Єдиний унікальний номер 0502/2665/12
Номер провадження 22-ц/775/131/2014
Головуючий в 1 інстанції Федченко В.М.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 18 жовтня 2013
року,

В С Т
А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 у липні 2012 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання за нею права власності на
спадкову трикімнатну квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Свої
вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла їхня з відповідачкою мати
- ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася
спадщина на майно, зокрема, на
трикімнатну квартиру, розташовану за
вищевказаною адресою, гараж за АДРЕСА_2,
іменні акції ВАТ «Донбассантехмонтаж»
в кількості 42 штуки (сертифікат серії
НОМЕР_1) та грошового внеску, що
зберігається в відділенні Ощадбанку
України № 3312. Спадкоємцями першої
черги за законом на зазначене спадкове
майно є сторони у справі. Зазначає, що
їхні батьки за життя подарували
позивачці автомобіль марки
«Москвич-412» та будинок у АДРЕСА_3, а їй
хотіли залишити спірну квартиру.
Позивачка вважала, що саме вона повинна
бути визнана власником спірної
квартири, оскільки сплатила
відповідачці вартість квартири.

Під час розгляду справи вона змінила
предмет позову та просила стягнути з
відповідачки вартість
відновлювального ремонту спірної
квартири на загальну суму 38 595 грн.,
отриману за три роки пенсію - 12 060,55 грн.,
а також 14 875,00 євро, які вона надсилала
сестрі з Італії. (а. с. 59 - 63 т. 2)

Потім позивачка уточнила розмір
позовних вимог та просила стягнути з
відповідачки загальну суму грошових
коштів - 194 923,80 грн. (а. с. 82 - 84 т. 3)

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 18 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду позивачка
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Звертає увагу на те, що в рішенні суду
першої інстанції помилково зазначено,
що вона не надала документи на
підтвердження її витрат на поліпшення
спірної квартири та даних про те, коли
ці поліпшення мали місце. Вказує, що до
позовної заяви додано копії
документів, які свідчать про придбання
матеріалів для проведення ремонту.
Крім того, виконання нею ремонтних
робіт підтверджено в суді показаннями
свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та іншими
свідками, а даний факт не спростований
та визнаний відповідачкою.

Зазначає, що суд невірно виходи з того,
що нею не були надані відомості про те,
за яким курсом Національного банку
України та на який час вона
розраховувала переказані відповідачці
кошти. Натомість в письмових
уточненнях до позову нею зазначено за
яким курсом і на підставі якого акту
здійснено розрахунок відповідних сум.
Крім того, суду першої інстанції надано
квитанції про переказ коштів,
перекладені на російську мову з
італійської, в яких чітко зазначено рік
перерахування, сума, прізвища та імена
відправника і отримувача.

Представник позивачки - ОСОБА_6
підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідачка просила відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідача, сторони,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що її слід
відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення з одних лише формальних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони у справі є рідними сестрами. В
період 2001-2011 років, коли позивачка
знаходилася на заробітках в Італії,
відповідачка здійснювала нагляд за
їхньою хворою матір'ю ОСОБА_3 Позивачка
у зазначений період часу надсилала
відповідачці іноземну валюту для
лікування матері, а також у 2006 та 2007
році за власні кошти здійснила певні
поліпшення у спірній квартирі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
дотепер зареєстрована за ОСОБА_3 Крім
того, у період з 28.05.2005 року по 31.07.2008
року відповідачка за довіреністю
отримувала пенсію позивачки по
інвалідності, сума якої за 37 місяців
складає 12 060,55 грн., або у середньому 325,96
грн. на місяць, які також витрачалися
відповідачкою на лікування матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. Після
її смерті відкрилася спадщина на майно
у вигляді трикімнатної квартири,
розташованої за вищевказаною адресою,
гаражу за АДРЕСА_2, іменних акцій ВАТ
«Донбассантехмонтаж» в кількості 42
штуки (сертифікат серії НОМЕР_1) та
грошового внеску, що зберігається в
відділенні Ощадбанку України № 3312.
Спадкоємцями першої черги за законом
на зазначене спадкове майно є сторони у
справі.

Сторони своєчасно звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, але дотепер не
отримали свідоцтва на спадщину за тієї
обставини, що між ними не досягнуто
домовленості щодо розміру частки
кожної з них у спадщини, оскільки
позивачка забажала отримати у
власність всю спірну квартиру. У
зв'язку з чим, нотаріусом запропоновано
позивачці звернутися до суду з позовом.

Аналізуючи матеріали справи у
сукупності, суд першої інстанції
дійшов висновку, що переслані
позивачкою з Італії до України грошові
кошти, а також її пенсія за 2005-2008 роки
дійсно були витрачені відповідачкою на
утримання їхньої хворої матері та
лікування останньої.

Ухвалюючи рішення про відмову у позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка фактично надавала допомогу
своєї матері безоплатно, тому її вимоги
є безпідставними. Будь-якого договору з
ОСОБА_2 щодо повернення отриманих
коштів позивачка не укладала. Доказів
про те, що відповідачка утримувала у
себе ці кошти або утримує їх дотепер,
позивачкою суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції вважав, що у позивачки не
виникає право вимагати від іншої
сторони отриманих коштів, а у
відповідачки не виникає зобов'язання
компенсувати або повернути ОСОБА_1
витрачені кошти на лікування матері та
на благоустрій квартири, яка належала
матері сторін - спадкодавцю ОСОБА_3

З вказаними висновками суду можливо
погодитися, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка надавала відповідачці
довіреність від 26 липня 2005 року зі
строком дії до 26 липня 2008 року бути її
представником у Пенсійному Фонду
України в Амвросіївському районі, на
підставі якої ОСОБА_2 отримала пенсію
по інвалідності ОСОБА_1 за вказаний
період на загальну суму 12 060, 55 грн. (а. с.
14-15, 33 т. 1)

Починаючи з січня 2001 року ОСОБА_1
переказувала своїй сестрі ОСОБА_2 певні
грошові суми з Італії та направляла
посилки з речами на ім'я матері. Також
позивачка особисто отримували гроші в
іноземній валюті за переказами з
Італії. Позивачкою надані чеки на
придбання будівельних матеріалів,
пластикових вікон, радіаторів
опалення, газового обладнання та
побутової техніки. (а. с. 42 -132 т. 1, 1 - 16, 36 -
47, 94 - 138 т. 2, 1 - 66 т. 3)

Відповідачка не заперечувала, що
отримувала гроші від сестри та
зазначала, що використовувала їх на
лікування хворої на онкологічне
захворювання матері - ОСОБА_3, а
поліпшення у спірній квартирі - робила
добровільно та за її життя. (а. с. 80 - 85 т.
2)

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

У частині третій статті 510 ЦК України
визначено, що якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

З огляду на вказані норми закону,
грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Як передбачено частиною 1 статті 626 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Позивачка вважала, що між нею та
відповідачкою на підставі усного
договору виникли грошові зобов'язання,
внаслідок яких спірна квартира повинна
перейти у її власність, проте вона не
довела тієї обставини, що існувала
домовленість з ОСОБА_2 щодо повернення
отриманих останньою грошових сум.
Витрати, пов'язані з поліпшенням
успадкованої сторонами спірної
квартири, були проведенні за життя
спадкодавця та власника квартири -
матері сторін, тому їх стягнення з
іншого спадкоємця не ґрунтуються на
законі.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог та ухвалив рішення про відмову у
задоволенні позову, тому відсутні
підстави для скасування прийнятого у
справі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 18 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: