Єдиний унікальний номер 254/9982/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2484/2014
Єдиний унікальний номер 254/9982/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2484/2014
Головуючий у 1 інстанції Тараньова В.С.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
06 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Іванової А.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду міста
Донецька від 05 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Донецький
завод високовольтних опор» про
скасування наказу, -
У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 25 квітня 2012 року
наказом № 200 генерального директора
Семьонова В.В. він був направлений до
лікувально-консультаційної комісії
МКЛ № 2 «Енергетик» для проходження
освідчення. Вважає, що зазначений наказ
суперечить Положенню про експертизу
тимчасової непрацездатності, у зв'язку
з чим просив його скасувати.
Рішенням Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 05
лютого 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що відповідач
не мав права направляти його на
лікувально-консультативну комісію,
оскільки таке право надане лище
завідуючому відділенням та лікуючому
лікарю. Крім того, зазначає, що на час
огляду у нього не було зафіксовано
загострення захворювання.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивач ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Донецький
завод високовольтних опор» Піпченко
М.Л. заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
при виданні наказу відповідач діяв у
відповідності з законом, при цьому
позивач пропустив встановлений
законом тримісячний строк звернення до
суду.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам по справі та
ґрунтується на наданих сторонами
доказах.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
працював у ПАТ «Донецький завод
високовольтних опор» в якості слюсаря
газового обладнання 6 розряду.

Медичною довідкою міської
клінічної лікарні «Енергетик» про
проходження попереднього
(періодичного) медичного огляду від 09
листопада 2010 року ОСОБА_1 був визнаний
як не придатний для роботи за професією
слюсар по ремонту газового обладнання
(а.с.39).

Наказом відповідача № 385-к від 11
листопаду 2010 року ОСОБА_1 був
звільнений з посади слюсаря по ремонту
газового обладнання за п.2 ст.40 КЗпП
України, у зв'язку з виявленою
невідповідністю виконуваної роботи зі
станом здоров*я, що перешкоджає
продовженню даної роботи.

Рішенням Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 23
серпня 2011 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 26 жовтня 2011 року, ОСОБА_1
було поновлено на роботі у якості
слюсаря по ремонту газового обладнання
6 розряду.

З ухвали апеляційного суду
Донецької області від 26 жовтня 2011 року
вбачається, що позивач був звільнений
безпідставно, оскільки
невідповідність позивача займаній
посаді за станом здоров*я, яке
перешкоджає продовженню даної роботи,
повинна бути зазначена у медичному
висновку, передбаченого відповідно до
Наказу Міністерства охорони здоров*я
України «Про затвердження Порядку
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій» № 246 від
21 травня 2007 року, а не на підставі
отриманого листа з міської клінічної
лікарні «Енергетик», які не є
відповідними медичними висновками.

Наказом відповідача № 199 від 25
квітня 2012 року ОСОБА_1 був поновлений на
роботі з 11 листопада 2010 року.

Згідно з наказом відповідача № 200
від 25 квітня 2012 року було передбачено
направити слюсаря по ремонту газового
обладнання 6 розряду ОСОБА_1 до
лікувально-консультативної комісії
(ЛКК) МКБ № 2 «Енергетик» для
проходження обстеження. Встановити за
погодженням з ЛКК № 2 «Енергетик» дату
проходження обстеження у ЛКК на 27
квітня 2012 року. Зберегти на 27 квітня 2012
року за ОСОБА_1 середній заробіток
(а.с.3).

27 квітня 2012 року ОСОБА_1 прибув до
ЛКК, висновком якої від 27 квітня 2012 року
№ 141/3 було встановлено, що він може
працювати обладнанням своєї професії
без роботи на висоті, підняттям
важкості, важкої фізичної праці. Може
працювати експедитором,
комплектувальником, ІТР з 27 квітня 2012
року на протязі місяця. Встановлений
діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ
ступеню (а.с.40).

Наказом відповідача № 213 від 27
квітня 2012 року ОСОБА_1 був звільнений з
роботи слюсаря по ремонту газового
обладнання за п.2 ст.40 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
його стану здоров*я.

Рішенням Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 18
січня 2013 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 21 лютого 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
поновлення на роботі та оплату
вимушеного прогулу відмовлено (а.с.47-51).

Ухвалою Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 20
вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 05 листопада 2013 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд
у зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Будьоннівського районного
суду міста Донецька від 18 січня 2013 року
відмовлено (а.с.52-54, 57-59).

Відповідно до ст. 169 Кодексу
законів про працю України та ст. 17
Закону України «Про охорону праці»
роботодавець зобов'язаний за свої
кошти організувати проведення
попереднього (при прийнятті на роботу)
і періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах зі шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі, а
також щорічного обов'язкового
медичного огляду осіб віком до 21 року.

Процедура проведення попереднього
(під час прийняття на роботу) та
періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах зі шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі,
щорічному обов'язковому медичному
огляді осіб віком до 21 року визначена у
Порядку проведення медичних оглядів
працівників певних категорій,
затвердженому наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 21 травня
2007 р. № 246 (далі - Порядок).

Згідно до п. 2.1. Порядку попередній
(періодичні) медичний огляд
працівників проводиться закладами
охорони здоров'я, що віднесені до
другої, першої, вищої акредитаційної
категорії за результатами державної
акредитації відповідно до Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.07.97 №
765 ( 765-97-п ), а також спеціалізованими
закладами охорони здоров'я, які мають
право встановлювати остаточний
діагноз щодо професійних захворювань,
перелік яких затверджено наказом МОЗ
України від 25.03.2003 № 133.

Відповідно до п. 2.5. роботодавець за
рахунок власних коштів забезпечує
організацію проведення медичних
оглядів, витрати на поглиблене медичне
обстеження працівника з підозрою на
професійні та виробничо зумовлені
захворювання та їх медичну
реабілітацію, диспансеризацію
працівників груп ризику розвитку
професійних захворювань.

Згідно до п.3.4 Порядку
роботодавець забезпечує своєчасну та
організовану явку працівників на
медичні огляди та обстеження.

Відповідно до п. 3.9. Порядку
роботодавець має право в установленому
законодавством порядку притягнути
працівника, який ухиляється від
проходження обов'язкового медичного
огляду, до дисциплінарної
відповідальності, та відсторонити його
від роботи без збереження заробітної
плати.

Таким чином посилання позивача
про те, що відповідач не мав права
направляти його на
лікувально-консультативну комісію,
оскільки таке право надано лише
завідуючому відділенням та лікуючому
лікарю не ґрунтуються на діючому
законодавстві.

При цьому слід зазначити, що
позивач посилається на Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затверджене наказом
Міністерства охорони здоров*я №189 від 09
квітня 2008 року, яким установлюється
єдиний порядок організації та
проведення експертизи тимчасової
непрацездатності, а не порядок
проведення попереднього (при прийнятті
на роботу) і періодичних (протягом
трудової діяльності) медичних оглядів
працівників.

Доводи апеляційної скарги
позивача проте, що на час огляду у нього
не було зафіксовано загострення
захворювання є безпідставними,
оскільки висновок
лікувально-консультативної комісії
від 27 квітня 2012 року 141/3 він не
оскаржував, що ним було підтверджено в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №
200 від 25 квітня 2012 року, оскільки 27
квітня 2012 року пройшов огляд у
лікувально-консультативній комісії.

Крім того, при розгляді судами
справи за позовом ОСОБА_1 про
поновлення позивача на роботі, наказ №
200 від 25 квітня 2012 року був предметом
судового дослідження.

Зі справи вбачається, що в своєму
рішенні суд першої інстанції дані
обставини з'ясував та дав їм належну
оцінку, свої висновки достатньо повно
мотивував. Ніяких нових обставин, які б
не були предметом розгляду суду першої
інстанції та давали б апеляційному
суду підстави для переоцінки цих
обставин і наданих суду першої
інстанції доказів в апеляційній скарзі
не наведено та доказів не надано.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, тому апеляційний суд вважає,
що рішення суду слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу відхилити як
безпідставну.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 05
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді