26.03.2014 Справа № 756/3967/14-ц
Справа пр. №2-о/756/115/14
№756/3967/14-ц
У Х В А Л А

26 березня 2014 року

м. Київ

Суддя Оболонського районного
суду міста Києва Андрейчук Т.В.,
розглянувши заяву та додані до неї
документи ОСОБА_1 про встановлення
факту, що має юридичне значення, -

в с
т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до
Оболонського районного суду м. Києва з
заявою, поданою в порядку окремого
провадження про встановлення факту, що
має юридичне значення.

25 березня 2014 року дана справа
була передана на розгляд судді
Андрейчуку Т.В.

Суддя, дослідивши матеріали
справи, вважає, що у відкритті
провадження у цивільній справі за
заявою ОСОБА_1 слід відмовити з
наступних підстав.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК
України суд розглядає в порядку
окремого провадження справи
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Перелік юридичних фактів, що
підлягають встановленню в судовому
порядку, наведений у ст. 256 ЦПК
України. Так, цією законодавчою нормою
передбачено, що суд розглядає справи
про встановлення факту: родинних
відносин між фізичними особами;
перебування фізичної
особи на утриманні; каліцтва, якщо це
потрібно для призначення пенсії або
одержання допомоги по
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню; реєстрації
шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу; належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті; народження особи в певний час
у разі неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту народження; смерті особи в
певний час у разі неможливості
реєстрації органом державної
реєстрації актів цивільного стану
факту смерті; смерті особи, яка пропала
безвісти за обставин, що загрожували їй
смертю або дають підстави вважати її
загиблою від певного нещасного випадку
внаслідок надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить
суд встановити факт прийняття нею
спадщини після смерті ОСОБА_2,
мотивуючи це тим, що вона є спадкоємцем
за заповітом після померлого.
Заявник у строк, встановлений ст. 1270 ЦК
України, звернулася до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Парфеньонок Т.Є.
Проте нотаріус відмовив ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, оскільки спадкодавець за
життя не здійснив у встановленому
порядку державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, визнане за
ОСОБА_2 на підставі рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 жовтня 2006 року №2-2489/2006.

Ст. 1218 ЦК встановлено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

За положеннями ст. 1216 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону
України "Про нотаріат" свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою всіх спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Позаяк нотаріус правомірно
відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом у
зв'язку з нездійсненням спадкодавцем
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, у даному випадку
виник спір про право, що виключає
можливість розгляду заяви
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має
юридичне значення в порядку окремого
провадження.

За приписами ч. 4 ст. 256 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі за заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, якщо з заяви вбачається спір
про право.

Крім того, слід зазначити, що
враховуючи положення ст. ст. 1268, 1269 ЦК
України та ст. 549 ЦК УРСР,
суд вправі встановити факт прийняття
спадщини лише у випадку, коди спадщина
відкрилась до 01 січня 2004 року і
спадкоємець прийняв її шляхом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном. У даному ж випадку спадщина
відкрилась у 2013 році, а тому такий факт
не може бути встановлений.

Таким чином, зважаючи на
вищенаведене, та, керуючись ст. ст. 122, 256
ЦПК України, суддя, -

у
х в а л и в:

Відмовити у відкритті
провадження у цивільній справі за
заявою ОСОБА_1 про встановлення факту,
що має юридичне значення.

Копію ухвали з заявою та
усіма доданими до неї матеріалами
невідкладно надіслати особі, яка
звернулась з нею до суду.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду міста Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя
Т.В.
Андрейчук