Єдиний унікальний номер 205/9040/13-ц
Справа №2/205/2085/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2013 року позивачка звернулась
до Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ОСОБА_4 договорами позики
надав ОСОБА_3 на умовах зворотності
грошові кошти загальною сумою 3 308 530,00
грн.

07 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено договір переуступки
права вимоги, за яким первісний
кредитор передав, а новий кредитор
прийняв право вимоги боргу від ОСОБА_3,
який виник внаслідок отриманої
боржником у первісного кредитора
позики, що підтверджується розписками:
від 04 серпня 2011 року - на суму 210 000,00
доларів США; від 10 серпня 2011 року - на
суму 880 000,00 грн.; від 27 вересня 2011 року -
750 000,00 грн.

28 вересня 2013 року позивачка особисто
вручила відповідачу повідомлення про
повернення на її користь боргу. У
зв'язку із тим, що до сьогодні
відповідач борг не повернув, позивачка
вимушена була звернутися до суду із
даним позовом, в якому просила суд
стягнути із ОСОБА_3 на свою користь суму
боргу у розмірі 3 844 785,05 грн., що
складається із: загальної суми боргу - 3
308 530,00 грн., відсотків за користування -
536 255,05 грн. та судові витрати по справі у
розмірі 3 555,71 грн.

Заочним рішенням суду від 18 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
(а.с.46-48).

Не погодившись із заочним розглядом
справи відповідач ОСОБА_3 подав до суду
заяву про перегляд заочного рішення
(а.с.53-54).

Ухвалою суду від 14 лютого 2014 року
скасовано заочне рішення суду від
18.12.2013 року, справу призначено до
розгляду в загальному порядку (а.с.66).

В судове засідання позивачка, в особі
свого представника за договором
адвоката ОСОБА_5 не з'явилась. Про час та
місце судового розгляду повідомлялась
у встановленому законом порядку. Про
причини своєї неявки не повідомляла.

Відповідач в особі свого представника
за довіреністю ОСОБА_1, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Проти задоволення позову заперечував.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені в судовому засіданні,
повний текст рішення складений 04
березня 2014 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Підставою звернення позивача до суду є
захист права сторони за майновим
правовідношенням, що виникло в силу
укладеного між сторонами зобов'язання
за договором позики, на вимогу
повернення грошових коштів у зв'язку із
порушенням відповідачем умов його
виконання.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За правилом, встановленим ст.509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

При цьому, якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до приписів ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона передає іншій стороні у
власність грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики.

Судом встановлено, що 04 серпня 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
договір позики, за умовами якого ОСОБА_3
взяв у ОСОБА_4 210 000 доларів США,
зобов'язавшись їх повернути (а.с.6).

10 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено другий договір позики, за
умовами якого ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_4 880
000,00 грн., зобов'язавшись їх повернути
(а.с.7).

27 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено третій договір позики, за
умовами якого ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_4 750
000,00 грн., еквівалент 93 750,00 доларів США
зобов'язавшись їх повернути (а.с.8).

17 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено договір про переуступку
права вимоги, за умовами якого
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає право вимоги боргу
від ОСОБА_3, який виник внаслідок
отриманої боржником у первісного
кредитора позики грошових коштів, що
підтверджено розписками боржника
(а.с.11,13).

Додатковою угодою до договору про
переуступку права вимоги від 17.05.2013
року, укладеною 17 травня 2013 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 доповнено, що новий
кредитор має право отримувати від
боржника про центи за договором позики
за весь час його дії (а.с.12).

За змістом угоди про припинення
зобов'язань від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_3
повернув, а ОСОБА_4 прийняв грошові
кошти на загальну суму 415 000,00 доларів
США (а.с.62).

За ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Таким чином, аналізуючи наявні по
справі докази, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
взагалі недоведеними, тому задоволенню
не підлягають.

Також, вирішуючи питання щодо судових
витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України,
сплачені ОСОБА_2 судові витрати у сумі 3
555,71 грн. поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1046-1049 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення суми боргу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С.Шавула