Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/978/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Темнікової В.І., Ступіної Я.Ю.

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
залиття квартири,-

в с т а н о
в и л а:

У грудні 2012 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
залиття квартири, в обґрунтування
якого вказали, що 05.11.2012 року сталося
залиття належної їм квартири за
адресою: АДРЕСА_1, з вини відповідачів,
які є власниками квартири АДРЕСА_2, що
розташована поверхом вище в
зазначеному будинку. 05.11.2012 року та
16.11.2012 року комісією філії № 5 ПП
«Луганьбудсервіс» встановлено, що
безпосередньою причиною залиття стало
зірвання заглушки на перемичці стояка
центрального опалення в квартирі
відповідачів. Вказана заглушка
з'явилася на перемичці в результаті
заміни стояка центрального опалення в
квартирі АДРЕСА_2, роботи по установці
якої були виконані відповідачами без
узгодження з філією № 5 ПП
«Луганьбудсервіс». Позивачі зазначили,
що внаслідок залиття їх квартири були
пошкоджені стіни, стелі та підлоги в
усіх кімнатах та приміщеннях, частково
пошкоджено електропроводку,
пошкоджено майно та меблі. Вартість
відновлюваного ремонту згідно з
висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 204/23
від 18.05.2013 року становить 34584 грн. Розмір
шкоди, яку спричинено внаслідок
пошкодження майна, згідно з висновком
судової товарознавчої експертизи №
199/26 від 18.04.2013 року становить 30095 грн.
Позивачі зазначають, що окрім майнової
їм було спричинено моральну шкоду.

Під час судового розгляду позивачі
неодноразово уточнювали позовні
вимоги та просили суд стягнути з
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у рівних
частках вартість ремонтно-будівельних
робіт сумі 34584 грн., вартість збитків
пошкодження меблів у сумі 30095 грн.,
моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та
судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 20014 року позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
залиття квартири задоволені частково.
Суд стягнув з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду у розмірі 8646 грн.,
моральну шкоду у розмірі 2000 грн., на
користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у
розмірі 23693,50 грн., моральну шкоду у
розмірі 2000 грн., на користь ОСОБА_6
матеріальну шкоду у розмірі 8646 грн.,
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивачів доводи апеляційної скарги не
визнав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце повідомлені
належним чином і в установленому
законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність й обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_8 рішення
суду не оскаржується, а відповідач
ОСОБА_2 не надав суду доказів наявності
повноважень стосовно права оскарження
рішення суду і в частині інших
відповідачів, тому в цій частині
рішення суду не є предметом перегляду
судом апеляційної інстанції згідно
положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких
у разі якщо апеляційна скарга подана
на рішення щодо частини вирішених
вимог, суд апеляційної інстанції
відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що позивачам
на праві спільної часткової власності
належить квартира за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі договору купівлі - продажу
квартири від 30.06.2006 року, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу Луганської області ОСОБА_9,
реєстровий номер 639.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_7 (1/4 частина), ОСОБА_8 (1/4 частина),
ОСОБА_2 (1/2 частина) на підставі
свідоцтва про право власності на житло
№ 1873, яке видано 24.10.1994 року комісією по
приватизації виробничого об'єднання
«Луганськтепловоз» та договору
дарування частки квартири, що
посвідчений 27.07.1998 року приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_11

Згідно актів про залиття, складених
комісією філії № 5 ПП
«Луганьбудсервіс» від 05.11.2012 року та
від 16.11.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 05.11.2012
року трапилося залиття, внаслідок
якого ушкоджено: в залі: шпалери на
стелі - 15 кв.м., шпалери на стінах - 40
кв.м., лінолеум на полу - 15 кв.м.; в кухні:
плитка на стелі - 7,5 кв.м.. шпалери на
стінах - 40 кв.м., лінолеум на полу - 7,5
кв.м. у коридорі: шпалери на стінах - 20
кв.м., лінолеум на полу - 10 кв.м., у
спальні: шпалери на стелі - 10 кв.м.,
шпалери на стінах - 20 кв.м., у дитячій
спальні: шпалери на стелі - 4 кв.м.,
шпалери на стінах - 6 кв.м., у туалеті:
пластик на стелі -1,1 кв.м. Причина
залиття: зірвало заглушку на перемичці
стояку центрального опалення в
квартирі АДРЕСА_2. Перемичка
центрального опалення є частиною
трубопроводу, що підводить, за який
несе відповідальність особисто
квартиронаймач. Заглушка з'явилася на
перемичці в результаті заміни стояку
центрального опалення з квартир
АДРЕСА_2 до квартири АДРЕСА_1, робота
була виконана квартиронаймачем
особисто без узгодження з філією № 5 ПП
«Луганьбудсервіс». Квартиронаймач
квартири АДРЕСА_2 підписувати акт
відмовився.

Згідно акту
санітарно-епідеміологічного
обстеження об'єкту від 04.12.2012 року,
предметом обстеження була житлова
трикімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, яка розташована на 7-му поверсі
14-ти поверхового цегельного житлового
будинку. Під час візуального огляду
виявлені сліди грибка чорної плісняви
на стелі в кухні; на стінах, стелі та
підлозі в залі; на стінах в коридорі.
Усі ці поверхні вологі на дотик. В залі
на внутрішніх поверхнях корпусних
меблів виявлено грибок рожевої
плісняви. На стелях, стінах підлогах
усієї квартири наявні сліди залиття. В
усіх житлових кімнатах, на кухні, в
коридорі наявні порушення цілісності
шпалер. Штучне освітлення в коридорі
відсутнє у зв'язку з порушенням
електропроводки. Результати
вимірювання параметрів мікроклімату
по температурі повітря та відносній
вологості в житлових приміщеннях
квартири відповідають вимогам ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» п. 5.23 та Сніп
2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та
кондиціонування».

Згідно висновку судової товарознавчої
експертизи № 203/26 від 18.04.2013 року
вартість пошкоджених меблів в квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, у цінах, що діяли на
момент проведення експертизи, з
урахуванням ступеню зниження якості в
результаті експлуатації, з урахуванням
наявних дефектів причинного характеру,
становить 11405 грн. Сума шкоди, що
спричинена пошкодженням меблів в
результаті залиття квартири водою у
цінах, які діяли на момент проведення
експертизи, становить 30095 грн.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 204/23
від 18.05.2013 року у відповідності з актами
обстеження та методом візуального
огляду в натурі встановлено, що
вартість ремонтно-відновлюваних робіт
з усунення наслідків залиття 05.11.2012
року квартири АДРЕСА_1 становить на
момент проведення експертизи у
поточних цінах з урахуванням вартості
будівельних матеріалів 34584 грн.

Що стосується питання щодо доведеності
вини відповідачів у залитті квартири
позивачів то суд виходив із того, що
доказів, які б підтверджували
наявність належним чином оформленого
дозволу на демонтажно-монтажні роботи
з заміни стояка центрального опалення
з металевого на металопластиковий в
квартирі відповідачів, де зірвало
заглушку на перемичці стояку
центрального опалення, яке є частиною
трубопроводу, що підводить, за який
несе відповідальність особисто
квартиронаймач, що стало причиною
злиття квартири позивачів,
відповідачами не надано. Як і не надано
доказів того, що залиття квартири
позивачів відбулося з технічних
причин, які не залежали від
відповідачів, зокрема, через раптовий
запуск опалення балансоутримувачем
будинку. Так, судом було встановлено, що
запуск системи опалення в будинку був
проведений в жовтні 2012 року, в день
залиття квартири відключення опалення
не було.

Тому суд першої інстанції, приймаючи до
уваги вказані обставини, беручи до
уваги показання свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, дійшов висновку, що
відповідачами була допущена
недбалість у користуванні інженерним
обладнанням в належній їм квартирі,
внаслідок чого нижче розташована
квартира позивачів 05.11.2012 року була
затоплена гарячою водою, а тому дії
(бездіяльність) відповідачів є винними
й знаходяться в причинно-наслідковому
зв'язку з матеріальною шкодою, що була
спричинена позивачам. Отже з
урахуванням зазначеного, суд першої
інстанції дійшов висновку про
стягнення з відповідачів на користь
позивачів, враховуючи розмір часток у
праві спільної часткової власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
матеріальної шкоди, спричиненої
внаслідок залиття квартири в рахунок
вартості ремонтно-відновлюваних робіт
у розмірі 8646 грн. (34584 грн. : 4 = 8646 грн.) на
користь кожного. Та, оскільки меблі, які
знаходилися в квартирі позивачів,
належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки
були придбані ними за власні кошти,
тому з відповідачів на користь
позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає
стягненню матеріальна шкода, яка
спричинена внаслідок пошкодженням
меблів в результаті залиття квартири у
розмірі 15047,50 грн. ( 30095 грн. : 2 = 15047,50 грн.)
на користь кожного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди, то суд
вважав за необхідне задовольнити
вимоги позивачів в цій частині у
розмірі 2000 грн. на користь кожного,
оскільки саме ця сума, на думку суду,
служитиме належним відшкодуванням
моральних страждань, які вони зазнали
внаслідок пошкодження належного їм
нерухомого та рухомого майна через
залиття їх квартири, хвилювань, зміни
образу життя, необхідності звертатися
до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі
та матеріали справи у їх сукупності
колегія суддів вважає, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
що позивачі мають право вимагати від
відповідачів відшкодування майнової
та моральної шкоди, завданої залиттям
квартири, оскільки в судовому
засіданні встановлена вина
відповідачів в залитті та наявність
причинного зв'язку між діями
відповідачів та шкодою, що була
спричинена позивачам.

Доводи апеляційної скарги про те, що
акт від 16 листопада 2012 року про залиття
квартири АДРЕСА_1 саме 16 листопада 2012
року не може бути доказом, оскільки в
ньому йде мова про події не 5 листопада,
а 16 листопада 2012 року, які не мають
ніякого відношення до даної позовної
заяви не заслуговують на увагу,
оскільки в судовому засіданні було
встановлено, що залиття квартири
позивачів сталося саме 05 листопада 2012
року, а залиття квартири позивачів 16
листопада 2012 року не було. Ці обставини
підтверджуються показаннями свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_12 та не заперечувалися
відповідачами.

Зазначення в акті від 16 листопада 2012
року про те, що залиття квартири
позивачів сталося 16 листопада 2012 року є
помилковим та директором філії № 5 ПП
„Луганьбудсервіс" були внесені до акту
виправлення шляхом закреслення цифри
„16" та вказанням цифри „5" з
зазначенням виправленому вірити.

Те, що обставини які зазначені в акті
від 16 листопада 2012 року мали місце саме
05 листопада 2012 року підтверджується і
заявою позивача ОСОБА_4, яка зверталася
до директора філії № 5 з приводу
повторного проведення обстеження
квартири позивачів стосовно факту
залиття, що мав місце 05 листопада 2012
року, оскільки ознайомившись із актом
від 05 листопада 2012 року вона побачила,
що в ньому не відображено фактичне
залиття квартири.

Отже зазначений вище акт є належним
доказом у справі.

Стосовно обсягу фактичного залиття
квартири позивачів судом першої
інстанції також були враховані
показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 та
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 18.04.2013 року.

Посилання апелянта на те, що судом в
рішенні не наведені пояснення свідка
ОСОБА_13, яка проживала в квартирі де
зараз мешкають позивачі до того часу
поки не продала квартиру та за
показаннями якої зазначений в актах
від 05 листопада 2012 року та від 16
листопада 2012 року ремонт мережі
центрального опалення в будинку
АДРЕСА_1 (позивачів) та АДРЕСА_2
(відповідачів) був зроблений не
мешканцями квартири АДРЕСА_2, а
робітниками житлово-комунального
об'єднання - зварниками, слюсарями та
сантехніками філії № 5 приватного
підприємства „Луганьбудсервіс", які
встановили за допомогою зварювального
апарату на металеву трубу свою
металеву заглушку, яка 05 листопада 2012
року зламалася, створивши залиття
квартири позивачів, тому
відповідальність як за якість
офіційного ремонту, так і вина за
спричинену позивачам залиттям їх
квартири матеріальної та моральної
шкоди лежить на житлово-комунальному
закладі, не заслуговують на увагу,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачам на праві спільної часткової
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 30.06.2006
року, який було укладено між ОСОБА_13 та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Згідно показань свідка ОСОБА_13,
мешканці декількох квартир по стояку
на якому знаходяться квартири АДРЕСА_1
і АДРЕСА_2, вирішили загальними силами
замінити стояки опалення, при цьому
відповідачі відмовилися здійснювати
заміну стояків. Для заміни стояків
мешканці збирали кошти, а ЖЕК надав
працівників для робіт. Слюсарем була
виведена пластикова труба із квартири
позивачів до квартири відповідачів,
завівши його кінець в квартиру
відповідачів.

Таким чином, свідок ОСОБА_13, не надавала
показань, стосовно того, що
працівниками житлово-комунального
об'єднання здійснювалися роботи по
заміні стояка центрального опалення в
межах виконання ними своїх
функціональних обов'язків на підставі
належним чином оформлених
житлово-комунальним об'єднанням
документів.

Отже, відповідачами в порушення вимог
діючого законодавства самовільно без
узгодження з відповідними органами та
підприємствами була встановлена
заглушка на стояку центрального
опалення, внаслідок чого сталося
залиття квартири позивачів.

Також відповідачами, не зважаючи на
вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, не надано
відповідних доказів того, що роботи по
заміні стояків центрального опалення
та встановлення заглушки в квартирі
відповідачів виконувалися
працівниками житлово-комунальним
об'єднанням саме в межах виконання
своїх функціональних обов'язків на
підставі наряду на викання робіт,
виданому офіційно житлово-комунальним
об'єднанням на підставі належним чином
оформленої заявки від мешканців
будинку, тобто що ці роботи були
виконанні як складова частина надання
комунальних послуг згідно Закону
України „Про житлово-комунальні
послуги".

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у
випадках, коли щодо отримання доказів у
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, є складнощі, суд за їх
клопотанням зобов'язаний витребувати
такі докази. У заяві про витребування
доказів має бути зазначено, який доказ
вимагається, підстави, за яких особа
вважає, що доказ знаходиться в іншої
особи, обставини, які може підтвердити
цей доказ. Як вбачається із матеріалів
справи відповідачі із клопотанням про
витребування зазначених документів як
до суду першої інстанції не
зверталися, так і під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції
клопотань не заявляли, а діючим
цивільно-процесуальним законодавством
суду не делеговано право витребувати
докази за власною ініціативою.

Зазначені вище обставини свідчать про
те, що відповідачі не виконали свого
обов'язку по забезпеченню належного
контролю за станом технічного
обладнання, встановленого у належній
їм квартирі та запобіганню можливим
пошкодженням технічного обладнання,
які можуть призвести до спричинення
шкоди іншим власникам жилих приміщень.

Такий обов'язок відповідачів зокрема
випливає з положень ч.4 ст. 319 ЦК України,
згідно з якою власність зобов'язує.
Тобто в сенсі зазначеної норми діючого
законодавства при здійсненні свого
права власності на квартиру
відповідачі зобов'язані утримуватись
від будь-яких дій, які б могли
порушувати права інших осіб, зокрема
власників інших квартир, розташованих
в багатоквартирному будинку.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою КМУ №45 від
24.01.2006 року, власник квартири
зобов'язаний, зокрема, забезпечувати
збереження житлових і підсобних
приміщень та технічного обладнання, не
допускати виконання робіт та інших дій,
що викликають псування приміщень,
приладів та обладнання будинку,
порушують умови проживання громадян.

Тобто власник квартири зобов'язаний
забезпечувати належний контроль за
станом технічного обладнання,
встановленого у належній йому квартирі
та запобігати можливим пошкодженням
технічного обладнання, які можуть
призвести до спричинення шкоди іншим
власникам жилих приміщень.

Відповідно до п.п.8, 9 ч.3 ст. 20 Закону
України „Про житлово-комунальні
послуги" споживач зобов'язаний:
дотримуватися вимог житлового та
містобудівного законодавства щодо
здійснення ремонту чи реконструкції
приміщень або їх частин, не допускати
порушення законних прав та інтересів
інших учасників відносин у сфері
житлово-комунальних послуг; своєчасно
проводити підготовку жилого будинку,
помешкання (в якому він проживає або
яке належить йому на праві власності)
та його технічного обладнання до
експлуатації в осінньо-зимовий період.

Отже, з урахуванням викладеного
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що відповідачами була допущена
недбалість у користуванні інженерним
обладнанням в належній їм квартирі,
внаслідок чого квартира позивачів 05
листопада 2012 року була затоплена
гарячою водою, тому дії (бездіяльність)
відповідачів є винними й знаходяться в
причинно-наслідковому зв'язку з
матеріальною шкодою, що була
спричинена позивачам.

Посилання представника апелянта на те,
показаннями свідка ОСОБА_13
підтверджується те, що заглушка, яка 05
листопада 2012 року зламалася, створивши
залиття квартири позивачів, була
встановлена саме робітниками
житлово-комунального об'єднання та в
цей час свідок був в квартирі
відповідачів не відповідають
матеріалам справи, оскільки як
вбачається із показань свідка ОСОБА_13,
які зафіксовані звукозаписувальним
технічним записом під час розгляду
справи в суді першої інстанції, вона
таких пояснень не давала. А навпаки,
зазначала, що під час заміни стояків
центрального опалення в квартирі
відповідачів, останні впустили тільки
слюсаря, який вивів трубу із квартири
позивачів до квартири відповідачів, як
далі приєднував не знає, оскільки
відповідачі в свою квартиру нікого,
крім слюсаря не впустили. Отже, свідок
ОСОБА_13 в квартирі відповідачів під час
заміни стояка центрального опалення
присутня не була.

Доводи апеляційної скарги про те, що
жоден із актів як від 05 листопада 2012
року, так і від 16 листопада 2012 року не
містить даних про знешкодження
будь-яких меблів та іншого рухомого
майна позивачів, тому суд незаконно
стягнув майнову шкоду в сумі 30095 грн. не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як факт пошкодження меблів, так і обсяг,
внаслідок залиття квартири позивачів 05
листопада 2012 року підтверджується
показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, які
зафіксовані звукозаписувальним
технічним записом під час розгляду
справи в суді першої інстанції, та
актом санітарно-епідеміологічного
обстеження квартири позивачів від 04
грудня 2012 року, які були враховані
судом першої інстанції.

Так, зазначені свідки 05 листопада 2012
року були присутні в квартири
позивачів та допомагали вбирати гарячу
воду, яка була в усіх кімнатах та лилася
із стелі, заливши меблі, які зазначені у
висновку експертизи.

Також в висновку судової товарознавчої
експертизи № 203/26 від 18.04.2013 року
зазначено, що при візуальному огляді
встановлено, що пошкодження, виникли на
меблі позивачів в результаті залиття
квартири водою.

Отже, позивачами у відповідності до
вимог ст. 57 ЦПК України на
підтвердження пошкодження меблів в
результаті залиття квартири 05
листопада 2012 року були надані належні
та допустимі докази.

Відповідачами же на спростування цих
обставин будь-яких доказів суду надано
не було.

В той же час, проаналізувавши
встановлені судом першої інстанції
обставини по справі, колегія суддів
вважає, що встановивши дійсні
обставини по справі, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку в
частині солідарного стягнення з
відповідачів на користь позивачів
майнової та моральної шкоди.

Як вже зазначалося вище, квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
належить відповідачам на праві
спільної часткової власності, а саме
ОСОБА_7 (1/4 частина), ОСОБА_8 (1/4 частина),
ОСОБА_2 (1/2 частина).

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Отже за правовою природою заявленого
позову відповідачі несуть перед
позивачами відповідальність
відповідно до своєї частки у праві
власності на квартиру.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було правових підстав для
солідарного стягнення з відповідачів
майнової та моральної шкоди.

Проаналізувавши обставини справи,
апеляційний суд вважає, що рішення суду
в частині стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2 у солідарному порядку суми
матеріальної та моральної шкоди
підлягає скасуванню відповідно до ст.
309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення, яким стягнути з відповідачів
відповідно до їх частки у праві
спільної часткової власності на
користь кожного із позивачів в рівних
частках майнову шкоду, а саме в рахунок
вартості ремонтно-відновлюваних робіт
та моральну шкоду, а також на користь
позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
матеріальну шкоду, яка спричинена
внаслідок пошкодженням меблів в
результаті залиття квартири

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2014 року змінити,
скасувавши в частині стягнення з
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 у солідарному
порядку суми матеріальної та моральної
шкоди та в цій частині ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 5923,38 грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
500 грн., на користь ОСОБА_5 матеріальну
шкоду в розмірі 5923,38 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 2161 грн. 50 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в
розмірі 2161 грн. 50 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 5923,38 грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
500 грн., на користь ОСОБА_5 матеріальну
шкоду в розмірі 5923,38 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 2161 грн. 50 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в
розмірі 2161 грн. 50 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 11846 грн. 75
коп., в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1000 грн., на користь ОСОБА_5
матеріальну шкоду в розмірі 11846 грн. 75
коп., в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1000 грн., на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 4323 грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн., на користь ОСОБА_6 матеріальну
шкоду в розмірі 4323 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення у касаційному
порядку.

Головуючий :

Судді: