АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3278/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Ярошенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва

у складі: головуючої -
судді: Музичко С.Г.,

суддів:
Кравець В.А., Семенюк Т.А.,

при секретарі:
Круглику В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_2,
третя особа Київська міська державна
адміністрація в особі Департаменту
економіки і інвестицій, про стягнення
боргу, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 14 січня 2014 року позов
ВАТ «Київхімволокно» до ОСОБА_2, третя
особа КМДА в особі Департаменту
економіки і інвестицій, про стягнення
боргу - задоволено; стягнуто з ОСОБА_2
на користь ВАТ «Київхімволокно»
заборгованість по оплаті послуг за
проживання в гуртожитку у розмірі 14 927,88
грн. та судовий збір у розмірі 229,41
грн.(а.с.147)

Задовольняючи заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не здійснював щомісячних платежів за
користування гуртожитком, внаслідок
чого станом на 30 червня 2013 року
заборгованість становить 14 927,88 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м.Києва від 14.01.2014. та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позовних вимог ВАТ
«Київхімволокно» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача ВАТ
«Київхімволокно» проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вважаючи рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим.Апелянт та
його представник підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ордером № 47, який виданий на
підставі рішення адміністрації від
01.10.2004 року ОСОБА_2 вселений у
гуртожиток, який знаходиться по
АДРЕСА_1 на період праці (а.с.9).

У гуртожитку разом з відповідачем
проживають та зареєстровані його
дружина - ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 (а.с.11).

22.02.2010 року ОСОБА_2 був звільнений з
роботи у ВАТ «Київхімволокно» за п. 1 ст.
40 КЗпП України (за скороченням штату).

За розрахунком, наданого позивачем,
вбачається, що заборгованість
відповідача по комунальним платежам,
становить 14 927,88 грн.(а.с.12). В
добровільному порядку сума
заборгованості по житлово-комунальним
послугам відповідачем не сплачується.

Відповідно до ст.130 ЖК України порядок
користування жилою площею в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР і Української
РСР. Згідно з п.1 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР №208 від
03 червня 1986 року встановлено порядок
надання жилої площі в гуртожитках
підприємств, установ, організацій,
користування цими гуртожитками та їх
утримання.

Плата за користування жилою площею в
приміщеннях, що знаходяться в
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується. (п.38
Примірного положення).

Громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, вносять
плату за користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 Примірного положення про
гуртожитки встановлено, що плата за
користування жилою площею вноситься не
пізніше десятого числа наступного за
оплачуваним місяця. Судом встановлено,
що наказами позивача визначено окрему
плату за проживання у гуртожитку для
осіб, які не є працівниками
підприємства та порядок доведення
інформації до мешканців гуртожитку.
Зазначені накази не оскаржені
відповідачем. Розмір оплати за
проживання та надання комунальних
послуг у гуртожитку для осіб, які не є
працівниками визначено калькуляцією,
яка не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Відповідач, проживаючи разом із
сім`єюв гуртожитку по АДРЕСА_1 не уклав
договір оренди із позивачем, який є
балансоутримувчем гуртожитку та до
комунальної власності територіальної
громади переданий не був.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 14 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: