Номер провадження 2/404/380/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда

в складі:

головуючої судді- Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України та
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Кіровоградській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 779,64 грн. та
моральної шкоди в сумі 500грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
28 лютого 2013 року суддею
Кіровоградського районного суду м.
Кіровограда Терещенком Д. В. було
винесено постанову про притягнення
його до адміністративної
відповідальності за порушення правил
дорожнього руху, а саме ч. 4 ст. 122
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення в сумі 680 грн. Штраф в
даному розмірі сплачено 01.03.2013 року та
комісію в сумі 6,80 грн. 11 березня 2013
року в Кіровоградському районному
судді м. Кіровограда , було
зареєстровано заяву в порядку ст.. 292
ЦПК України про оскарження постанови
в апеляційному судді. Дану заяву було
направлено факсом, за відправку
факсу заплачено кошти в сумі 6,64 грн. 14
березня 2013 року було направлено
рекомендованим листом апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову Кіровоградського районного
суду м. Кіровограда, за даний лист
було сплачено 67 грн. 12 квітня 2013 року
до Апеляційного суду Кіровоградської
області було направлено листа з
проханням про розгляд справи без моєї
участі у зв»язку з поважною причиною
.

12 квітня 2013 року Апеляційним судом
Кіровоградської області, постанову
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 28 лютого
2013 року відносно ОСОБА_1 скасовано,
винесено нову постанову, якою
провадження по справі про
адміністративне правопорушення ,
передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП України
відносно ОСОБА_1, закрито за
відсутністю складу даного
правопорушення. Таким чином ,
поновлено його права та витрачено
кошти в сумі 779,64 грн. Зазначається , що
йому заподіяно моральну шкоду в
наслідок грубого порушення ст. ст. 268,
274 КУпАП, яку оцінює в сумі 500 грн. , а
тому просить задовільнити позов в
повному обсязі.

До судового засідання позивач надав
заяву про розгляд справи без його
участі та підтримання позову в
повному обсязі ( а.с. 36).

В судовому засіданні представник
відповідачів Державної казначейської
служби України та ГУДКСУ у
Кіровоградській області позовні
вимоги не визнала повністю та в
обгрунтування заперечень зазначила,
що порядок та підстави відшкодування
даного виду шкоди регламентуються
Законом України „Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", цим Законом
встановлено перелік випадків настання
права на відшкодування шкоди ( в тому
числі і моральної), завданої
громадянинові, ст.4 вищевказаного
Закону передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Зазначала про доцільність замінити
відповідача на належного ДПС ДАІ при
УМВС України в Кіровоградській
області.

В судовому засіданні прокурор
заперечує проти задоволення позову,
оскільки детальний порядок визначення
розміру відшкодування, встановлений
Положенням про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», затверджене спільним наказом
Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України,
Міністерства фінансів України №6/5/41
від 04.03.1996.

Стверджує, що законодавством
встановлено інший порядок
відшкодування такої шкоди. Вказане
стосується й судових витрат позивача.

Щодо моральної шкоди, ч.І ст. 1167 ЦК
України встановлено, що моральна шкода
відшкодовується за наявності вини
особи, яка її завдала, крім випадків,
встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини, якщо її завдано внаслідок,
зокрема, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

В даному випадку наявність вини є
обов'язковою при відшкодуванні
моральної шкоди. Вина судді, який виніс
незаконну постанову, в судовому
порядку не встановлена, отже підстав
для відшкодування шкоди немає.
Зважаючи на викладене, вважає позовні
вимоги позивача необгрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено факти та
відповідні їм правовідносини.

28 лютого 2013 року суддею
Кіровоградського районного суду м.
Кіровограда Терещенком Д. В. винесено
постанову про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
за порушення правил дорожнього руху,
а саме ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення в сумі 680
грн. (а. с. 9) Штраф в даному розмірі
сплачено 01.03.2013 року та комісію в сумі
6,80 грн. (а. с. 11)

12 квітня 2013 року Апеляційним судом
Кіровоградської області, винесено
постанову Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 28 лютого 2013 року відносно
ОСОБА_1 , скасовано та винесено нову
постанову, якою провадження по справі
про адміністративне правопорушення ,
передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП України
відносно ОСОБА_1, закрито за
відсутністю складу даного
правопорушення. (а. с. 18-19).

Відповідно до ч.І ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою в повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу, що здійснює ОРД, органом
досудового розслідування, прокуратури
або суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Відповідно до ч.7 ст. 1176 ЦК встановлено,
що порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органу, що здійснює
ОРД, органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Таким Законом є Закон України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Ст. 12 Закону передбачено, що розмір
відшкодування шкоди, зазначеної в пп.
1,3,4 ст. З Закону визначають відповідні
органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суду, про що виносять постанову
(ухвалу).

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин може оскаржити її.

Детальний порядок визначення розміру
відшкодування, встановлений
Положенням про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», затверджене спільним наказом
Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України,
Міністерства фінансів України №6/5/41
від 04.03.1996.

Таким чином, законодавством
встановлено інший порядок
відшкодування такої шкоди.

Вказане стосується й судових витрат
позивача.

Щодо моральної шкоди, ч.І ст. 1167 ЦК
України встановлено, що моральна шкода
відшкодовується за наявності вини
особи, яка її завдала, крім випадків,
встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини, якщо її завдано внаслідок,
зокрема, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Таким чином, в даному випадку наявність
вини є обов'язковою при відшкодуванні
моральної шкоди.

Вина судді, який виніс незаконну
постанову, в судовому порядку не
встановлена, отже підстав для
відшкодування шкоди немає.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні (п. 5 постанови Пленуму
ВС України №4 від 31.03.1995 року із змінами
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди").

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і обставини, що мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач в підтвердження своїх доводів
про заподіяння йому моральної шкоди, не
надав належних доказів вини осіб,
наявності самої моральної шкоди, що
суперечить вимогам пункту 9 Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди".

Згідно статті 23 ЦК України та
пункту 3 постанови Пленуму ВС України
№4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди" визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ. заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку щодо відмови в
задоволенні позову, оскільки позивач
акцентує увагу на те що при листуванні
з судами першої та другої інстанції
поніс матеріальну шкоду, суд звертає
увагу на те, що при вирішенні питання
про те, чи були збитки реальними,
необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2
ст. 22 Цивільного кодексу України, де
зазначено, що такими збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, що вона зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права, а тому суд вважає що
вказані позивачем витрати не можуть
бути віднесені до матеріальної шкоди
та не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
суд вирішує судові витрати залишити
по їх фактичному понесенню сторонами.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 22, 1167,1176 ЦК України,
пункту 9 Пленуму Верховного Суду країни
від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди", ст. ст. 11, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України та Головного управління
Державної казначейської служби
України в Кіровоградській області
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через
Кіровський районний суд м.
Кіровограда шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення .

Суддя Кіровського
А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда