Справа № 1312/2495/12
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/364/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Бойко С.М., Бакус В.Я.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Баранова О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
в особі Західної регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 31 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» в особі Західної
регіональної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
про розірвання договору про участь у
Фонді фінансування будівництва та
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

01 червня 2012 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом та просив розірвати договір №
1/5 від 25.04.2008 року про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»,
укладений між ним та ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший», та стягнути з
відповідача 169708,06 грн., з яких 161708,06 грн.
кошти сплачені ним на виконання умов
Договору про участь у Фонді
фінансування будівництва та 8000,00 грн.
витрати на правову допомогу, а також
судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до пункту 1.2. цього Договору,
з метою отримання ним у власність
об'єкта інвестування, що буде
збудований у майбутньому, він
зобов'язався передати відповідачу у
довірчу власність грошові кошти в сумі,
що відповідає вартості вимірних
одиниць об'єкта на момент проведення
платежу, а відповідач зобов'язався
використати ці кошти для фінансування
будівництва житлових будинків АДРЕСА_1,
яке мало здійснюватись Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Український
стандарт». Згідно з п. 2.1. Договору,
об'єктом інвестування за цим договором
є однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 18 кв.м. та загальною
площею 39,7 кв.м., об'єкт будівництва було
заплановано ввести в експлуатацію у
квітні 2010 року. На виконання умов цього
Договору він здійснив оплату об'єкта
інвестування в розмірі 161708,06 грн., а
відповідачем йому було видане
свідоцтво про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»
житлових будинків АДРЕСА_1. Проте в
порушення умов Договору, відповідачем
об'єкт інвестування в експлуатацію не
введений та не переданий у його
власність (відсутній навіть фундамент
цього будинку).

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» в особі Західної
регіональної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
про розірвання договору про участь у
Фонді фінансування будівництва та
стягнення коштів - задоволено частково.
Розірвано договір № 1/5 від 25 квітня 2008
року про участь у Фонді фінансування
будівництва типу «А» укладений між
ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством «Банк Перший» в особі
Західної регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший», як правонаступником
Відкритого акціонерного товариства
«Універсальний банк Розвитку та
Партнерства». Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 161708,06
(сто шістдесят одну тисячу сімсот
вісім) гривень 06 (шість) копійок та 1697
(одну тисячу шістсот дев'яносто сім)
гривень судового збору. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Банк Перший» в
особі Західної регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший».

Апелянт не погоджується з рішенням
суду, вважає, що таке ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не взято до уваги ст. 20 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», де передбачено порядок
повернення суми коштів довірителю при
відмові від участі у ФФБ, який
визначається управителем, виходячи з
кількості закріплених за довірителем
вимірних одиниць об'єкта інвестування,
поточної ціни вимірної одиниці цього
об'єкта інвестування на день передачі
коштів управління управителю ФФБ, які
повертаються довірителю протягом п'яти
днів після здійснення управителем
наступної повної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
введення об'єкта в експлуатацію. Також
не враховано положення ст. 3 Закону
України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», за яким повернення
коштів внесених фізичними та
юридичними особами на користь
забудовників за розірваними
договорами, за якими здійснено
часткову оплату вартості об'єкта
житлового будівництва, здійснюється
після наступної реалізації такого. На
момент ухвалення судом рішення об'єкт
інвестування не було введено в
експлуатацію і не реалізовано. Просить
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 31 жовтня 2012 року
скасувати, та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити повністю,
судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Місцевим судом встановлено, що 25 квітня
2008 року між ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства», яке 27.04.2011
року змінило своє найменування на
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший», та ОСОБА_4 було укладено
договір № 1/5 про участь Фонді
фінансування будівництва виду «А»,
об'єктом інвестування за яким є
однокімнатна квартира НОМЕР_1, житловою
площею 18 м.кв. та загальною площею 39,7
кв.м., що розташована на 3- ому поверсі
житлового будинку АДРЕСА_1, з
запланованою датою введення в
експлуатацію квітень 2010 року.
Забудовником даного об'єкта
інвестування виступило ТзОВ
«Будівельна компанія «Український
стандарт» (а.с. 5-12).

На виконання умов Договору позивачем
25.04.2008 року було оплачено (передано в
управління) відповідачу - 92215,16 грн. та
18.11.2008 року - 69492,9 грн. вартості
вищенаведеного об'єкта інвестування, в
цілому 161708,06 грн., що підтверджується
Свідоцтвом № 51 про участь у Фонді
фінансування будівництва, виданим
позивачу 18 листопада 2008 року (а.с. 13).

Відповідно до пункту 2.1. Договору № 1/5
про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А» від 25 квітня 2008
року, Свідоцтва № 51 про участь у Фонді
фінансування будівництва, -
запланованою датою введення об'єкта
будівництва в експлуатацію визначено
квітень 2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
досліджених районним судом і
перевірених апеляційним судом доказів,
Управитель (відповідач) своїх
зобов'язань за Договором станом на
червень 2012 року не виконав, чим
всупереч інтересів Довірителя, порушив
умови цього Договору та вимоги закону,
що і спонукало позивача до звернення в
суд із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що позивач у
повному обсязі виконав взяті на себе
зобов'язання, оплативши відповідно до
договору про участь у ФФБ вартість у
розмірі 69,13% від загальної площі
об'єктів інвестування, а відповідач
свої зобов'язання щодо будівництва
вказаних житлових будинків не виконує
і станом на час розгляду справи житлові
будинки АДРЕСА_1 не введені в
експлуатацію, квартира, в яку
інвестовано кошти позивача останньому
у власність не передано.

Загальні принципи, правові та
організаційні засади залучення коштів
фізичних і юридичних осіб в управління
з метою фінансування будівництва житла
та особливості управління цими коштами
визначено Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю" (далі
- Закон).

Відповідно до ст. 11 Закону ФФБ
вважається створеним після
затвердження управителем Правил ФФБ,
укладання договору із забудовником та
відкриття рахунків ФФБ.

Управитель ФФБ при здійсненні
управління ФФБ: несе відповідальність
за дотримання обмежень довірчої
власності управителя, визначених
Правилами ФФБ та визнаних довірителями
ФФБ; несе відповідальність за
виконання своїх зобов'язань перед
довірителями ФФБ у межах цього Закону
та договору про участь у ФФБ.

Управитель ФФБ не несе
відповідальності власним майном за
виплату коштів довірителю ФФБ в разі
його відмови від участі у ФФБ виду "А",
якщо управитель ФФБ дотримався
встановлених Правилами ФФБ процедур
щодо забезпечення можливості
отримання довірителем коштів з ФФБ на
вимогу довірителя.

Частиною 11 статті 16 Закону передбачено,
що у разі зменшення обсягу
підтвердженого замовлення на
будівництво, забудовник зобов'язаний
на вимогу управителя ФФБ виду "А"
повернути кошти на рахунок цього ФФБ
для розрахунку з довірителями ФФБ виду
А".

За невиконання зобов'язання щодо
перерахування коштів на рахунок ФФБ
для проведення управителем
розрахунків з довірителями ФФБ виду "А"
забудовник несе відповідальність
своїм майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідачем порушено умови договору,
відповідальність по поверненню коштів
несе ПАТ «Банк Перший», як управитель
Фонду фінансування будівництва, що і
передбачено Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

При задоволенні вимог ОСОБА_4, районний
суд виходив з положень статей 526, 530, 611,
651, 653 ЦК України і того, що право
позивача на розірвання договору
передбачено ст. 18 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Згідно з положеннями ст.611, 651 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом,
зокрема, розірвання договору. Договір
може бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

За правилами ч. 4 ст. 18 зазначеного вище
Закону у разі порушення забудовником
строків спорудження об'єкта
будівництва або у разі неналежного
виконання управителем своїх
обов'язків, передбачених ч. 1 цієї
статті, довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов'язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до ст. 20 цього
Закону при відмові довірителя від
участі у Фонді фінансування
будівництва (далі ФФБ) і не може бути
меншою за суму, внесену довірителем до
ФФБ. Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Статтею 18 Закону визначено контроль
управителя ФФБ за виконання
зобов'язань за договором.

Зокрема, у разі виявлення управителем
ризику порушень умов договору
управитель має право припинити
фінансування будівництва, вимагати
розірвання договору, повернення
забудовником усіх спрямованих на
фінансування будівництва цього об'єкта
коштів, відшкодування заподіяних
забудовником збитків, перерахування на
рахунок ФФБ коштів, необхідних для
розрахунків з довірителями відповідно
до вимог статті 20 цього Закону, що
виходять із ФФБ у зв'язку із
розірванням договору про участь у ФФБ,
а також здійснювати інші заходи щодо
виконання забудовником своїх
зобов'язань за договором, визначені цим
Законом.

Крім того, забудовник зобов'язаний на
вимогу управителя протягом строку,
визначеного в договорі, повернути
грошові кошти на рахунок ФФБ або
уступити майнові права на нерухомість,
яка є об'єктом будівництва, чи на інші
предмети іпотеки управителю з
додержанням вимог статті 10 цього
Закону, якщо інше не передбачене
договором.

Частиною 8 статті 20 Закону передбачено,
що у разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду "А",
зобов'язаний у визначений правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшої виплати
довірителю. Для ФФБ виду "А" виплата
коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого ФФБ
або власного майна управителя.

05 червня 2009 року ОСОБА_4 на адресу
управителя ПАТ «Банк Перший» направив
заяву, в якій повідомив про розірвання
договору від 25 квітня 2008 року № 1/5 (а.с.
34).

Листом за № 716-04 від 15.06.2009 р. відповідач
у задоволенні заяви позивача відмовив,
посилаючись на заборону розірвання
договорів про участь у ФФБ до часу
реалізації об'єкта інвестування,
встановлену п. 4 ст. 3 Закону України
«Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва».

Встановивши такі обставини, колегія
суддів вважає, що суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
оскільки відповідачем порушенні
зобов'язання, передбачені спірним
договором від 25 квітня 2008 року, то він
підлягає розірванню.

У відповідності до ч.4 ст.20 вказаного
вище Закону, сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ (саме та норма, до якої
відсилає ч.4 ст.18 Закону), визначається
управителем, виходячи з кількості
закріплених за довірителем вимірних
одиниць об'єкта інвестування, поточної
ціни вимірної одиниці цього об'єкта
інвестування на день передачі коштів в
управління управителю ФФБ.

У зв'язку з цим, посилання апелянта на
не застосування судом першої інстанції
норми ч.7 ст.20 Закону України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю", є
безпідставним, оскільки норма цієї
частини статті 20 Закону стосується
припинення управління майном та
договору про участь у ФФБ у разі
відкріплення від довірителя
закріпленого за ним об'єкта
інвестування, а не розірвання договору
з наведених вище підстав.

Частиною 4 ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», на який посилається
апелянт, в редакції чинній на день
прийняття рішення у справі судом
першої інстанції, встановлено заборону
на розірвання фізичними та юридичними
особами будь-яких договорів,
результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкта
(частини об'єкта) житлового будівництва
за умови, що за такими договорами
здійснено оплату 100 відсотків вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва, крім випадків, якщо таке
розірвання здійснюється за згодою
сторін. Повернення коштів, внесених
фізичними та юридичними особами на
користь забудовників за розірваними
договорами, за якими здійснено
часткову оплату вартості об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Нарахування та виплата
забудовником штрафних санкцій,
передбачених договорами, та стягнення
коштів, передбачених статтею 625
Цивільного кодексу України, на строк
дії цієї статті не здійснюється.

Ця заборона не застосовується, якщо
визначений термін прийняття в
експлуатацію об'єкта будівництва
переноситься більше ніж на 18 місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, за
згодою сторін Договору № 1/5 про участь
у Фонді фінансування будівництва виду
«А» від 25 квітня 2008 року, який позивач
просить розірвати, датою введення
об'єкта будівництва в експлуатацію
визначено квітень 2010 року (а.с. 5-12).

Оскільки на час подання ОСОБА_4 позову
та момент ухвалення рішення судом
першої інстанції відповідачем
прострочено строк введення об'єкта
будівництва в експлуатацію набагато
більше ніж на 18 місяців, на позивача не
розповсюджується законодавчо
встановлена заборона на розірвання
фізичними особами договорів
результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкта
(частини об'єкта) житлового будівництва
за умови, що за такими договорами
здійснено часткову оплату вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва - після наступної
реалізації такого об'єкта (частини
об'єкта) житлового будівництва.

Крім того, Рішенням Конституційного
Суду України № 5-р/2012 від 13 березня 2012
року положення ч. 4 ст. 3 Закону України «
Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI
визнані такими, що не відповідають
Конституції України
(неконституційними).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до переконання про
розірвання договору, а також стягнення
з відповідача грошових коштів, які були
внесені позивачем як оплата об'єкта
інвестування.

Відповідно до ст.653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. Якщо договір
розірваний у зв'язку з істотним
порушенням договору однією із сторін,
друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих
розірванням договору.

Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні докази про дотримання банком
(управителем ФФБ) процедури щодо
забезпечення можливості отримання
довірителем власних коштів, зокрема,
відсутні докази, передбачені Правилами
ФФБ та Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю" щодо
вчинення управителем ФФБ (банком)
будь-яких дій, спрямованих на
повернення від забудовника грошових
коштів у разі їх недостатності в
оперативному резерві для подальших
виплат довірителям, або інших заходів
щодо виконання забудовником своїх
зобов'язань, визначених цим Законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд правильно примусово
стягнув з ПАТ «Банк Перший» на користь
позивача грошові кошти у сумі 161708,06 грн.
сплачені ним на виконання умов
Договору про участь у Фонді
фінансування будівництва.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, передбачених законом підстав
для його скасування в апеляційному
порядку не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно розірвав спірний
договір, оскільки він діє та
виконується відповідачем, а також те,
що суд безпідставно стягнув з
відповідача внесені позивачем на
будівництво квартири грошові кошти, є
необґрунтованими з наведених вище
підстав.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду першої інстанції, та не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, вірно
послався на закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про задоволення позову і
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303-304, ч.2 ст.305, ч.1 п.1 ст. 307,
ч.1 ст.308, ст.313, ч.1 п.1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
в особі Західної регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 31 жовтня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Ванівський

Судді:
С.М. Бойко

В.Я. Бакус