Провадження № 2/127/519/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.03.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі:

Головуючого судді Борисюк І. Е.,

За участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом виконавчого
комітету Вінницької міської ради до
ОСОБА_2 про виселення з житлового
приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась
Вінницька міська рада з позовом до
ОСОБА_2 про виселення з житлового
приміщення.

Позов мотивований тим, що квартира
АДРЕСА_1 перебуває у комунальній
власності територіальної громади м.
Вінниці в особі Вінницької міської
ради. У спірну квартиру відповідач
заселився самовільно. Дану квартиру
відповідач займає самоправно, так як не
має жодних правових підстав та
документів для проживання в спірній
квартирі, оскільки ордер на заселення в
спірну квартиру виконавчим комітетом
ВМР не видавався. Працівниками ТОВ
«ЖЕО» ОСОБА_2 було вручено припис від
04.09.2013 року з вимогою звільнити
самовільно зайняте жиле приміщення в
термін до 09.09.2013 року. Однак, вимоги
даного припису виконані не були, про що
також складений відповідний акт від
09.09.2013 року. Оскільки будинок по АДРЕСА_1
і спірна квартира належить
територіальній громаді м. Вінниці в
особі Вінницької міської ради на праві
комунальної власності, то дії
відповідача порушують права та
інтереси територіальної громади м.
Вінниці щодо володіння та
розпорядження належної їй власності.
09.09.2012 року інспектором ТОВ «ЖЕО» було
складено протокол про адміністративне
правопорушення про те, що ОСОБА_2
квартирі АДРЕСА_1 проживає без
відповідних правових підстав та
документів, що засвідчували б право
власності або користування жилим
приміщенням, що є самовільним
вселенням.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою про
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
аргументуючи їх мотивами, викладеними
в позовній заяві і просив задовольнити.

Відповідач повторно в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Про причини неявки суду не
повідомлено.

Суд, враховуючи думку представника
позивача, ухвалив провести заочний
розгляд справи.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Згідно повідомлення КП «ВМБТІ» № 1076
від 23.05.2013 року реєстрація права
власності на квартиру АДРЕСА_1 не
проводилась. Квартира не
приватизована. (а.с. 4)

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» № 168
від 15.05.2013 року, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла. (а.с. 8)

Згідно копії особового рахунку №
НОМЕР_1, виданої ТОВ «ЖЕО» 15.05.2013 року,
особовий рахунок на вище зазначену
квартиру оформлено на ОСОБА_3, яка
вибула ІНФОРМАЦІЯ_2 року. (а.с. 9)

Згідно акту від 03.09.2013 року, складеного
юристом ВЗП ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_4 та
інженером ВБ і СС ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_5,
затвердженого директором ТОВ «ЖЕО»
Гребінь В. В., квартира АДРЕСА_1 була
самовільно зайнята ОСОБА_2 (а.с. 5)

04.09.2013 року було оформлено припис про
необхідність звільнення ОСОБА_2 вище
зазначеного зайнятого приміщення до
09.09.2013 року. (а.с. 7) Докази отриманні
відповідачем даного припису в
матеріалах справи відсутні.

Згідно акту від 09.09.2013 року, складеного
начальником ВЗП ТОВ «ЖЕО» Романюк І. Й.,
інспектором ВБ СС ТОВ «ЖЕО»
Нідзельською М. П. у присітності ОСОБА_9,
затвердженого директором ТОВ «ЖЕО»
Гребінь В. В., попри вимоги припису від
04.09.2013 року приміщення квартири АДРЕСА_1
звільнено ОСОБА_2 не було. (а.с. 6)

09.09.2013 року інспектором ТОВ «ЖЕО» було
складено протокол про адміністративне
правопорушення за ст. 151 КУпАП відносно
ОСОБА_2, оскільки останній самовільно
зайняв житлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 10)

Такими, що самоуправно зайняли жиле
приміщення, вважаються особи, які
вселилися в нього самовільно без
будь-яких підстав або незважаючи на
заборону про вселення.

Відповідач користується спірним
житловим приміщенням самоуправно,
оскільки жодних належних доказів, в
розумінні положень ст.ст. 57-58 ЦПК
України, про надання йому жилого
приміщення, укладення договору найму,
тощо - суду не надано.

Довготривалість користування
самоуправно зайнятим жилим
приміщенням не надає особі будь-яких
прав на нього.

Статтею 116 ЖК України визначено, що
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Оскільки єдиною підставою для вселення
є ордер, який видається на підставі
рішення виконавчого комітету
відповідної ради, згідно ст. 58 ЖК
України, то заселення жилих приміщень
без ордера вважатися самоуправним.

Згідно ст. 61 ЖК України користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

У Конституції України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна, інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому, в даному випадку,
предметом доказування є втрата
відповідачем права на житло, або
взагалі його відсутність, або інші,
передбачені ЖК України підстави для
позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно Закону України «Про судовий
збір» на момент звернення позивача до
суду позивач мав сплатити судовий збір
в сумі 229, 40 гривень. Однак, при
ухваленні судового рішення судом
встановлено, що позивачем сплачено 114, 70
гривень. (а.с. 1)

Тому, враховуючи положення ст. 88 ЦПК
України та Закону України «Про судовий
збір», з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в сумі 114, 70 гривень, а також в дохід
держави - 114, 70 гривень.

На підставі наведеного та керуючись
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 58, 61, 116
ЖК України, Законом України «Про
судовий збір», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212- 215,
218, 224-226, 228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
виконавчого комітету Вінницької
міської ради судовий збір в сумі 114, 70
гривень та в дохід держави - 114, 70
гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. Апеляційна
скарга на рішення суду позивачем може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: