Справа № 2-2307/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.,

при секретарі Ауловій О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в cмт Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення компенсації
вартості частки у спільному майні
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
під час шлюбу сторони у 2008 році почали
будівництво двохповерхового садового
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20 липня 2011 року шлюб між
сторонами було розірвано, а
будівництво садового будинку до цього
часу не закінчено.

Позивач неодноразово змінював
позовні вимоги та відповідно до
остаточної заяви про зміну позовних
вимог просив суд поділити спільне
майно шляхом стягнення з відповідача
на його користь грошової компенсації
вартості 1/2 частини незакінченого
будівництвом садового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.74-75).

Відповідач надала письмові
заперечення проти позову у яких
зазначила, що її матір ОСОБА_3 продала
кімнату у гуртожитку за 134640 гривень та
віддала ці кошти позивачу на
будівництво. Саме на ці кошти були
придбані будівельні матеріали, але
позивач цей будинок не будував.

У судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
проти позову заперечувала, посилаючись
на те, що вона проживає у
недобудованому садовому будинку разом
з двома неповнолітніми дітьми та
знаходиться у скрутному матеріальному
стані.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що даний позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що сторони уклали шлюб 06 грудня 2003 року
та його було розірвано рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20 липня 2011 року.

На підставі державного акту серія
ЯИ №114491, виданого 21 вересня 2009 року
відділом Держкомзему у
Овідіопольському районі Одеської
області, відповідачу ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 28
липня 2008 року на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,059 га
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41).

Згідно з довідкою
Овідіопольського РБТІ готовність
незавершеного будівництвом об'єкта
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1,
складає 68%.

Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа

вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна).

Відповідно до роз'яснень у п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 04 жовтня 1991 року "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" за позовом дружини, членів
сім'ї забудовника, які спільно
будували будинок, а також спадкоємців,
суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням
конкретних обставин залишити його
одній із сторін, а іншій присудити
грошову компенсацію.

Згідно з ч.4 та ч.5 ст.71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема

на житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Позивач погоджується на
отримання та вимагає стягнення
грошової компенсації, але відповідач
категорично відмовляється вносити
будь-які кошти на депозитний рахунок.

Відповідно до роз'яснень у п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст.71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними відповідно
до їх часток, суд визнає ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Без огляду на роз'яснення
сторонам положень ч.4 та ч.5 ст.71 СК
України стороною позивача підтримано
заявлені позовні вимоги про стягнення
компенсації та 21 лютого 2014 року
заявлено клопотання про проведення
судово-будівельної експертизи щодо
визначення вартості спірного
незакінченого будівництва, у чому
судом було відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.16 ЦК України
звертаючись до суду позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Способом захисту прав є відповідні
заходи, які дають об'єктивні підстави
позивачеві відновити становище, яке
існувало до порушення і отримати тим
самих втрачені блага майнового або
немайнового характеру.

Згідно з ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Обравши способом захисту права
подання позову про стягнення
компенсації вартості його частки
спільного майна подружжя позивач в
силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний був
довести не тільки фактичну, але й
правову підставу своїх вимог.

Але виходячи з вищенаведеного суд
вважає, що обраний позивачем спосіб
правового захисту не відповідає
закріпленим в чинному законодавстві
правовим положенням, тому суд не має
правових підстав для задоволення цього
позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-214 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 16, 331 ЦК
України, ст.ст. 60, 61, 71 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні його позову
до ОСОБА_2 про стягнення компенсації
вартості частки у спільному майні
подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду
Одеської області через
Овідіопольський районний суд Одеської
області протягом 10 днів з дня отримання
його копії, а відповідачем у той же
строк з дня залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя
Є.Л.Бичковський