Ухвала

іменем україни

20 березня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Роздільнянської районної ради
Одеської області, треті особи:
ліквідаційна комісія по ліквідації
комунального підприємства Редакція
газети «Вперед», голова ліквідаційної
комісії Бакланов Віктор Васильович,
комунальне підприємство «Видавництво
газети «Вперед», про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у зв'язку з невиконанням
рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Роздільнянської районної ради
Одеської області, треті особи:
ліквідаційна комісія по ліквідації
комунального підприємства Редакція
газети «Вперед», голова ліквідаційної
комісії Бакланов В.В., комунальне
підприємство «Видавництво газети
«Вперед», про стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу у
зв'язку з невиконанням рішення суду про
поновлення на роботі.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 13 червня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 листопада 2013 року
зазначене судове рішення скасовано та
позов задоволено.

Стягнуто із Роздільнянської районної
ради Одеської області на користь
ОСОБА_1 120 739 грн 17 коп. середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі
Роздільнянська районна рада Одеської
області просить рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
була поновлена на роботі, оскільки
приступила до виконання своїх
обов'язків, про що свідчать надані
докази, та із того, що позов заявлено до
неналежного відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення та
задовольняючи позов, посилався на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що
засновником (власником) КП «Редакція
газети «Вперед» є територіальна
громада Роздільнянського району в
особі Роздільнянської районної ради
Одеської області, рішенням якої у 2004
році позивача призначено на посаду
редактора. Рішенням Роздільнянської
ради Одеської області від 25 березня 2008
року № 181-V позивача звільнено з роботи
на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 17 листопада
2010 року вищевказане рішення ради
визнано незаконним і скасовано, а
позивача поновлено на посаді редактора
КП «Редакція газети «Вперед» з 25
березня 2008 року, в частині поновлення
на роботі допущено негайне виконання.
Після перегляду справи в апеляційному
порядку в частині поновлення на роботі
рішення суду першої інстанції рішенням
апеляційного суду Одеської області від
21 січня 2011 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 16 лютого 2011 року
у відкритті касаційного провадження
відмовлено.

За матеріалами справи позивач,
намагаючись виконати рішення суду,
видав наказ № 4 від 28 січня 2011 року про
виконання повноважень редактора
газети з 28 січня 2011 року. Голова
районної ради Крилов С.М. 07 липня 2011
року видав розпорядження № 73/11-РР про
поновлення позивача на посаді
редактора газети з наступним
попередженням про її звільнення у
зв'язку з ліквідацією КП «Редакція
газети «Вперед», разом із тим в
розпорядженні зазначив, що воно
підлягає затвердженню на пленарному
засіданні чергової сесії районної
ради. Проте, згідно з витягом
пленарного засідання позачергової
сесії Роздільнянської районної ради
шостого скликання від 14 липня 2011 року,
розпорядження голови районної ради не
було затверджене депутатами районної
ради, депутати відмовились виконати
рішення суду про поновлення позивача
на роботі, більшістю голосів
запропонований головою ради проект
рішення щодо її поновлення на роботі не
було прийнято за основу.

Із копії виконавчого провадження № 2-1103
вбачається, що позивач звернулася до
виконавчої служби із заявою про
виконання рішення суду щодо поновлення
її на роботі 22 листопада 2010 року.
Постанова про відкриття виконавчого
провадження державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції в
Одеській області прийнята 26 листопада
2010 року. У наступному державним
виконавцем неодноразово пропонувалось
відповідачу виконати рішення суду в
добровільному порядку, однак із різних
причин виконавчі дії відкладалися. У
зв'язку з ухиленням Роздільнянської
районної ради Одеської області
виконати рішення суду про поновлення
позивача на роботі постановою
головного державного виконавця на
Роздільнянську районну раду
неодноразово накладались штрафи. 15
березня 2011 року головним державним
виконавцем внесено подання прокурору
про притягнення до кримінальної
відповідальності посадових осіб
Роздільнянської районної ради
Одеської області у зв'язку з навмисним
невиконанням рішення суду щодо
позивача. Відтак, рішення суду до цього
часу не виконано з вини відповідача,
поновлення позивача не відбулося,
необхідні записи до трудової книжки
позивача не внесені, оскільки правова
підстава для їх внесення відсутня.

З огляду на встановлене, висновки суду
першої інстанції про те, що позивач
була поновлена на роботі не
відповідають дійсним фактам і
обставинам справи, судом не було
досліджено виконавче провадження.
Намагання позивача приступити до
роботи, виконувати свої обов'язки, у
тому числі шляхом видачі наказів,
звернення до різних державних
інституцій в якості редактора,
складання табелю тощо неможливо
вважати свідченням поновлення
позивача на роботі.

У межах позовних вимог, за період з 22
січня 2011 року до 27 листопада 2013 року
середній заробіток за час затримки
виконання рішення суду щодо позивача, з
урахуванням встановленого раніше
судом її середньоденного заробітку у
сумі 173 грн 94 коп., середньомісячного
заробітку у сумі 3 478 грн 75 коп. та
індексації, у загальній сумі складає 120
739 грн 17 коп., які й підлягають
стягненню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Роздільнянської
районної ради Одеської області
відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель