АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1716/14
Головуючий в 1 інстанції - Сухоруков А.О.
Справа № 206/2774/13-ц
Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Надра" на заочне рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 24 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 26 червня 2007 року між ВАТ КБ
«Надра» (в подальшому ПАТ КБ «Надра») та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
про надання кредиту у сумі 61 124 доларів
США в порядку і на умовах, зазначених у
кредитному договорі, з кінцевим
терміном повернення 12 червня 2028 року.
Крім того, в якості забезпечення
виконання умов кредитного договору
банком був укладений договір поруки з
ОСОБА_2 У зв'язку з систематичним
невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного
договору в частині сплати періодичних
платежів на погашення кредиту та
відсотків по ньому, утворилась
заборгованість у розмірі 108 392,12 доларів
США, що в еквіваленті становить 866 378,22
грн., яку позивач й просить солідарно
стягнути з відповідачів на свою
користь, а також покласти на них судові
витрати по справі (а.с.а.с. 2-5).

Заочним рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2013
року позовні вимоги ПАТ КБ«Приват
Банк» задоволені частково.

Стягнено солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
№ 843511/ФЛ від 26 червня 2008 року, що
утворилася станом на 01 квітня 2013 року
та складається із: заборгованості по
сплаті кредиту у розмірі 60 294,39 доларів
США, відсотків за користування
кредитом 36 761 доларів США, пені в
розмірі 5 224,33 доларів США, що в сумі
складає 102 279,72 доларів США, що в
еквіваленті становить 817 521 (вісімсот
сімнадцять тисяч п'ятсот двадцять одну)
грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«Приват Банк» відмовлено.

Також судом вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду в частині відмови
у стягненні штрафу скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги банку задовольнити
в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 26 червня 2007 року
між ВАТ «Комерційний банк «Надра» (в
подальшому ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір за
програмою «Нове житло» № 843511/ФЛ,
відповідно до якого останній було
надано кредит у розмірі 61 124 доларів США
в порядку і на умовах, зазначених у
кредитному договорі, з кінцевим
терміном повернення 12 червня 2028 року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2
був укладений договір поруки №
843511/ФЛ-П. від 26 червня 2007 року. В
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі
погашення кредиту та відсотків у
вказані строки не здійснювала, у
зв»язку з чим виникла заборгованість у
розмірі 652 503, 49 грн.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що
зобов'язання повинні бути виконанні у
встановлений строк його виконання.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який
виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному об'ємі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке
відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Доводи ПАТ КБ «Надра» про суперечливий
висновок суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні штрафу,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки не можуть бути підставою для
скасування рішення суду в цій частині
та спростовуються умовами кредитного
договору.

У розділі 5 спірного договору визначено
відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей,
штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного
договору банк має право вимагати
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених кредитним
договором, можливих штрафних санкцій,
якщо позичальник не вніс чергові
мінімально необхідні платежі у термін,
визначений у п. 3.3.3 цього договору, а
також у випадку, не виконання умов
передбачених у п. 4.3.6 цього договору.

Згідно з п. 5.2 кредитного договору у
випадку прострочення виконання
зобов»язань позичальника щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків, комісій та
можливих штрафних санкцій у строк,
визначений у п. 3.3.3 цього договору,
позичальник сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Пунктом 5.3. кредитного договору
передбачено, що у разі порушення
позичальником вимог п. 4.3 за
виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4 цього договору
він зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10 % від суми кредиту,
визначеного у п. 1.1. цього договору за
кожен випадок.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
зазначав, що штраф та пеня, відповідно
до умов кредитного договору, настають
при різних обставинах порушення
зобов'язання зі сторони боржника, а
відтак є різними видами
відповідальності за порушення
зобов'язань боржником.

Однак, при укладенні договору сторони
погодилися, що банк застосовує пеню за
прострочення позичальником строку
сплати мінімальних необхідних
платежів по погашенню кредиту, а штраф -
за інші порушення умов кредитного
договору (п.п. 5.1-5.3).

Зазначене свідчить про те, що
закріплення у п. 5.2 договорі
відповідальності у вигляді пені має
місце за одне порушення, а саме: за
прострочення виконання зобов»язань, що
за своєю природою є пенею.

Оскільки під час розгляду справи в суді
першої та апеляційної інстанції у
розумінні положень п.п.5.1, 5.3 кредитного
договору не було встановлено порушення
позичальником умов цільового
використання кредиту та інших вимог,
викладених у п. 4.3 цього договору, суд
першої інстанції дійшов по суті
правильного висновку про відмову в
стягненні штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги не
є суттєвими для вирішення спірного
питання.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Надра" - відхилити.

Заочне рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: