Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Григоренка М.П., Максимчук
З.М.

Секретар судових засідань Пиляй
І.С.

З участю ОСОБА_2 та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" на
заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
03 січня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" про розірвання
кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаними позовними вимогами.

Заочним рішення Здолбунівського
районного суду від 03 січня 2012 року
позов задоволено.

Розірвано з 26 квітня 2010 року
кредитний договір № 0702/03 від 06 лютого
2007 року укладений між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк „Приватбанк" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
комерційний банк „Приватбанк") та
ОСОБА_2.

Ухвалою цього ж суду від 05 лютого 2014
року заяву ПАТ КБ „Приватбанк" про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

У поданій на заочне рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ КБ
„Приватбанк" не погоджуючись з
рішенням

Справа №22ц/787/642/2014
Головуючий у 1-й інстанції Мичка І.М.

Суддя-доповідач Собіна І.М.

суду вказує на його незаконність,
ухвалення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, неповного з"ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Доводив, що при укладенні
кредитного договору було дотримано всі
передбачені законом істотні умови
договору, які були обумовлені та
узгоджені сторонами.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Вважає, що банк виконав взяті на
себе зобов"язання, а саме надав
позивачу кредит в термін та в розмірі
50000доларів США, визначених договором,
тобто позивач отримав те на що він
розраховував.

Статтями 1050 і 1054 ЦК України
передбачено право банку на дострокове
стягнення боргу без обов"язкового
направлення повідомлення про
порушення зобов"язання.

Відсутність письмового
повідомлення про порушення
позичальником зобов"язання не є
істотним порушенням договору зі
сторони банку.

Суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що заборгованість у
розмірі 396535,12гнивень, яка була стягнута
з ОСОБА_2 на підставі рішення суду
апеляційної інстанції від 26 квітня 2010
року була нарахована банком станом на 26
жовтня 2010 року, і яка до теперішнього
часу позивачем не погашена.

Посилаючись на наведене, просив
оскаржуване заочне рішення скасувати і
ухвалити у справі нове рішення про
відмову в позові та стягнути з позивача
судові витрати.

Колегія суддів заслухавши доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі і з"явились в судове засідання у
межах апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду дійшла висновку про її
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06
лютого 2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк"
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 0702/03 відповідно до умов якого
позичальник отримав кредит у сумі
50000доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк до 01 лютого 2012
року.

У зв"язку з невиконанням
зобов"язання позичальником рішенням
Здолбунівського районного суду від 26
квітня 2010 року позов ПАТ „Приватбанк"
до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ТзОВ
„Меблі-Каприз" задоволено і стягнуто з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором станом на 26 жовтня
2010 року в сумі 396535,12гривень.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 02 липня 2010 року
рішення Здолбунівського районного
суду від 26 квітня 2010 року скасовано, а
позовні вимоги ПАТ КБ „Приватбанк"
задоволено частково, і стягнуто з
ОСОБА_2 на користь банку 396535,12гривень та
судові витрати в сумі 1213,34гривень.

Задовольняючи позов про розірвання
кредитного договору, суд першої
інстанції виходив з того, що сума
заборгованості по кредиту розрахована
до 01 лютого 2012 року була стягнута
рішенням апеляційного суду 02 липня 2010
року, окрім того банк порушив порядок
дострокового повернення кредиту,
передбаченого п.п. 2.3.3, 2.3 кредитного
договору №0702/03 не надіславши
боржникові письмове повідомлення про
дострокове погашення кредиту.

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції у своєму
рішенні не навів жодного істотного
порушення умов договору, яке завдало
позивачу шкоди і позбавило його
реального настання наслідків на які
він розраховував при укладенні цього
договору.

Навпаки, банк зі своєї сторони
виконав всі умови укладеного договору.

А позивач зі своєї сторони допустив
неналежне виконання взятого на себе
зобов"язання, що стало підставою для
звернення кредитора з позовом до суду
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
в сумі 396535,12гривень.

Пред"явленням позову про розірвання
кредитного договору на дату ухвалення
рішення Здолбунівським районним судом
від 26 квітня 2010 року про стягнення з
позичальника заборгованості перед
банком, по суті зводиться до намагання
ОСОБА_2 переглянути рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 02 липня 2010 року, яке набрало
законної сили у не передбачений
законом спосіб.

Відсутність в матеріалах справи
письмового повідомлення на ім"я ОСОБА_2
про порушення ним кредитного
зобов"язання не є істотним порушенням
договору зі сторони банку, яке давало б
підстави суду для розірвання
кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов"язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Окрім того в матеріалах справи
відсутні розписки про належне
повідомлення відповідача про час і
місце слухання справи, як того вимагає
ч. 1 ст. 224 ЦПК України, що не давало суду
першої інстанції підстав для ухвалення
заочного рішення.

За наведених обставин, винесене
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову в позові.

Керуючись ч. 1 ст. 88, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 2
ч. 1, ч. 3 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" задовольнити.

Заочне рішення Здолбунівського
районного суду від 03 січня 2012 року
скасувати і в позові ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" судові
витрати в сумі 121,80гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання ним законної сили.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді:
М.П.Григоренко

З.М.Максимчук