печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарях - Солоній А.А., Хлуд
А.Ю.,

,

за участю

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача:
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, про захист
честі, гідності, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди, мотивуючи тим, що 02
березня 2013 року відбулося засідання
Правління СТ «Агро», на якому Голова
Правління ОСОБА_2 звинуватив його у
привласненні коштів Товариства,
зазначивши, що він зробив внесок на
будівництво дороги у розмірі 1 000,00 грн.,
а через місяць був оформлений ордер на
повернення коштів в розмірі 2 800,00 грн.,
таким чином звинувативши в
привласненні коштів в розмірі 1 800,00 грн.
Таке звинувачення у привласненні
коштів призвело до того, що члени
Садового товариства розцінили його
поведінку як неналежну, почали
ставитися до нього з недовірою. Все
сказане Головою Правління
характеризує його з негативної
сторони, як людину хитру та жадібну, що
прагне нажитися на чужому майні.
Поширені Головою правління відомості
не відповідають дійсності та ганьблять
його гідність і честь.

Тому, позивач звернувся до суду із
позовом, в якому просив суд ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідача
спростувати недостовірну інформацію, а
саме відомості про привласнення ним 1
800,00 грн., на наступному засіданні
Правління СТ «Агро» усно перед
присутніми членами Товариства,
стягнути з відповідача на його користь
завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00
грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити, мотивуючи обставинами,
викладеними в позові.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що відповідач не
звинувачував позивача, а лише хотів
з'ясувати, чому виникла різниця в
грошовій сумі.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили,
що на засіданні Правління СТ «Агро» 02
березня 2013 року Голова Правління
ОСОБА_2 розповідав, що знайшов
відомості про те, що ОСОБА_1 на ремонт
дороги здав 1 000,00 грн., а пізніше забрав 2
800,00 грн.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що 02 березня 2013 року була
присутня на засіданні Правління СТ
«Агро». ОСОБА_2 на засіданні Правління
хотів з'ясувати у ОСОБА_1, чому він здав
кошти на будівництво дороги, а потім
забрав. Слова ОСОБА_2 по відношенню до
ОСОБА_1 не мали образливого характеру.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що 02 березня 2013 року був
присутній на засіданні Правління СТ
«Агро». На той момент він був на посаді
Голови ревізійної комісії. Під час
ревізії в СТ «Агро» було виявлені
порушення ведення господарської
діяльності, а саме не вистачало певної
суми грошових коштів, тому були
неточності, які необхідно було
з'ясувати на засіданні Правління. Також
свідок зазначив, що відношення до
ОСОБА_1 після засідання Правління в
нього не змінилося.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, представника відповідача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов до наступного висновку.

Конституція України визнає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю та що кожен має право на
повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34
Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі, на недоторканість
своєї ділової репутації, а також право
на спростування недостовірної
інформації та право на відповідь.

За змістом ч ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
необхідно визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням чи оціночним
судженням.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України
«Про інформацію» під інформацією слід
розуміти документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому природному
середовищі.

Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Крім того, поряд з інформацією чи
даними, що підлягають перевірці, стаття
10 Європейської конвенції з прав людини
захищає і погляди, критичні зауваження
або припущення, правдивість яких не
може бути піддана перевірці на
правдивість.

Судом встановлено, що 02 березня 2013 року
відбулося засідання правління СТ
«Агро», на якому з тезів виступу голови
правління ОСОБА_2 вбачається, що в ньому
висвітлювалися проблеми, що існують в
Садівничому товаристві, після зміни
попереднього керівництва.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що непорозуміння, які
виникли між учасниками процесу
стосуються внесків коштів, які
збиралися Правлінням СТ «АРГО» на
будівництво дороги, а також питань
діяльності колишнього голови
Правління СТ «АГРО» ОСОБА_8

Показання свідків, які були допитані в
ході судового засідання не містять
даних, які б свідчили, що висловлення
відповідача на засіданні Правління СТ
«АГРО» 02.03.2013 року з приводу внеску
07.10.2007 р. позивачем на будівництво
дороги 1 000,00 грн., а через місяць
поверненню коштів у розмірі 2 800,00 грн.,
призвело до того, що члени Садового
товариства розцінили його поведінку як
неналежну, почали ставитися до нього з
недовірою. Також, позивачем в судовому
засіданні даний факт не був доведений.

Так, фундаментальними принципами
Європейського суду згідно з його
практикою щодо статті 10 Конвенції є те,
що свобода вираження поглядів складає
одну з важливих підвалин
демократичного суспільства. За
дотримання умов п.2 ст.10 вона
застосовується не тільки до
«інформації-»чи «ідей», які
сприймаються сприятливо, чи
розглядаються як необразливі чи
байдуже, але й такі, які ображають,
шокують чи турбують (рішення у справі
«Хендісайд проти Сполученого
Королівства» від 7.12.1976 року).

Виходячи з цього, суд вважає, що виступ
голови правління СТ «АРГО» на
загальних зборах товариства 02.03.2013 року
не несе в собі елементів приниження та
образ і направлений не на приниження
честі та гідності позивача, а на
доведення до відома членів товариства
оцінки діяльності попереднього
керівництва Садового товариства та
самого позивача.

Згідно з п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду №1 від 27.02.2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи,а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені). Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності,честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецендентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, суд не вбачає правових
підстав для задоволення вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування завданої
йому моральної шкоди, виходячи з
наступного.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

В судовому засіданні не було надано
доказів, які б підтверджували доводи
ОСОБА_1 щодо вчинення відповідачем
ОСОБА_2 дій, направлених на заподіяння
йому моральної шкоди.

Відеозапис, який був наданий позивачем,
про зібрання членів товариства, не може
бути взятий судом до уваги в якості
доказу у справі, оскільки з даного
запису не можна встановити дату та час
проведення відеозйомки, а також
неможливо зробити висновок щодо
цілісності даного запису.

Враховуючи встановлені обставини та
вимоги закону суд не вбачає підстав для
задоволення позову.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК
України судові витрати, понесені
позивачем йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 297, 299, 23 ЦК України, ст. 47-1 Закону
України «Про інформацію» ст.ст. 10, 15, 88,
57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Т.Г. Ільєва