РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/15204/13-ц

2/643/470/14

11.03.2014 р.

м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого - судді Харченко
А.М.

при секретарях - Соломаха О.В.,
Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, до
Харківської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради (Служба у справах дітей
Московського району), про визнання
права власності, визнання недійсним
договору дарування квартири,
витребування майна з незаконного
володіння та вселення,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Харківської міської ради,
ОСОБА_6, треті особи - Реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції Харківської
області (Укрдержреєстр), Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради (Служба у
справах дітей Московського району), в
якому просила визнати право власності
на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
42,00 кв.м, за ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнати
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,00
кв.м, видане на ім'я ОСОБА_6, недійсним;
зобов'язати Реєстраційну службу
Харківського міського управління
юстиції Харківської області
(Укрдержреєстр) скасувати реєстрацію
права власності на АДРЕСА_1, загальною
площею 42,00 кв.м, зареєстровану за ОСОБА_6
(а.с. 2-7).

Ухвалою суду від 24.10.2013 р. закрите
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Харківської міської
ради, ОСОБА_6, треті особи -
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області (Укрдержреєстр),
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
(Служба у справах дітей Московського
району), в частині зобов'язання
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області (Укрдержреєстр)
скасувати реєстрацію права власності
на АДРЕСА_1, загальною площею 42,00 кв.м,
зареєстровану за ОСОБА_6; виключена
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області (Укрдержреєстр),
як безпідставно залучена до участі у
справі, із числа учасників розгляду
справи (а.с. 80-81).

30.10.2013 р. ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, звернулася до
суду з уточненим позовом до
Харківської міської ради Харківської
області, ОСОБА_4, третя особа -
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
(Служба у справах дітей Московського
району м. Харкова), в якому просила
визнати право власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 42,00 кв.м, за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати
свідоцтво на право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,00
кв.м, видане на ім'я ОСОБА_4, недійсним;
зобов'язати Реєстраційну службу
Харківського міського управління
юстиції Харківської області скасувати
реєстрацію права власності зазначеної
квартири; зобов'язати Реєстраційну
службу Харківського міського
управління юстиції Харківської
області зареєструвати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності на квартиру (а.с.
84-87).

12.11.2013 р. позивачка уточнила свої
позовні вимоги та просила визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;
скасувати право власності на зазначену
квартиру, зареєстроване за ОСОБА_6
(а.с.106).

13.12.2013 р. ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, звернулася до
суду з уточненим позовом до
Харківської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради (Служба у справах дітей
Московського району м. Харкова), в якому
просила визнати недійсним Договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
зареєстрований приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 серія та № 792 від 27.07.2013 р.,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 42,00 кв.м за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; повернути майно, що було
передано за недійсним правочином,
зокрема повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 шляхом вселення. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначила, що вона та її
неповнолітній син ОСОБА_2 вселилися у
кімнати гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі
ордеру від 05.08.1999 р. і мешкали у
виділених приміщеннях до 15.11.2012 р.
15.11.2012 р., повернувшись додому за
вказаною адресою позивачка встановила,
що двері до кімнат, в яких вона проживає
з неповнолітньою дитиною замінені на
нові, встановлені нові замки, де
поділися власні речі позивачки не
відомо. 15.11.2012 р. викликані нею
працівники міліції встановили злам
житла та склали протоколи. За даними
фактами 15.11.2012 р. слідчим СВ
Московського РВ Караванським Д.В. було
порушено кримінальну справу за ч.3 ст. 185
КК України та прийнята ним до свого
провадження. 16.11.2012 р. ОСОБА_1 було
визнано потерпілою у кримінальній
справі. 17.11.2012 р. повернувшись з роботи
ОСОБА_1 виявила незнайомих людей в
помешканнях, в яких проживає за
адресою: АДРЕСА_1, к.к. 353, 354 (на
теперішній час квартира 100). Виявлені
ОСОБА_1 громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4
повідомили, що є власниками квартири
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 07.08.2012 р., після чого надали ОСОБА_1
копію зазначеного рішення для
ознайомлення. Після чого ОСОБА_1 знову
викликала працівників міліції з
Московського РВ ГУМВС України в
Харківській області. Таким чином,
ОСОБА_4 під час розгляду справи про
визнання ордеру на житлову площу
гуртожитку недійсним, позбавлення
права проживання і виселення позивача
ОСОБА_1, надавши до Московського
районного суду недостовірні данні, а
саме довідку про місце проживання та
реєстрацію, закріпила за собою право
власності на АДРЕСА_1 та зайняла
вказане житлове приміщення,
зареєструвала у КП «Харківське міське
БТІ». Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 16.09.2013 р.
частково скасоване рішення
Московського районного суду м. Харкова
у визнанні права власності на квартиру
АДРЕСА_1. З листа прокуратури
Харківської області вбачається, що на
момент подачі заяви про реєстрацію
права власності від 25.12.2011 р.
відповідачка ОСОБА_4 була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.
Позивачка вважає, що дані факти
встановлюють самоправне зайняття та
шахрайське заволодіння жилим
приміщенням ОСОБА_4, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Потім всупереч закону
ОСОБА_4 подарувала спірну квартиру
своїй дочці ОСОБА_5, чим порушила права
позивачки ОСОБА_1 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_2 Оспорюваним договором
дарування порушені права позивачки на
непорушність права володіння та
користування житлом. Рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 16.09.2013 р. встановлений факт, що
будівлю АДРЕСА_1 виключено з числа
гуртожитків та присвоєно статус
будинку, а мешканцям дозволено
закріпити за собою займану житлову
площу та відкрити особові рахунки у
встановленому законом порядку.
Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 07.08.2012 р. встановлено факт
проживання та користування ОСОБА_1 з
малолітнім сином ОСОБА_2 житлом за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139-145).

В судовому засіданні позивачка, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, та її
представник ОСОБА_11, яка діє на
підставі виданої довіреності,
підтримали уточнені позовні вимоги,
посилаючись на вищенаведене, та
просили позов задовольнити.

Представник відповідача
Харківської міської ради Резван А.С.,
який діє на підставі виданої
довіреності, в судовому засіданні
позов не визнав та надав заперечення, в
яких зазначив, що позов ОСОБА_1 вважає
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав. Обгрунтовуючи свій
позов, ОСОБА_7 посилається на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 07.08.2012 р. по справі № 2-34/11 та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 16.09.2013 р. по справі № 2-4707/11, якими, на
думку позивача, встановлено факти, що
мають важливе значення для даної
справи. Проте, цими рішеннями суду
встановлено, що ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8
вселилися до кімнат АДРЕСА_1 незаконно.
Згідно з діючим законодавством,
підставою для вселення до жилого
приміщення гуртожитку є ордер, а
підставою користування ним - договір
найму. Натомість, договір найму кімнат
АДРЕСА_1 з ОСОБА_13, на ім'я якого, нібито,
05.09.1999 р. видано ордер № 018-77 серія МА, не
укладався. Аналізуючи зміст норм
чинного житлового законодавства, можна
зробити єдиний висновок, що право члена
сім'ї наймача житлового приміщення
користуватися цим є похідним і існує
лише за наявністю у наймача права
користування майном, а відтак
відсутність укладеного з ОСОБА_13
договору найму кімнат АДРЕСА_1
обумовлює відсутність права
користування ними у членів сім'ї. Крім
того, ОСОБА_7 не додано до позовної
заяви жодних доказів, які б
підтверджували, що вселення до кімнат
АДРЕСА_1 відбулось в 30-денний термін,
тобто в межах строку дії ордеру,
визначеного Примірним положенням про
гуртожитки, затвердженим постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208.
Позивачем також не доведено факту
прийняття відповідною уповноваженою
особою рішення про перенумерацію
кімнат АДРЕСА_1 в гуртожитку на АДРЕСА_1
в будинку та факту проведення такої
перенумерації. Вищевказаний факт не
встановлено і рішенням апеляційного
суду Харківської області від 16.09.2013 по
справі № 2-4707/11. Отже, ототожнення
кімнат АДРЕСА_1 з квартирою № 100 в
будинку є безпідставним та суперечить
фактичним обставинам і матеріалам
справи. Безпідставним є і посилання
позивача на порушення кримінальних
справ слідчим органами за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 185, 190 КК
України, оскільки відповідно до ст. 62
Конституції України особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Позивач не звернув увагу на те, що
самим рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16.09.2013 р. по
справі № 2-4707/11 визначено можливий
спосіб набуття права власності на
квартиру в будинку. Так, суд зазначив,
що громадяни можуть реалізувати право
на житло або шляхом приватизації житла
у гуртожитку, або шляхом отримання
соціального житла, або шляхом
самостійного вирішення свого
житлового питання. Вирішення питання
щодо приватизації житлових приміщень
відноситься до компетенції
територіальної громади після передачі
гуртожитку до комунальної власності.
Таким чином, задоволення вимог
позивача порушуватиме виключну
компетенцію органу місцевого
самоврядування. Всі інші вимоги
позивача є похідними від вимоги про
визнання права власності, у зв'язку з
чим також не підлягають задоволенню. В
задоволенні позову ОСОБА_7 просив
відмовити у повному обсязі (а.с.64-67).

Представник третьої особи
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
(Служба у справах дітей Московського
району) Павленко Г.М., яка діє на
підставі виданої довіреності,
підтримала позовні вимоги позивачки в
повному обсязі та вважала можливим
визнати за ОСОБА_1 та її неповнолітнім
сином ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, оскільки вони
тривалий час мешкали в зазначеній
квартирі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судові
засідання на неодноразові виклики не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
причину неявки не повідомили, суд
розглянув справу на підставі наявних
доказів.

Суд, вислухавши пояснення
позивачки, представників позивачки,
Харківської міської ради, третьої
особи, дослідивши матеріали справи та
надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
плану приватизації ДП
«Південзахіденергобуд», затвердженого
розпорядженням регіонального
відділення ФДМУ по Харківській області
від 08.09.1995 р. за АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі підприємства,
підлягає передачі в комунальну
власність, як об'єкт державної
власності.

Відповідно до Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, затвердженого спільним
наказом ФДМУ та Міністерства політики
України від 19.05.1999 р. за № 908/68,
господарське товариство повинно
обліковувати на своєму балансі майно,
що не увійшло до його статутного
капіталу. При цьому відповідальність
за збереження та ефективне
використання державного майна несе
господарське товариство.

Рішенням загальних зборів
акціонерів від 25.03.1998 р. були прийняті
зміни до статуту в новій редакції
стосовно виходу зі складу ВАТ
структурного підрозділу № 16
«Житлово-комунальний відділ» і
створення на його базі колективного
підприємства.

Вказаний гуртожиток було передано
на баланс новоутвореного КП
«Житлово-комунальне господарство
«Південзахіденергобуд».

Після ліквідації державного Тресту
будівля гуртожитку з мешканцями за
вказаною адресою не увійшли ні до
одного із статутних фондів
новостворених підприємств, разом з цим
була передана на баланс КП ЖКГ
«Південзахіденергобуд».

Рішенням виконкому Харківської
міської ради Харківської області від
19.12.2007 р. вказану будівлю виключено з
числа гуртожитків та присвоєно статус
будинку, а мешканцям дозволено
закріпити за собою займану житлову
площу та відкрити особові рахунки у
встановленому законом порядку.

Згідно з листом Головного
управління житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури № 16/878-6 від 17.04.2009 р. за
інформацією Головного управління
статистики в Харківській області (звіт
1-Житлофонд) встановлено, що колективне
підприємство житлово-комунального
господарства «Південзахіденергобуд»,
на балансі якого перебував зазначений
гуртожиток, входить до складу
підприємств-банкрутів та тих, що
повністю припинили свою діяльність
станом на 01.01.2008 р. і неможливо, також,
визначити балансову вартість даної
будівлі, що в подальшому не дозволить
мешканцям оформити документи на
приватизацію займаного житла
відповідно до Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Так, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_13, ОСОБА_1 та їх неповнолітній
син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилися у
кімнати АДРЕСА_1 на підставі ордеру від
05 серпня 1999 р., виданого КП ЖКГ
«Південзахіденергобуд», та
зареєстровані за вказаною адресою з
03.11.1999 року і мешкали у виділених
приміщеннях (а.с. 11, 32-35).

Факт того, що ОСОБА_13, ОСОБА_1 та
неповнолітній ОСОБА_2 на законних
підставах займали виділені приміщення
підтверджений рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 07 серпня
2012 р. по справі за позовом відкритого
акціонерного товариства «Трест
«Південзахіденергобуд» до ОСОБА_13,
ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2,
колективного підприємства
«Житлово-комунальне господарство
«Південзахіденергобуд», регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Харківській області про
визнання ордеру на житлову площу у
гуртожитку недійсним, позбавлення
права проживання і вселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_13, ОСОБА_1, яка
діє у своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, до відкритого
акціонерного товариства «Трест
«Південзахіденергобуд», колективного
підприємства «Житлово-комунальне
господарство «Південзахіденергобуд»,
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Харківській області, третя особа -
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
визнання права на проживання у
гуртожитку, яким в задоволенні позовів
було відмовлено. Вказане рішення
набрало чинності і ніким не оскаржено.
Відповідно до вказаного рішення, було
встановлено, що ОСОБА_13, ОСОБА_1 та
неповнолітній ОСОБА_2 на законних
підставах, а саме на підставі ордеру
вселилися до гуртожитку і тому
відсутні підстави для захисту їх права
(а.с. 36-40).

У зв'язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 61
ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 02 червня 2011 р.
задоволений, зокрема, позов ОСОБА_4 до
Харківської міської ради про визнання
права власності, та визнано право
власності за нею на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 42,0 кв.м (а.с. 47-49).

Згідно з Витягом про державну
реєстрацію прав, виданим КП
«Харківське міське БТІ» 30.12.2011 р., копія
якого знаходиться в матеріалах справи,
за відповідачкою ОСОБА_4 було
зареєстровано право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі рішення Московського
районного суду м. Харкова від 02.06.2011 р.
(а.с.108).

ОСОБА_1 26 листопада 2012 р. звернулася з
апеляційною скаргою на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 02 червня 2011 р.

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2013 р. рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 02 червня 2011 р. змінено, в частині
визнання права власності ОСОБА_16 на
квартиру АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1 рішення суду скасоване та
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в цій частині. Також в цьому
рішенні зазначено, що на час звернення
ОСОБА_16 та ОСОБА_6 до суду з позовом про
визнання за ними права власності на
займані квартири вказаний гуртожиток
не був переданий до комунальної
власності і у кімнатах АДРЕСА_1 до
теперішнього часу мешкають подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_17 Оскільки ОСОБА_1 та
ОСОБА_17 не були залучені до участі у
справі, що позбавило їх можливості
захистити свої житлові права (а.с. 32-35).

Однак, як встановлено судом, між
відповідачами ОСОБА_4 та її дочкою
ОСОБА_5 27 липня 2013 р. був укладений
Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від
27 липня 2013 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_18,
зареєстрований в реєстрі за № 792 від 27
липня 2013 року, що підтверджується
Інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна,
сформованою 22.11.2013 р. державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції та самим
Договором дарування, копія якого
знаходиться в матеріалах справи (а.с.
125-127).

Як вбачається з п.1.3. зазначеного
Договору дарування, дарувальник, тобто
ОСОБА_4, стверджувала, що на момент
укладення договору щодо нерухомості,
тобто спірної квартири, не ведуться
судові спори, що суперечить наявним у
справі доказам.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Незаконність набуття права власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 встановлена
рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2013 р. (а.с.32-35).

Згідно з положеннями ч.3 ст. 215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, Договір дарування,
укладений між відповідачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 27 липня 2013 р. суперечить
інтересам позивачки ОСОБА_1 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, порушує їх житлові права.

На підставі викладеного, суд вважає
можливим позов ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, в цій частині
задовольнити та визнати недійсним
Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від
27 липня 2013 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_18,
зареєстрований в реєстрі за № 792 від 27
липня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Як вбачається з паспорту позивачки
ОСОБА_1, копія якого знаходиться в
матеріалах справи, вона зареєстрована
у гуртожитку по АДРЕСА_1 з 24.09.1999 р. (а.с.
8).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбаченому законом.

Враховуючи викладене, суд вважає
можливим вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, Закон України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» регулює
грошові, майнові, економічні,
соціальні, організаційні питання щодо
забезпечення реалізації
конституційного права на житло
громадян, які тривалий час на законних
підставах проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей.

Дія вказаного Закону не поширюється
на гуртожитки, що знаходяться у
приватній власності, крім гуртожитків,
що було включено до статутних
капіталів товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації).

Статті 2 та 4 передбачають, що
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, можуть реалізувати
конституційне право на житло або
шляхом приватизації житла у гуртожитку
(у випадках, передбачених цим Законом),
або шляхом отримання соціального житла
(відповідно до цього Закону та Закону
України «Про житловий фонд соціального
призначення»), або шляхом самостійного
(на власний розсуд, за власні чи
залучені кошти) вирішення свого (своєї
сім'ї) житлового питання (відповідно до
цивільного законодавства України).
Громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, мають право на
приватизацію житлових приміщень у
гуртожитках, які перебувають у
власності територіальних громад і
можуть бути приватизовані відповідно
до закону. Приватизація житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» з урахуванням особливостей,
визначених цим Законом.

Таким чином, вирішення питання щодо
приватизації житлових прав
відноситься до компетенції
територіальної громади після передачі
гуртожитку до комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

З статті 345 ЦК України вбачається, що
фізична або юридична особа може набути
право власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є у
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому
законом.

Положеннями ст. 387 ЦК України
передбачено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Як зазначено вище, сім'я ОСОБА_2
користувалася кімнатами у гуртожитку
по АДРЕСА_1 і власниками їх не були.

Враховуючи викладене, суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, в частині
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 42,00 кв.м, за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та повернення майна,
що було передано за недійсним
правочином, зокрема повернути ОСОБА_1
та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст. 215, 328, 345, 387 ЦК
України, ст.ст. 9, 128-130 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Визнати недійсним Договір
дарування квартири АДРЕСА_1 від 27 липня
2013 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_18,
зареєстрований в реєстрі за № 792 від 27
липня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, до
Харківської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради (Служба у справах дітей
Московського району), - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час

проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Харченко А.М.