Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1382/14
Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Суддя-доповідач: Маловічко
Р І Ш Е Н Н Я

іменем
УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛТВ-Сервіс», третя
особа: ОСОБА_5, про визнання правочину
недійсним, визнання права власності на
автомобіль, витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ
«ЛТВ-Сервіс», третя особа: ОСОБА_5, про
визнання правочину недійсним, визнання
права власності на автомобіль,
витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що їй на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію
транспортних засобів належав
автомобіль марки RENAULT TRAFIC, 2002 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, шасі (рама, кузов, коляска)
НОМЕР_4, об'єм двигуна 1870 куб.см. 18 квітня
2013 року вона надала нотаріально
посвідчену довіреність, якою
уповноважила ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4
керувати та розпоряджатися належним їй
транспортним засобом. Діючи на
підставі цієї довіреності, відповідачі
19.04.2013р. зняли в Мелітопольському МРЕВ
ДАІ з реєстрації належний ОСОБА_3
транспортний засіб з метою подальшого
продажу автомобілю. Через
непорозуміння між нею та
представниками щодо вартості
автомобіля 26 квітня 2013р. вона скасувала
довіреність, а також в цей же день
подала до Мелітопольського МРЕВ ДАІ
заяву з проханням не проводити
подальшу реєстрацію належного їй
транспортного засобу без її згоди. В
усній формі одразу після скасування
довіреності нотаріусом вона
повідомила про це всіх представників.

В подальшому їй стало відомо, що
відповідач ОСОБА_4, діючи на підставі
скасованої довіреності, 26 квітня 2013
року від її імені уклав Договір комісії
з ТОВ «ЛТВ-Сервіс». Згідно Договору
комісії ТОВ «ЛТВ-Сервіс»
зобов'язується здійснити продаж
автомобілю RENAULT TRAFIC, 2002 року випуску,
шасі (рама, кузов, коляска) НОМЕР_4 та
надати довідку-рахунок для реєстрації
автомобілю в ДАЇ. Діючи на підставі
цього Договору комісії, ТОВ
«ЛТВ-Сервіс» за Договором
купівлі-продажу від 26.04.2013р. продав
відповідачу ОСОБА_2 автомобіль RENAULT TRAFIC,
2002 року випуску, шасі (рама, кузов,
коляска) НОМЕР_4 за ціною 70 804,24 гривні.
27.04.2013р. ОСОБА_2

здійснив в Мелітопольському МРЕВ ДАІ
державну реєстрацію транспортного
засобу. Посилаючись на вказані
обставини, просила у відповідності до
вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати
вказаний договір купівлі-продажу
автомобілю від 26.04.2013р. недійсним,
визнати за нею право власності на цей
автомобіль, а також у відповідності до
ст. 388 ЦК України витребувати
автомобіль у ОСОБА_2 на її користь.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобілю марки RENAULT
TRAFIC, 2002 року випуску, шасі (рам, кузов,
коляска) НОМЕР_4, об'єм двигуна 1870
куб.см., укладений 26 квітня 2013 року між
ТОВ «ЛТВ - Сервіс» та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль марки RENAULT TRAFIC, 2002 року
випуску, шасі (рам, кузов, коляска)
НОМЕР_4, об'єм двигуна 1870 куб.см..

Витребувано автомобіль марки RENAULT TRAFIC,
2002 року випуску, шасі (рам, кузов,
коляска) НОМЕР_4, об'єм двигуна 1870
куб.см., з володіння ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 1052 грн. 15 коп. та
витрати на правову допомогу у розмірі
4600 грн.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення по
справі, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про
державну реєстрацію транспортних
засобів належав автомобіль марки RENAULT
TRAFIC, державний номерний знак НОМЕР_2, що
підтверджується повідомленням МРЕВ
ДАІ від 21.06.2013р. № 625.

18 квітня 2013 року позивачка ОСОБА_3
видала довіреність, якою уповноважила
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 керувати та
розпоряджатися належним їй
автомобілем RENAULT TRAFIC, рік випуску 2002,
легковий вантажопасажирський - В,
двигун V=1870 куб. см., шасі НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_2,
зареєстрованим Мелітопольським ВРЕР
УДАІ ГУМВС України в Запорізькій
області, з правом продати, обміняти,
здати в оренду, заставити, застрахувати
зазначений автомобіль. Довіреність
була посвідчена приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрована в реєстрі № 896.

19 квітня 2013 року відповідачі зняли в
Мелітопольському МРЕВ ДАІ з реєстрації
належний позивачці транспортний засіб
з метою продажу.

26 квітня 2013 року за заявою позивачки
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
довіреність від 18 квітня 2013р. була
скасована, та об 11:00:32 год. відомості про
це були внесені до Державного реєстру
правочинів.

Однак, цього ж числа 26 квітня 2013 року
між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛТВ-Сервіс» був
укладений договір комісії, згідно
якого комісійне підприємство
зобов»язувалось продати автомобіль
RENAULT TRAFIC. 26 квітня 2013р. на виконання
договору комісії між ОСОБА_2 та ТОВ
«ЛТВ-Сервіс» був укладений договір
купівлі-продажу вказаного автомобіля,
згідно якого ОСОБА_2 купив зазначений
вище автомобіль за ціною 70 834, 24 грн.,
отримав від комісіонера
рахунок-фактуру та автомобіль. Про
передання покупцю автомобілю був
складений акт приймання-передачі майна
за Договором купівлі-продажу від 26.04.2013
року, яким зафіксовано факт і час
передачі автомобілю о 09 год. 05 хв. 26
квітня 2013 року.

Посилаючись на те, що автомобіль було
продано після скасування довіреності
та обізнаність відповідачів про її
скасування, позивач просила у
відповідності до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК
України визнати вказаний договір
купівлі-продажу недійсним, визнати за
нею право власності на спірний
автомобіль та у відповідності до ст. 388
ЦК України витребувати його у
відповідача ОСОБА_2 на свою користь.

Задовольняючи цей позов ОСОБА_3 у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, 215 ЦК
України, суд першої інстанції виходив
із того, що ОСОБА_2 не міг фізично
укласти договір купівлі-продажу та
отримати автомобіль у м. Запоріжжі в
указаний в акті приймання-передачі
майна час - о 09.05 год. 26.04.2013р., оскільки
згідно з наданими документам про
відрядження 26.04.2013р. о 10.00 год. він
виїхав з гаражу підприємства «Аріс»,
яке знаходить у м. Мелітополі. За цих
обставин суд вважав, що угоду було
укладено після скасування довіреності,
про що відповідачі були попереджені.
Також суд вважав, що про недійсність
договору купівлі-продажу від 26.04.2013р.
свідчить порушення повіреним вимог
щодо попередження довірителя про
передання виконання доручення
замісникові, тобто підприємству
комісійної торгівлі транспортними
засобами. Визнавши договір
купівлі-продажу спірного автомобілю
недійсним, суд з посиланням на ч. 1 ст.216
ЦК України визнав право власності на
автомобіль за ОСОБА_3 та витребував
його у ОСОБА_2

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна,
оскільки вони є суперечливими як між
собою, так і не узгоджуються з
матеріалами справи, ґрунтуються на
припущеннях та суд дійшов їх з
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 249 ЦК України особа, яка
видала довіреність, за винятком
безвідкличної довіреності, може в
будь-який час скасувати довіреність
або передоручення. Відмова від цього
права є нікчемною. За пунктом 2 цієї
статті, особа, яка видала довіреність і
згодом скасувала її, повинна негайно
повідомити про це представника, а також
відомих їй третіх осіб, для
представництва перед якими була видана
довіреність.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 249 ЦК
України права та обов»язки щодо третіх
осіб, що виникли внаслідок вчинення
правочину представником до того, як він
довідався або міг довідатись про
скасування довіреності, зберігають
чинність для особи, яка видала
довіреність. Це правило не
застосовується, якщо третя особа знала
або могла знати, що дія довіреності
припинилась.

З огляду на позовні вимоги та
положення вказаної норми закону,
необхідним для з»ясування у цій справі
є наступні факти, чи була скасована
довіреність на час відчуження
автомобілю та чи були обізнані ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 про скасування довіреності на
момент укладання правочину про
відчуження автомобілю позивача.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що відомості про
скасування довіреності від 18.04.2013р.
були внесені до Реєстру правочинів
26.04.2013р. об 11:00:32 год. ( а.с. 53).

Разом з тим, з письмових пояснень
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
пояснень адвоката ОСОБА_7, яка надає
правову допомогу ОСОБА_2, слідує, що про
скасування довіреності вони вперше
дізнались з позовної заяви ОСОБА_3, а
договір купівлі-продажу був укладений
26.04.2013р. до скасування позивачем
довіреності.

Дослідивши вказані заперечення
відповідачів проти позовних вимог,
аналогічні доводи апеляційної скарги,
колегія з»ясувала наступне.

Згідно з пакетом документів, наданим в
порядку витребування доказів суду
першої інстанції ТОВ «ЛТВ-Сервіс»,
26.04.2013р. відбулось відчуження
автомобілю RENAULT TRAFIC, рік випуску 2002,
легковий вантажопасажирський - В,
двигун V=1870 куб. см., шасі НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_2 ( а.с.
98-104).

В цей день, 26.04.2013р. ОСОБА_4, діючи від
імені ОСОБА_3 на підставі довіреності
від 18.04.2013р., уклав договір комісії з ТОВ
«ЛТВ-Сервіс», за яким комісійне
підприємство зобов»язалось продати
цей автомобіль за 70 834 грн. Одразу було
укладено довір купівлі-продажу цього
автомобілю між ТОВ «ЛТВ-Сервіс» та
ОСОБА_2, та у відповідності до п. 6.1 цього
договору після сплати визначеної
вартості автомобіля йому було видано
довідку-рахунок ( а.с. 98-102). Для
підтвердження факту передачі від
комісіонера до покупця придбаного
автомобілю між сторонами було
підписано Акт приймання-передачі від
26.04.2013р., в якому було зафіксовано час
передання майна - 09.05 год. ( а.с. 103). Отже,
цим письмовим доказом у справі було
засвідчено, що укладення договору
купівлі-продажу та передача автомобілю
ОСОБА_2 відбулись до скасування
довіреності ОСОБА_3

Не приймаючи вказаний Акт як доказ, суд
вказував, що ОСОБА_2 фактично не міг
укласти в цей час договір в м.
Запоріжжі, оскільки в 10.00 год. мав
виїхати у відрядження з м. Мелітополя.
Проте такі висновки суду носять
характер припущень, оскільки не
ґрунтуються на доказах.

Дійсно, в матеріалах справи мається
наказ № 17 від 22.04.2013р. по підприємству
«Аріс» про направлення ОСОБА_2 у
відрядження 26.04.2013р. до м. Запоріжжя та
м. Дніпропетровська для супроводження
вантажу в якості менеджера, а також
подорожній лист, згідно з яким
автомобіль MAN № НОМЕР_5 з водієм ОСОБА_8
виїхав із гаражу о 10.00 год. Проте ці
обставини не свідчать про те, що ОСОБА_2
виїхав у відрядження одночасно з
виїздом автомобілю з гаражу, оскільки з
листа ТОВ «Аріс» вбачається, що
автомобіль MAN № НОМЕР_5 після виїзду з
гаражу знаходився біля 50 хв. під
загрузкою на складі готової продукції (
а.с. 188). Крім того, надано засвідчену
підприємством заяву ОСОБА_2 від 25.04.2013р.,
де він просив директора дозволити йому
26.04.2013р. вийти на роботу об 11.00 год. та
йому було надано такий дозвіл ( а.с. 189).

Таким чином, на думку колегії, неповне
з»ясування судом обставин справи та
базування своїх висновків на
припущеннях, призвело до неправильного
встановлення дійсних обставин.

Разом з тим, колегія вважає, що пакет
документів, наданих ТОВ «ЛТВ-Сервіс»,
зокрема, вищезазначений Акт
приймання-передачі, свідчать про
обґрунтованість пояснень відповідачів
про укладення договору купівлі-продажу
належного позивачу автомобілю до
скасування довіреності.

Перевіряючи той факт, коли саме позивач
повідомила відповідачів про
скасування довіреності, колегія
встановила такі обставини.

З відповіді приватного нотаріуса
ОСОБА_6 вбачається, що він не повідомляв
повірених про скасування довіреності,
оскільки ОСОБА_3 з такою заявою до нього
не зверталась ( а.с. 156).

Позивач доводила факт повідомлення
відповідачів про скасування
довіреності шляхом пояснень свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Так, свідок
ОСОБА_9, який є зятем позивача, пояснив,
що після скасування довіреності
позивач разом із ним поїхала до ОСОБА_2
на роботу та повідомила його усно про
скасування довіреності. Такі ж
пояснення надала свідок ОСОБА_11 - дочка
позивача. Свідок ОСОБА_10 вказувала, що
про всі обставини знає зі слів
позивача.

Проте, пояснення свідка ОСОБА_10
взагалі не можна брати до уваги, так як
джерело її обізнаності - це розповідь
позивача, а пояснення свідків ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 спростовуються письмовими
доказами у справі: наказом про
відрядження № 17 від 22.04.2013р., згідно
якого ОСОБА_2 відправлено у відрядження
26.04.2013р.; посвідченням про відрядження з
печатками підприємств у м.
Дніпропетровську та м. Запоріжжі;
подорожній лист, згідно якого ОСОБА_2 як
менеджер супроводжував вантаж 26.04.2013р.
та прибув до гаражу о 19.00 год. ( а.с. 157-161).
Отже, із вказаних документів
вбачається, що після 11.00 год. 26.04.2013р.
ОСОБА_2 був відсутній на підприємстві
«Аріс» як перебуваючий у відрядженні
поза межами м. Мелітополя.

Про обставини повідомлення
відповідача ОСОБА_4 щодо скасування
довіреності свідки взагалі не
пояснювали.

Таким чином, факт повідомлення
позивачем відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про скасування довіреності не
знайшов свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, а суд, не
проаналізувавши ретельно вищевказані
документи, помилково вважав його
підтвердженим свідками, які, до того ж,
є близькими родичами позивача.

З огляду на вище встановлені обставини,
колегія вважає, що матеріалами справи
підтверджується той факт, що договір
купівлі-продажу від 26 квітня 2013р. між
ТОВ «ЛТВ-Сервіс» і ОСОБА_2 був укладений
до скасування довіреності позивачем,
яка не довела, що повідомила
представників про скасування
довіреності саме до відчуження
автомобіля.

Беручи до уваги всі вище встановлені
обставини у справі, колегія вважає, що
оскаржуване рішення у відповідності до
вимог п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасування з ухваленням у
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 січня 2014 року у цій справі
скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.