У х в а л а

іменем україни

19 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,суддів:
Кузнєцова В.О., Наумчука
М.І.,-розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до відкритого акціонерного
товариства «Одеський завод
«Промзв'язок» ім. В.М. Комарова» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ВАТ «Одеський завод «Промзв'язок» ім.
В.М. Комарова» про поновлення на роботі
та виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
посилався на те, що 01 липня 2006 року був
прийнятий на посаду електромонтера
станції телефонного зв'язку АТ
«Одеський завод «Промзв'язок» ім. В.М.
Комарова».

20 лютого 2012 року безпосереднім
роботодавцем позивача, головним
енергетиком ОСОБА_5 позивачу було
повідомлено про важкий фінансовий стан
підприємства та його неспроможність
виплачувати заробітну плату
робітникам, у зв'язку з чим позивач мав
написати заяву про звільнення за
власним бажанням. Однак, позивач
відмовився, 24 лютого 2012 року в
телефонному режимі позивачу було
повідомлено про необхідність з'явитися
на підприємство для отримання авансу.
Прибувши на підприємство для отримання
авансу, ОСОБА_5 повідомив його, що
позивач має написати заяву про надання
відпустки з 19 лютого 2012 року, тобто
заднім числом, однак він відмовився та
вийшов у відпустку з 27 лютого 2012 року.

26 березня 2012 року позивач повернувся з
відпустки і приступив до виконання
своїх трудових обов'язків, однак
заробітна плата йому не
нараховувалась, про що він дізнався в
бухгалтерії підприємства. Не дивлячись
на зазначену обставину, позивач
продовжував працювати. З 11 червня 2012
року по 23 червня 2012 року ОСОБА_4
перебував на лікарняному. Після
поліпшення стану здоров'я він знову
приступив до роботи. 25 червня 2012 року
ОСОБА_5 в черговий раз повідомив
позивача про необхідність звільнитися
за власним бажанням, однак позивач
знову відмовився. Після 25 червня 2012
року він не міг приступити до виконання
своїх трудових обов'язків, оскільки
охорона підприємства не впускала його
до приміщення підприємства. Через
місяць, зв'язавшись з ОСОБА_5 в
телефонному режимі для з'ясування
підстав не впускання позивача до
підприємства, ОСОБА_5 повідомив, що це
розпорядження адміністрації ВАТ
«Одеський завод «Промзв'язок» ім. В.М.
Комарова», однак про звільнення мова не
йшла. З метою захисту своїх трудових
прав, позивач звертався до Прокуратури
Київського району м. Одеси. З тексту
листа Територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області від 02 листопада 2012 року №
15-Г633/2263-029 позивач дізнався, що наказом
від 21 березня 2012 року його було
звільнено з займаної посади згідно п. 3
ст. 40 КЗпП України, тобто за
систематичне невиконання трудових
обов'язків. Також позивач зазначав, що з
наказом про звільнення з роботи його не
було ознайомлено та його копія йому не
видавалась. До того ж 21 березня 2012 року
він перебував у відпустці. Його трудова
книжка досі знаходиться на
підприємстві.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд поновити його на
посаді електромонтера станції
телефонного зв'язку ВАТ «Одеський
завод «Промзв'язок» ім. В.М. Комарова»,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та відшкодувати моральну шкоду
в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Малиновського районного м.
Одеси від 10 червня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ
«Одеський завод «Промзв'язок» ім. В.М.
Комарова» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року рішення
Малиновського районного м. Одеси від 10
червня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до
ВАТ «Одеський завод «Промзв'язок» ім.
В.М. Комарова» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди відмовлено з інших
підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із ухваленням
нового рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом 28 лютого 2013 року, а про
звільнення йому було відомо ще в жовтні
2012 року, отримати копію наказу та
трудову книжку ОСОБА_4, дійшов до
правильного висновку, що пропуск
строку для звернення до суду є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова Судді:
В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук