Справа № 755/5248/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину квартири,
як частку в праві спільної сумісної
власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_2
про визнання права власності на ?
частину квартири, як частку в праві
спільної сумісної власності подружжя.
Свої вимоги мотивує тим, що з 19.04.2002 року
між нею та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено шлюб, зареєстрований
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним центром
розвитку сім'ї, актовий запис 353. Під час
перебування у шлюбі сім'єю позивача,
від імені якої діяв ОСОБА_3, на підставі
Інвестиційного договору від 24.10.2002 р.
№33-116 було придбано квартиру, право
власності на яку було зареєстровано за
останнім. 06.02.2008 року між її чоловіком
ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Приватбанк» було
укладено кредитний договір. На
забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором між
ОСОБА_2 та Банком було укладено договір
іпотеки квартири від 06.02.2008 року,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передав Банку в іпотеку нерухоме майно
- квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку із тим, що
кредитний договір, на забезпечення
виконання якого укладено Іпотечний
договір та передано в іпотеку спірну
квартиру, було укладено її чоловіком
самостійно та не в інтересах сім'ї,
позивач вважає, що стягнення на належну
позивачу ? частину квартири свідчить
про порушення її прав, оскільки
квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, що є
предметом позовних вимог.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «КБ
«ПриватБанк» в судовому засіданні
заперечувала проти позову та просила
відмовити в його задоволенні в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов
визнала та не заперечувала проти його
задоволення.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи та зібрані по справі докази,
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
19.04.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, зареєстрований
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним центром
розвитку сім'ї, актовий запис 353.

У період шлюбу подружжям набуто майно -
квартира АДРЕСА_1, право власності на
яку оформлено на відповідача ОСОБА_2
(а.с. 8).

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60 СК України,
ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім»я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки,
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі,
грошові кошти та майно, належне
подружжю та іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо, відповідно до
п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділу
спільного майна подружжя».

Згідно частини 1 статті 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

06.02.2008 року між відповідачем ОСОБА_2,
чоловіком позивача, та ПАТ «КБ
«Приватбанк» було укладено кредитний
договір. На забезпечення виконання
боргових зобов'язань за кредитним
договором між ОСОБА_2 та Банком було
укладено договір іпотеки квартири від
06.02.2008 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні пояснила,
що кредитний договір, на забезпечення
виконання якого укладено іпотечний
договір та передано в іпотеку спірну
квартиру, було укладено її чоловіком
самостійно і не в інтересах сім'ї.
Зокрема кредит надавався банком і був
використаний безпосередньо ОСОБА_2 на
купівлю земельної ділянки для
реалізації відповідного
бізнес-проекту, направленого на
підтримку та розвитку його бізнесу.

Отже зобов'язання за іпотечним
договором в силу приписів ст. 65 СК
України не породжують для позивача
відповідних обов'язків, а згода
позивача на укладення іпотечного
договору не є згодою чи розпорядженням
на відчуження належної їй частки в
спільному майні, якою є ? частка спірної
квартири.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

За змістом ст. 528 ЦК України, виконання
обов'язку може бути покладено
боржником на іншу особу, якщо з умов
договору, вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства або
суті зобов'язання не випливає обов'язок
боржника виконати зобов'язання
особисто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, позивач не була
зобов'язаною стороною щодо погашення
отриманого не в інтересах сім'ї кредиту
та не несе зобов'язань за Кредитним
договором. Борг по кредиту не був та не
є спільним боргом подружжя і обов'язок
по його погашенню лежав лише на
відповідачеві ОСОБА_2, а позивач не була
стороною іпотечного договору.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускаються лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. При
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок відповідної
грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток без
застосування грошової компенсації і
припинення права власності одного з
подружжя на його частку в такому майні,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Відтак, є всі підстави визнати ідеальну
частку позивача щодо квартири АДРЕСА_1.

За таких правових підстав та
встановлених правовідносин, суд
вважає, що вимоги є обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають
частковому задоволенню, обставини, що
спростовують позовні вимоги, судом не
встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного
спору, наслідки його розгляду судом,
суд вважає за необхідне застосувати
положення частини 1статті 88 ЦПК
України. Так стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 68-71 СК України, Постанови № 11
від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділу спільного майна
подружжя» ст. ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57,
58, 59, 60, 62, 64, 83, 88, 195, 196, 208, 209, 212,213, 214, 215, 218,
224, 293, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину квартири,
як частку в праві спільної сумісної
власності подружжя - задовольнити
частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
частку в праві спільної сумісної
власності подружжя - нерухоме майно: ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «Приватбанк», ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3 654 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: