Справа № 513/2376/13-ц
Провадження № 2/513/89/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Саратський районний
суд Одеської області у складі: судді
Бучацької А.І., при секретарі Златіній
О.І., за участю: позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт.Сарата Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: Головне управління
державної міграційної служби України в
Одеській області в особі Саратського
районного сектору міграційної служби
України в Одеській області, Зорянська
сільська рада Саратського району
Одеської області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

В С
Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
визнати його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
належному їй будинку АДРЕСА_2 та
зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби України в
Одеській області в особі Саратського
районного сектору міграційної служби
України в Одеській області зняти
відповідача з реєстрації у належному
їй будинку.

Свій позов вона обґрунтувала тим, що 01
серпня 1979 року вона уклала шлюб з
відповідачем і у 80-х роках вони з
чоловіком придбали житловий будинок
АДРЕСА_2.

В 1994 році відповідач пішов з сім'ї та
став проживати з іншою жінкою. З того
часу відповідач не мешкає у
вищевказаному будинку, але знятися з
реєстрації відмовляється, чим порушує
права позивачки на отримання пільг та
на приватизацію земельної ділянки.

26 червня 2001 року рішенням
Саратського районного суду Одеської
області шлюб з відповідачем
розірвано.

Під час розгляду справи позивачка та
її представник ОСОБА_2 позов підтримали
та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4
позов не визнали та просили відмовити в
його задоволенні, посилаючись на те,
що вказаний будинок він збудував в 1975
році до шлюбу з позивачкою,
відповідач є власником спірного
будинку.

Представник Зорянської сільської
ради Саратського району Одеської
області Грозова К.І. позов не визнала
та пояснила, що у всіх погосподарських
книгах Зорянської сільської ради
Саратського району Одеської області
власником будинку, розташованого по
АДРЕСА_2, значиться ОСОБА_3. Земельна
ділянка для обслуговування житлового
будинку була виділена відповідачу.
ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною
адресою, але не проживає. В спірному
будинку проживає позивачка.

Представник Головного управління
державної міграційної служби України в
Одеській області в особі Саратського
районного сектору міграційної служби
України в Одеській області, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, до суду не
з'явились, про причини неявки не
повідомили.

Заслухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову з таких підстав.

Сторони зареєстрували шлюб 01 серпня 1979
року. Рішенням Саратського районного
суду Одеської області 26 липня 2001 року
шлюб між ними розірвано ( а.с.15). 15
жовтня 2013 року позивачка отримала у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Саратського районного управління
юстиції свідоцтво про розірвання шлюбу
(а.с.6).

Згідно даних земельної шнурової книги
колгоспу «Дружба» с. Зоря Саратського
району Одеської області, запис № 1318,
відповідачу ОСОБА_3 21 березня 1974 року
була виділена присадибна ділянка
загальною площею 0,10 га, з яких 0,01 га -
під житловий будинок (а.с.75,76).

Рішенням виконавчого комітету
народних депутатів Зорянської
сільської ради від 21 січня 1994 року
зазначена земельна ділянка була
передана відповідачу ОСОБА_3 у
власність (а.с.73).

Згідно облікової картки об'єкта
погосподарського обліку Зорянської
сільської ради Саратського району
відповідач є власником будинку
АДРЕСА_2. В зазначеному будинку також
зареєстрована і проживає позивачка
(а.с. 39- 40).

Позивачка не надала суду доказів, які
б підтвердили, що вона є власником
спірного будинку.

Стаття 41 Конституції України визначає,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статею 321 ЦК України встановлено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
своєю власністю на свій розсуд

Ст.155 ЖК України встановлює, що
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком.

Пункт 34 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року
роз'яснив, що оскільки право власності
є абсолютним правом, яке включає право
володіння, користування та
розпорядження майном, якого ніхто не
може бути позбавлений, крім випадків,
передбачених законом (стаття 41
Конституції України, статті 316 - 319 ЦК),
то власник не може бути визнаний таким,
що втратив право користування своїм
майном.

За таких обставин суд вважає
необхідним відмовити у задоволенні
позову.

Та обставина, що відповідач не мешкає у
спірному будинку, а мешкає АДРЕСА_1, не
може бути підставою для визнання його
таким, що втратив право користування
жилими приміщеннями цього будинку,
тому що він є власником, а не наймачем
спірного будинку.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 11, 212-215 ЦПК
України, ст.41 Конституції України,
ст.ст.317, 321 ЦК України, суд

В И Р
І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до
ОСОБА_3, треті особи: Головне управління
державної міграційної служби України в
Одеській області в особі Саратського
районного сектору міграційної служби
України в Одеській області, Зорянська
сільська рада Саратського району
Одеської області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через Саратський
районний суд Одеської області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутніми під
час проголошення рішення - у той же
строк з дня отримання копії рішення.

Суддя
А. І. Бучацька