РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_6, про визнання правочинів нікчемними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із позовом, в якому просила визнати нікчемними договір дарування квартири АДРЕСА_1 в м. Харкові, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений 21.02.2007 державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, а також договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 08.12.2012 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що квартира АДРЕСА_1 належала відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 12.11.2006; в квартирі були зареєстровані власник ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_6 та її син ОСОБА_9 25.11.2005 позивач уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрацію шлюбу за згодою всіх мешканців проживала у спірній квартирі. 05.01.2006 у позивача народився син ОСОБА_2, який і був зареєстрований в квартирі за місцем реєстрації свого батька. В грудні 2006 року чоловік позивача був взятий під варту, а його батьки скориставшись цим, зняли свого сина ОСОБА_9 та свого онука ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Дізнавшись про це, позивач звернулась до прокуратури Комінтернівського району м. Харкова із заявою про поновлення реєстрації її малолітнього сина, за вказівкою прокурора Комінтернівського району м. Харкова реєстрація малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була поновлена, однак у 2013 році позивач дізналась, що власниця квартири ОСОБА_5 у той період подарувала належну їй квартиру відповідачу ОСОБА_3, цей договір був посвідчений 21.02.2007 державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 В свою чергу 08.12.2012 відповідач ОСОБА_3 подарувала 1/3 частину спірної квартири своєму неповнолітньому сину ОСОБА_4, правочин посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вказані правочини були укладені в порушення положень ч. 1 ст. 224 ЦК України, тобто без згоди органу опіки та піклування, порушують права її малолітнього сина ОСОБА_2, а тому мають бути визнані судом нікчемними.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_10 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оспорювані позивачем правочини були укладені відповідно до вимог діючого законодавства, посвідчені нотаріусами, яким були надані усі необхідні для вчинення правочини документи, а тому відсутні підстави вважати їх нікчемними. На момент укладення даних правочинів у спірній квартирі малолітній ОСОБА_2 не був зареєстрований, а тому згода органу опіки та піклування на вчинення правочинів не вимагалась.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо не визнання позову ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнавала, просила відмовити у задоволенні позову.

Від представника третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Виконавчого комітету Харківської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення в інтересах неповнолітньої дитини.

Третя особа ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог, в подальшому у судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

21 лютого 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено правочин договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстровий № 7-469; вказана квартира належить дарувальнику ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комінтернівською районною в м. Харкові радою від 12.11.2006 згідно рішення виконкому Комінтернівської районної в м. Харкові ради за № 277-27 від 17.10.2006, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.12.2006, реєстраційний № 16706197.

08 грудня 2012 року ОСОБА_3 передала безкоштовно 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 своєму неповнолітньому сину ОСОБА_4, даний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.11.2012 за № 726 дозволено неповнолітньому ОСОБА_4 укласти даний договір дарування.

Позивач ОСОБА_1 як опікун свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджує, що вказані правочини укладені в порушення положень ч. 1 ст. 224 ЦК України, а тому повинні бути визнані судом нікчемними.

Суд з даною позицією позивача не погоджується з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнано судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Згідно ст. 71 ЦК України без дозволу органу опіки та піклування опікун або піклувальник не мають право укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Сторонами у справі не оспорюється той факт, що на момент вчинення обох правочинів, у спірній квартирі малолітній ОСОБА_2 не був зареєстрований. Суду надано копію довідки ЖК «Артема» від 04.06.2013 за № 265, з якої вбачається, що на момент видачі довідки малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивачем не надано суду належних доказів того, що на момент укладення першого правочину, а саме 21.02.2007, а також другого правочину 08.12.2012 малолітній ОСОБА_2 у спірній квартирі був зареєстрований, що в свою чергу вимагає отримання від органів опіки та піклування дозволу на вчинення будь-яких правочинів для недопущення порушення прав малолітнього.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Водночас аналізуючи положення ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином є недійсний правочин, в разі якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання правочинів нікчемними заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають, при цьому підстав вважати оспорювані правочини недійсними також не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_11