Провадження номер 2/741/36/14
Справа № 741/1751/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2014 року Носівський районний
суд в складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні Носівського
районного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до вагонної дільниці
станції Київ-пасажирський ДТГО
«Південно-Західна залізниця» про
визнання трудового договору таким, що
укладений на невизначений строк, про
визнання наказу про припинення
трудового договору незаконним та
поновленні на роботі, стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Носівського районного суду
звернувся житель м.Носівки ОСОБА_1 з
позовом до вагонної дільниці станції
Київ-пасажирський державного
територіально-галузевого об»єднання
«Південно-Західна залізниця» про
визнання трудового договору таким, що
укладений на невизначений строк, про
визнання наказу про припинення
трудового договору незаконним та
поновленні на роботі, стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В позовній заяві позивач вказав, що він
працював на Південно-Західній
залізниці на посаді провідника
пасажирських вагонів по контракту.

04.11.2013 року наказом в.о. начальника
вагонної дільниці станції
Київ-пасажирський він був звільнений з
роботи згідно п.8 ст.36 КЗпП України, а
саме за порушення п.17 «б» контракту - це
порушення митного законодавства
України або іншої держави (на шляху
прямування поїзда у міждержавному
сполученні).

Позивач вказує, що даного пункту
контракту він не порушував. 19.10.2013 року
він знаходився на своєму робочому
місці у вагоні №4, виконуючи обов»язки
провідника пасажирських вагонів
поїзда №26 сполученням
Київ-Кисловодськ. Цього дня на станції
Успенська під час здійснення
прикордонно-митного контролю
пасажирського поїзда працівниками
митної служби Російської Федерації в
його вагоні в між стельовому просторі
купе №1 та №2 було виявлено перевезення
не задекларованого товару -пакувальної
плівки. Проте, факт порушення умов
контракту ні судами України, ні судами
Росії не встановлено. По факту
вилучення працівниками митної служби
РФ не задекларованого товару він
проходив лише як свідок, а тому вважає
своє звільнення незаконним.

В судовому засіданні позивач
підтримував позовні вимоги в обсязі,
які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнала, пояснивши що матеріали, які
надійшли з Таганрогського міського
суду Ростовської області спростовують
пояснення позивача.

Представник відповідача пояснила, що
на час видачі наказу 4 листопада 2013 року
про припинення трудового договору з
позивачем не було відомо, що він
перебував на лікарняному, тому 13.03.2014
року наказом начальника вагонної
дільниці було внесено зміни до наказу
від 04.11.2013 року, де вказано, що перенести
дату звільнення ОСОБА_1 з 04.11.2013 року на
19.11.2013 року і внести відповідний запис у
трудову книжку.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
цивільної справи суд встановив
слідуюче:

Судом встановлено, що 5 червня 2012 року
між вагонною дільницею станції
Київ-пасажирський та ОСОБА_1 було
укладено письмовий контракт про те, що
ОСОБА_1 приймається на роботу у вагонну
дільницю в резерв провідників на
посаду провідника пасажирських
вагонів з терміном дії контракту до
05.06.2016 року.

У вказаному контракті в п.17 «б» вказано,
що контракт припиняється в разі
порушення митного законодавства
України або іншої держави (на шляху
прямування поїзда у міждержавному
сполученні), визначеного у
встановленому порядку.

Судом достовірно встановлено, що 19.10.2013
року на станції Успенська під час
здійснення поглибленого огляду
пасажирського поїзда №26 сполученням
Київ-Кисловодськ працівниками митної
служби Російської Федерації в вагоні
№4, який обслуговував провідник ОСОБА_1,
в міжстелевому просторі купе №1 та №2
та у вентиляційній шахті купе
відпочинку провідників було виявлено
прихований товар - пакувальна плівка в
кількості 770 рулонів. З метою
запобігання затримки поїзда провідник
ОСОБА_1 був знятий з поїзда
працівниками митної служби для
проведення відповідних процесуальних
дій по оформленню необхідних
документів щодо виявлення не
задекларованого товару.

В судовому засіданні було оглянуто
копію справи про адміністративне
правопорушення (на 53 аркушах в
прошитому вигляді), яка надійшла з
Таганрогського міського суду
Ростовської області. В матеріалах
справи є пояснення ОСОБА_1, яке він дав
інспектору митного поста ст.Успенська
19.10.2013 року з 15 год. 52 хв. до 16.00 такого
змісту: 18.10.2013 року я ОСОБА_1 придбав в
м.Києві товар: 1) плівка
пакувальна декоративна різних
кольорів з маркуванням «Боско»,
«ТареХ» 66 упаковок по 10 мотків в кожній
(загальна кількість 660 штук,

2) плівка пакувальна декоративна білого
кольору в котушках в кількості 250 штук,

3) плівка пакувальна декоративна різних
кольорів 77 упаковок по 10 рулонів в
кожній (загальна кількість 770 штук), щоб
перевезти даний товар на територію
Росії з метою його реалізації.
Документів на право провезення даного
товару через митницю у нього не було,
тому він вирішив товар сховати. 19.10.2013
року після перетину митниці України на
ст.Успенська Російської Федерації о 15
год. 40 хв. в його вагон зайшли
співробітники російської митниці для
проведення митного контролю і при
огляді вентиляційних шахт в купе
відпочинку провідників було виявлено
вказаний товар. В присутності понятих
товар було вилучено. Вину у вчиненні
адміністративного правопорушення по
ч.2 ст.161 КоАП Російської Федерації
визнає повністю.

В судовому засіданні було допитано як
свідка ОСОБА_5, який дав показання, що
він працює провідником пасажирських
вагонів і 19 жовтня 2013 року він зі своїм
напарником ОСОБА_1 були провідниками
вагону №4 по маршруту Київ-Кисловодськ.
19.10.2013 року після перетину кордону на
ст.Успенська Російської Федерації до
вагону зайшли працівники російської
митниці і при огляді їх купе відпочинку
у вентиляційних шахтах виявили
пакувальну плівку.

ОСОБА_5 показав, що вказана плівка йому
не належала, а чи належала вона ОСОБА_1
він не знає.

Допитаний як свідок ОСОБА_7 дав
показання, що він працює бригадиром
поїзда і 19 жовтня 2013 року він рухався по
маршруту Київ-Кисловодськ, На станції
Успенська до нього підійшли працівники
російської митниці і повідомили, що в
вагоні № 4 в міжстелевому просторі
виявили значну кількість не
задекларованої пакувальної плівки і
зняли з поїзда провідника ОСОБА_1 для
подальшого з»ясування обставин
правопорушення.

Свідок ОСОБА_7 показав, що за своїми
функціональними обов»язками кожен
провідник несе відповідальність за
провезення товару з порушенням митного
законодавства. Перед початком виїзду
кожен провідник зобов»язаний оглянути
свій вагон, в тому числі міжстелевий
простір, з метою з»ясування, а чи немає
в вагоні не задекларованого або
забороненого товару.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що
він пропрацював провідником вагонів 9
років і йому відомо, що провідник
вагону зобов»язаний перевіряти вагон,
особливо міжстелевий простір, на
предмет наявності не задекларованого
або забороненого товару, однак того дня
він міжстелевий простір свого вагону
не перевіряв.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов»язки і відповідальність сторін,
умови розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватись
угодою сторін.

Згідно п.17 «б» контракту, укладеного з
позивачем 05.06.2012 року, додатковими
підставами припинення та розірвання
контракту, не передбаченими чинним
законодавством, є порушення митного
законодавства України.

Щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.21 КЗпП
України рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.1998 року вказано, що
сторонами в контракті можуть
передбачатися невигідні для
працівника умови: зокрема це, як
правило, тимчасовий характер трудових
відносин, підвищена відповідальність
працівника, додаткові підстави
розірвання договору, тощо.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цивільного процесуального кодексу
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач
не довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог.
Суд дає критичну оцінку поясненням
позивача в суді і розцінює їх як
намагання ввести в оману суд. Суд
приходить до висновку, що в своєму
письмовому поясненні співробітнику
російської митниці позивач виклав
фактичний стан обставин
правопорушення. В судовому засіданні
позивач визнав, що він власноруч
добровільно підписав своє пояснення і
інші процесуальні документи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що зі сторони позивача мав місце факт
порушення митного законодавства.

Суд приходить до висновку, що
відповідач надав достатньо доказів на
підтвердження факту порушення
контракту зі сторони позивача, а тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.212-215 ЦПК України,

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
вагонної дільниці станції
Київ-пасажирський державного
територіально-галузевого об»єднання
«Південно-Західна залізниця» про
визнання трудового договору таким, що
укладений на невизначений строк,
визнання наказів начальника вагонної
дільниці станції Київ-пасажирський
ДТГО «Південно-Західна залізниця» про
припинення трудового договору від
04.11.2013р., 13.03.2014 р. незаконними,
поновленні на роботі на посаді
провідника пасажирських вагонів,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягненні
моральної шкоди три тисячі гривень
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
В.М. Дикий