Справа № 344/2458/14-ц
Провадження № 2/344/2097/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді
Пастернак І.А.

секретарів
Книш Ю.Б., Кушнір М.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Івано-Франківського міського суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
мотивуючи тим, що 28.08.1997 року у відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, зареєстрував шлюб
з відповідачкою.

В шлюбі у них народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вже понад рік, як сім"я фактично
розпалась, вони з відповідачкою не
підтримують подружніх стосунків, кожен
живе своїм життям. Спору щодо поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя немає. Вважає, що
шлюб існує лише формально, шлюбні
відносини вони не підтримують, а тому,
примирення та збереження їхньої сім"ї є
не можливим. Просив шлюб розірвати та
залишити доньку на виховання та
проживання з матір"ю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове
засідання не з"явилась, попередньо
подала до суду заяву, відповідно до
якої просила розгляд справи проводити
без її участі, позовні вимоги визнає,
проти розірвання шлюбу не заперечує,
неповнолітню дитину ОСОБА_3 просила
залишити на проживанні з нею, після
розірвання шлюбу її прізвище на
дошлюбне не змінювати (а.с.24).

Дослідивши матеріали справи,
беручи до уваги пояснення позивача
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно повторного свідоцтва про шлюб
Серії НОМЕР_1 від 14.02.2014 року сторони
28.08.1997 року зареєстрували шлюб у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, про що зроблено
запис в Книзі реєстрації актів шлюбу за
№ 1074 (а.с.10). Від даного шлюбу у подружжя
народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.5).

Позивач стверджує, що він
перебуває у фактичних шлюбних
відносинах з відповідачкою уже більше
року, вони не підтримують сімейних
відносин, не ведуть спільного
господарства. На думку позивача шлюб їх
існує формально, миритися він не бажає,
збереження шлюбу суперечить його
інтересам. Тому такий шлюб зберігати не
доцільно. Крім цього, позивач просив, а
відповідачка не заперечила проти
залишення на проживання їхньої доньки
з відповідачкою.

Даний факт підтверджується
заявою відповідачки, яка не заперечує
проти заявлених позовних вимог
позивача (а.с. 24).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється
внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного
кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112
Сімейного кодексу України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Відповідно до правової позиції
Пленуму Верховного Суду України,
викладеної в пункті 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»: проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя».

З огляду на викладене, суд прийшов
до висновку, що оскільки, сторони не
підтримують шлюбні відносини, їхній
шлюб існує формально, сторони
добровільно узгодили питання щодо
проживання малолітньої доньки- ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2, 28.01.1966, а
тому шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований
28.08.1997 року у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, про що зроблено
запис в Книзі реєстрації актів шлюбу за
№ 1074 слід розірвати.

На підставі наведеного, пункту 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110,
112 Сімейного кодексу України, ст. 197
Цивільного процесуального кодексу
України, керуючись ст. ст. 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований
28.08.1997 року у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, про що зроблено
запис в Книзі реєстрації актів шлюбу за
№ 1074- розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з
матір`ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Пастернак І.А.