Справа № 200/7038/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року
Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого
судді
Кудрявцевої Т.О.

при
секретарі

Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи – ОСОБА_3, Державне
геофізичне підприємство
«Укргеофізика», відділ паспортної,
реєстраційної та міграційної служби
Бабушкінського РВ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення без
надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 26.04.2005 року
звернулися до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_2 про виселення його з
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
18.05.2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені, ОСОБА_2 виселений із
вказаної квартири без надання іншого
жилого приміщення, відділ паспортної,
реєстраційної та міграційної служби
Бабушкінського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області
зобов»язаний скасувати реєстрацію
ОСОБА_2 за адресою м.Дніпропетровськ,
вул.Мануїльського, 8/5 в
м.Дніпропетровську.

Рішенням колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08.01.2013 року вказане рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18.05.2006 року було
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 відмовлено, ОСОБА_2
попереджений про недопустимість
антигромадської поведінки та про
недопустимість порушень правил
співжиття з ко колишніми членами його
сім»ї, що проживають у вказаній
кватирі.

Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24.04.2013 року рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18.05.2006 року та
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08.01.2013
року скасовані.

З урахуванням зазначеного,
позивачем ОСОБА_1 була надана суду
05.09.2013 року уточнена позовна заява, в
якій вона просить позбавити ОСОБА_2
права користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_2 та
виселити його із вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх
уточнених позовних вимог позивач
посилається на те, що квартиру АДРЕСА_3
надано ОСОБА_3 та членам її родини, а
саме сину ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5. Після
укладання позивачки шлюбу з
відповідачем він був вселений у
вказану квартиру. Від шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей
– ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 12.10.2004 року шлюб між
сторонами був розірваний, після чого
відповідач залишився проживати у
вказаній квартирі. З листа управління
адміністративної служби міліції
№10/2-П-59 від 06.07.2005 р. вбачається, що
ОСОБА_2 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ознаками правопорушення,
передбаченого ст..173-2 КУпАП за вчинення
насильства в сім»ї та працівниками
міліції з ним проведена профілактична
бесіда про неприпустимість
антигромадського поведінки щодо
позивачки. Відповідно до актів огляду
житлово-побутових умов неповнолітніх
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 11.10.2005 року
санітарний стан квартири №5 є
незадовільним, сумісне проживання
батьків неповнолітніх неможливе. Із
заяв мешканців будинку будинку №8 по
вул.. Мануїльського в
м.Дніпропетровську вбачається, що
ОСОБА_2 систематично порушує правила
сумісного проживання, вчиняє бійки та
сварки.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
в квартирі №5 за адресою
м.Дніпропетровськ, вул. Мануїльського,
будинок №8 він не проживає з березня 2006
року, знятий з реєстрації за вказаною
адресою, його речей в квартирі немає.

Представники третьої особи, третя
особа ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Вислухавши представника позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
квартиру АДРЕСА_4 було надано матері
позивачки ОСОБА_3 та членам її сім»ї, а
саме – сину ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
був зареєстрований шлюб, в зв»язку він
вселився у вказану квартиру.

Від вказаного шлюбу сторони ОСОБА_2
мають двох дітей – ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, 20.04.1991 року, які на даний час є
повнолітніми.

12.10.2004 року шлюб між позивачкою та
відповідачем було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії І-КИ № 274426,
виданим 12.10.2004 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Бабушкінського
районного управління юстиції
м.Дніпропетровська, актовий запис № 502.
Після розірвання шлюбу відповідач
залишився проживати в квартирі за
вказаною адресою.

Встановлено, що між відповідачем та
позивачкою, а також ОСОБА_3 склалися
неприязні відносини, відповідач
порушував правила співжиття,
систематично вчиняв сварки, бійки,
псував житло, вживав наркотичні засоби.

Вказане підтверджується Актом
судово-медичного дослідження №5266 від
24.11.2003р., заявами мешканців будинку №8
по вул. Мануїльського в
м.Дніпропетровську від 29.06.2005 та 04.11.2005
року про систематично порушення
ОСОБА_2 правил проживання в будинку,
вчинення ним бійок та сварок;
довідками, виданими Бабушкінським РВ
УМВС України в Дніпропетровській
області від 06.07.2005 року, 23.09.2005 року,
14.10.2005 року про наявність звернень
ОСОБА_1 щодо протиправної поведінки
відносно неї ОСОБА_2 від 14.08.1992р.,
23.12.2003р., 24.11.2003р., 12.10.2004р., 04.03.2005р.,
28.04.2005р., 16.07.2005р., 25.07.2005 р.

Відповідно до листа управління
адміністративної служби міліції
№10/2-П-59 від 06.07.2005 р. вбачається, що
ОСОБА_2 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ознаками правопорушення,
передбаченого ст.173-2 КУпАП за вчинення
насильства в сім»ї та працівниками
міліції з ним була проведена
профілактична бесіда про
неприпустимість антигромадського
поведінки щодо позивачки.

Актами огляду житлово-побутових умов
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від
11.10.2005 року був встановлений
незадовільний санітарний стан
квартири АДРЕСА_5 та неможливість
сумісного проживання батьків та
неповнолітніх на той час дітей.

В судовому засіданні встановлено, що
зазначена квартира АДРЕСА_5 була
приватизована та відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 23.01.2009 року, виданого ДГП
«Укргеофізика» ця квартира на праві
сумісної часткової власності належить
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім»ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Разом з цим, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач в квартирі
АДРЕСА_6 не зареєстрований і не
проживає в ній з березня 2006 року. На
даний час у спірній квартирі
проживають ОСОБА_3 та сини відповідача,
що не було спростовано позивачем.

Вироком Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 09.02.2006 року
ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК
України та йому призначене покарання у
вигляді 1 року позбавлення волі із
застосуванням ст.75 КК України.

Вироком Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 03.03.2007 року
ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ч.2 ст.309,
ч.1 ст.311, ст. 70, ст.71 КК України та йому
призначене покарання у вигляді 6 років 4
місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього особисто
належного йому майна з відбуванням
покарання в карно-виправному закладі.

Встановлено, що 11.07.2012 року ОСОБА_2 був
звільнений з місць позбавлення волі,
оскільки в спірній квартирі він
проживати не міг в зв»язку з
неприязними відносинами з позивачкою,
його сини віддали йому його особисті
речі, які були у цій квартирі, і на
теперішній час він проживає в сараї у
свого знайомого по вул. Сурська, 4 в
м.Дніпропетровську, ключів від спірної
квартири він не має, на даний час до
квартири вселитися не намагається, що
не було спростовано представником
позивача в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник
позивача підтвердив, що відповідач з
часу засудження не живе в спірній
квартирі, разом з цим він посилався на
те, що після звільнення з місць
позбавлення волі відповідач
періодично з»являється в квартиру,
двері до якої відкриває своїми ключами,
встановлює свої порядки проживання.
Разом з цим, позивачем та її
представником не надано будь-яких
доказів на підтвердження зазначених
доводів, як-то про проживання
відповідача у спірній квартирі,
наявності у нього ключів від вхідних
дверей, не надано будь-яких доказів
проживання відповідача в спірній
квартирі на час розгляду даної справи
судом, яке саме приміщення в квартирі
він займає, чи знаходяться його речі в
квартирі та які саме, як не надано
доказів його протиправної поведінки
відносно позивачки в зв»язку з таким
проживанням.

Посилання позивача в позові та її
представника в судовому засіданні на
документи, що підтверджують
неправомірну поведінку позивача в
період 2004-2006 років, не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки судом встановлено, що
за період судового розгляду даної
справи змінилися обставини, відповідач
не зареєстрований у спірній квартирі і
не проживає в ній з березня 2006 року до
теперішнього часу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
особи до суду з позовом є обов'язкова
наявність порушення відповідачем її
прав, свобод чи інтересів, тобто
захисту підлягає вже порушене право, а
не те, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, буде
воно порушено чи ні. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
суда немає правових підстав для
задоволення позову.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилався на те,
що відповідач може вселитися в
квартиру та перешкоджати проживанню
позивачки, проте суд вважає, що вказані
доводи ґрунтуються на припущеннях, а
згідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають у
повному обсязі.

Відповідно до приписів ст..88 ЦПК
України понесені позивачем витрати по
справі не підлягають відшкодуванню,
оскільки суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш
И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, треті особи
– ОСОБА_3, Державне геофізичне
підприємство «Укргеофізика», відділ
паспортної, реєстраційної та
міграційної служби Бабушкінського РВ
ГУ МВС України в Дніпропетровській
області, про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
виселення без надання іншого
житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Т.О. Кудрявцев