Справа №
РІШЕННЯ

Іменем
України

14 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарі
Пождемі В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Автомобільна
група «Віпос», ОСОБА_2 про витребування
трудової книжки, зміни дати
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом. В
обгрунтування позовних вимог зазначив,
що 26.01.2012року згідно наказу №3-к позивач
був прийнятий на роботу до Приватного
акціонерного товариства «Автомобільна
група «Віпос» (далі ПАТ «АГ «Віпос») на
посаду заступника директора. 16.02.2012
року позивача було переведено на
посаду першоного заступника директора.

17.12.2012 року позивача було
звільнено з посади першого заступника
директора за власним бажанням.

В день звільнення з роботи в
порушення ст. 116 КЗпП України
відповідач не провів повний
розрахунок, трудову книжку оформлено
та видано позивачу не було. Відповідач
просив позивача зайти пізніше та
забрати трудову книжку, але
керівництво кожного разу відкладало
видачу трудової книжки, а згодом
позивача взагалі не пускали на
територію товариства.

На підставі вимог ст.ст.47, 48 КЗпП
України, Інструкції про порядок
ведення трудових книжок
працівників,затвердженої наказом
Міністерства праці
України,Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення від 29.07.1993 року №58, ч.4 ст. 235,
ч.1 ст. 237-1 КЗпП України позивач заявив
вимогу про зобов»язання ПАТ «АГ
«Віпос» змінити дату звільнення ОСОБА_1
з 17.12.2012 року на фактичний день видачі
трудової книжки. Просив зобов»язати
відповідача видати йому трудову
книжку з внесеним до неї записом про
звільнення та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 45236,88 грн. та відшкодувати
завдану моральну шкоду в розмірі 50000
грн.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав.

Пояснив суду, що до того, як він
був прийнятий на роботу до відповідача,
він працював генеральним директором
ТОВ «Джерман Моторз». Директор ПАТ «АГ
«Віпос» ОСОБА_2 є засновником ТОВ
«Джерман Моторз» та ПАТ «АГ «Віпос»,
які розташовані на одній території.
Отже після його звільнення з ТВ
«Джерман Моторз» ОСОБА_2 запросив його
працювати на посаді заступника
генерального директора і він погодився
на цю пропозицію.

При оформленні на роботу 20.01.2012
року він здав трудову книжку ОСОБА_3 -
директору з персоналу, і брав у нього
копію трудової книжки лише у березні
2012 року для оформлення поїздки за
кордон, тому копія у позивача
зберіглась. Пояснив, що не бачив, як,
коли і ким вносились записи до трудової
книжки. Знає, що вона зберігалася у
сейфі в кабінеті ОСОБА_3 Письмово весь
цей час після звільнення до
відповідача про видачу трудової книжки
не звертався, тільки усно. До суду не
звертався тривалий час після
звільнення за витребуванням трудової
книжки, оскільки був зайнятий у зв»язку
з вирішенням в суді інших спорів, в тому
числі про стягнення заробітку при
розрахунку.

В обгрунтування відшкодування
моральної шкоди, позивач зазначив, що
порушене його Конституційне право на
труд, оскільки внаслідок відсутності
трудової книжки, він не міг
працевлаштуватися, що позбавило його
засобів для існування і призвело до
непорозумінь в сім»ї. Також зазначив,
що в разі втрати відповідачем книжки
через халатність, її прийдеться
відновлювати, що несе певні
незручності та витрати. Просив позов
задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «АГ
«Віпос» та Генерального директора
товариства ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечував. Пояснив суду,
що дійсно позивач працював деякий час у
ПАТ «АГ «Віпос» спочатку на посаді
застуника генерального директора ,а
потім - першого заступника
генерального диретора товариства.
Раніше він працював у ТОВ «Джерман
Моторз» і був у хороший відносинах з
засновником ОСОБА_2

Такі відносини призвели до того,
що при прийнятті на роботу позивача,
він не надав трудової книжки, сказавши
про те, що вона йому потрібна з питань в
управлінні пенсійного фонду. Позивачу
неодноразово нагадували про
необхідність надання трудової книжки і
він обіцяв її принести, але так і не
приніс. Пояснити записи в трудовій
книжці представник відповідача може
лише тим, що секретар ПАТ «АГ «Віпос»
ОСОБА_5., до цього працювала секретарем
позивача у ТОВ «Джерман Моторз».
Трудові книжки в обох товариствах
заповнювала вона і могла внести цей
запис поза товариством. Протягом
всього часу після звільнення позивач
не звертався за трудовою книжкою,
оскільки у товаристві її немає. Також,
звернувшись після звільнення з
трудовим спором про стягнення
середньої заробітної плати, позивач
також не просив повернути трудову
книжку.

Представник відповідача вважає,
що позивачем не надано доказів на
відшкодування моральної шкоди. Крім
того, подана заява про застосування
строків позовної давності, які
порушені відповідно до вимог ч.1 ст.233
КЗпП України. Просив в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явився. Про день, час і
місце розгляду справи повідлмлений
належним чином. Суд вважає можливим
розглянути справу у його відсутність
за участю представника.

Суд, вислухавши сторони, свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, дослідивши
письмові докази у справі, встановив
наступне.

Наказом №3-к від 26.01.2012 року ОСОБА_1
прийнятий на посаду заступника
генерального директора ПАТ «АГ «Віпос»
(а.с.18).

Наказом № 9-к від 16.02.2012 року
ОСОБА_1 переведено з посади заступника
генерального директора на посаду
першого заступника генерального
директора з 16.02.2012 року (а.с.19).

Наказом №80 від 17.12.2012 року
ОСОБА_1звільнено з займаної посади за
власним бажанням (а.с.30).

З дослідженої в судовому
засіданні в оригіналі Книги обліку та
руху трудових книжок, копія якої на
а.с.21-28, вбачається, що трудова книжка
ОСОБА_1 не зареєстрована.

Свідок ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснив суду, що працює в ПАТ
«АГ «Віпос» на посаді директора з
персоналу. Підтвердив в суді факт того,
що ОСОБА_1 ніколи трудову книжку до ПАТ
«АГ «Віпос» не здавав. При оформленні
на роботу пояснив, що вона йому
потрібна для вирішення питань в
управління пенсійного фонду та і
взагалі заявив, що вона йому, як
пенсіонеру, не потрібна. Оскільки до
заступника генерального директора
було особливе ставлення, на
неодноразові нагадування про здачу
трудової книжки він говорив, що здасть
потім, то і було допущено, що особа
працювала без трудової книжки. Нова
трудова книжка також не заводилась.

На підтвердження пояснень свідка
ОСОБА_3 свідчить його доповідна на ім»я
генерального директора від 17.12.2012 року
про неможливість видачі трудової
книжки у зв»язку з її ненаданням
ОСОБА_1(а.с.20).

Крім того, свідок ОСОБА_3 пояснив
суду, що всі трудові книжки товариства
зберігаються у нього в сейфі. При
прийнятті на роботу він передає книжку
секретарю генерального директора, яка
вносить відповідний запис і повертає
її йому назад. При видачі копій
трудових книжок, він обов»язково
завіряє печаткою та записом кожну
сторінку. Свідок ніколи не приймав
трудову книжку у ОСОБА_1, а тому і ніколи
не видавав йому копії, тим більше
незавіреної належним чином. Запис в
трудову книжку, як вбачається з копії,
зроблений рукою секретаря
генерального директора ПАТ ОСОБА_5, яка
раніше була секретарем самого ОСОБА_1 і
була ним рекомендована на цю посаду, а
потім звільнена за власним бажанням,
оскільки неналежним чином ставилась до
своїх трудових обов»язків. Вважає, що
позивач говорить неправду, оскільки
бажає стягнути гроші, скориставшись
такою ситуацією.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що з
18.01.2012 року по 14.05.2012 року працювала у
ПАТ «АГ «Віпос» секретарем
генерального директора. До цього
працювала секретаем генерального
директора ТОВ «Джерман Моторз» ОСОБА_1
Перейшла по рекомендації, можливо,
ОСОБА_1 Вона вносила записи про
прийняття та видачу трудових книжок у
ПАТ.

Свідок підтвердила, що ОСОБА_1
здавав трудову книжку у товариство і
вона готувала накази. Трудові книжки
зберігалися у ОСОБА_3 Вона особисто
передала трудову книжку ОСОБА_1 ОСОБА_3,
але, чому вона не зробила запис про
прийняття трудової книжки до Книги
обліку, пояснити свідок не змогла. Крім
того, пояснила, що свою трудову книжку
вона не здавала до товариства.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що
працював 2 роки до жовтня 2013 року в
охоронній фірмі, що здійснювала
охорону товариства. ТОВ «Джерман
Моторз» та ПАТ «АГ «Віпос» знаходяться
на одній території, що охоронялась.
Після свого звільнення ОСОБА_1
приїжджав до товариства, але за наказом
начальника охорони його атвомобіль не
впустили на стоянку товариства, а
запропонували залишити автомобіль
поза її межами. Свідок підтвердив, що
він не перешкоджав пройти самому
ОСОБА_1 до приміщення товариства, лише
не пропускав його автомобіль.

Оцінюючи у сукупності зібрані у
справі докази, суд критично
відноситься до пояснень свідка ОСОБА_5,
оскільки вони не знайшли свого
підтвердження іншими доказами. Крім
того, суд вважає, що ведення Книги
обліку трудових книжок ОСОБА_5 є
неналежним, що підтверджується
неодноразовими виправленнями,
відсутністю записів та її поясненнями
з приводу того, що вона не знає, чому не
внесла запис про прийняття трудової
книжки ОСОБА_1 Крім того, ні свідок
ОСОБА_5, ні сам ОСОБА_1 не надали суду
детальних пояснень на підтвердження
прийняття трудової книжки.

Суд приймає до уваги пояснення
свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони
є логічними, послідовними і
підтверджуються письмовими доказами -
Книгою обліку трудових книжок,
відсутністю свідків витребування
трудової книжки ОСОБА_1, відсутністю
письмових звернень щодо невидачі
трудової книжки після звільнення та
відсутністю вимоги позивача трудової
книжки при вирішенні в суді спору про
стягнення розрахунку при звільненні.

Позивач також не назвав причину
невнесення його трудової книжки до
Книги обліку трудових книжок, при тому,
що пояснив, що відносини з керівницвом
на час прийняття його на роботу були
нормальні.

Пояснення позивача про отримання
копії трудової книжки від ОСОБА_3
спростовуються тим, що копія не
завірена належним чином для надання їй
органам, що вимагають для організації
виїзду за кордон, також відсутні докази
факту вирішення цього питання ОСОБА_1

Відповідно до ст. 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
або у фізичної особи понад 5 днів.

В порушення ст. 48 КЗпП України та
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок
працівників,затвердженої 29.07.1993 р. №58,
відповідачем не приймалась та не
велась трудова книжка ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Пояснення позивачем причини
пропуску строку для звернення до суду з
трудовим спором про повернення
трудової книжки протягом 3 місяців -
зайнятістю у зв»язку з розглядом
справи про стягнення розрахунку при
звільненні, суд не вважає поважною.

Враховуючи викладене та оцінюючи
у сукупності зібрані та досліджені в
судовому засіданні докази, суд прийшов
до висновку про безпідставність
позовних вимог ОСОБА_1 про витребування
трудової книжки, внесення змін до
запису у трудовій книжці, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
та вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 48, 233 КЗпП України,
ст..ст.15,30,60, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Автомобільна група «Віпос», ОСОБА_2
про витребування трудової книжки,
зміни дати звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м.
Києва протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Богдан О.О.