Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц-797/40/2014 р.
інстанції Кукурекін К.В.
Доповідач апеляційної
інстанції Колбіна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Колбіної Т.П.,

суддів - Моцного М.В., Козуб О.В.,

при секретарі - Мазнєві Ю.М.,

за участю - позивача ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5
на рішення Ленінського районного суду
м.Севастополя від 31 січня 2011 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа Моторне
(транспортне) страхове бюро України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до відповідача, в якому
просив стягнути з останнього
матеріальну шкоду у розмірі 2124,22 грн. та
моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

Вимоги позову мотивує тим, що 15.10.2009
року відповідач ОСОБА_5, керуючи
автомобілем ВАЗ, держномер НОМЕР_3,
власником якого він є, здійснив наїзд
на стоячий автомобіль НОМЕР_1,
власником якого є позивач, що привело
до його механічних пошкоджень. Також
вказує, що постановою Ленінського
районного суду м.Севастополя від 23.10.2009
року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП та відповідач визнав свою вину у
скоєнні вказаного правопорушення у
повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Севастополя від 05.08.2010 року залучено у
якості третьої особи Моторне
(транспортне) страхове бюро України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 31 січня 2011 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди суму
у розмірі 2124,22 грн., у відшкодування
моральної шкоди суму у розмірі 500 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м.Севастополя від 17
жовтня 2011 року в задоволенні решти
вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, просить
рішення суду скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, виходячи з наступного.

Положеннями Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон) визначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно статті 6 вказаного Закону
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно до положень ст.22.1 Закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 35.1 того ж закону, для
отримання страхового відшкодування
потерпілий чи інша особа, яка має право
на отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК
України страховик зобов`язаний у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
в договорі.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи (його
правонаступника), визначеної
договором, і страхового акта
(аварійного сертифіката). Але згідно з
пунктом 5 ч. 1 статті 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних причин
про настання страхового випадку.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини. Частина
4 цієї статті передбачає, що постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Постановою Ленінського районного суду
м.Севастополя від 23.10.2009 року по справі
№3-6430/2009, встановлено, що 15.10.2009 року
ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки ВАЗ,
держномер НОМЕР_3, що знаходився у його
власності, на вул.Соловйова у
м.Севастополі, в порушення вимог п.13.1
ПДР, при паркові невірно обрав
безпечний інтервал та здійснив наїзд
на стоячий а/м Лексус, держномер НОМЕР_1,
власником якого є позивач, що привело
до його механічних пошкоджень(а.с.7).

За наслідками розгляду справи ОСОБА_5
визнано винним в скоєнні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 є власником транспортного
засобу «Лексус», державний номер
НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4 (а.с.6).

Згідно звіту оцінки №270/10/09 від 15.10.2009
року (а.с.61-66) в результаті наїзду, а/м
Лексус, держномер НОМЕР_1 були
заподіяні пошкодження, вартість
відновлення яких складає 1674,22 грн.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів №ВС/05500399 (а.с.32)
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована
та термін дії полісу встановлений з
22.01.2009 року по 21.01.2010 року. Згідно з
полісом страховик, яким є ЗАТ «ФГ
«Страхові традиції», забезпечує
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого під час ДТП, що сталася за
участі забезпеченого транспортного
засобу в розмірі ліміту в 25500 тис.грн.,
франшиза складає 0.

Згідно повідомлення від 16.10.2009 року,
ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ з письмовою
заявою про настання страхового випадку
(а.с.33).

З відповіді МТСБУ від 22.10.2009 року за
№17433/3-2-10 вбачається, що п.п. «г» п.41.1 ст.41
ЗУ «Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власниками наземних транспортних
засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду у
разі недостатності коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності. Інших підстав для
проведення вплати МТСБУ за внутрішніми
договорами страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів чинним законодавством не
передбачено (а.с.34).

З листа Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 20.12.2010 року за №16761/44-9
вбачається, що 22.09.2009 року за
повідомленням державного реєстратора
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації до Єдиного
державного реєстру було внесено запис
про припинення ЗАТ «ФГ «Страхові
традиції» (а.с.80).

З відповіді МТСБУ від 14.02.2011 року за
№3291/3-2-08 вбачається, що в доповнення до
листа №17433/3-2-10 МТСБУ повідомляє, що
згідно оголошення в газеті «Голос
України» « 14 (5014) від 26.01.2011 року, ухвалою
Господарського суду м.Києва від 29.10.2010
року порушено справу про банкрутство
ЗАТ «ФГ «Страхові традиції» (а.с.107,110-111).

Постановою Господарського суду м.Києва
від 17.01.2013 року по справі №50/446-б ЗАТ «ФГ
«Страхові традиції» визнано
банкрутом(а.с.157-161).

Таким чином, колегія вважає, що
висновки суду в частині стягнення
матеріальної шкоди з винуватця ДТП
ОСОБА_5 суперечать наведеним нормам
матеріального права. Оскільки, до
такого становища призвела особиста
бездіяльність ОСОБА_4, який не
звертався із заявою про виплату
страхового відшкодування до
страховика, хоча, з моменту ДТП знав, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 застрахована. Тому рішення в цій
частині не можна визнати законним.

Разом з тим, визнавши необгрунтованим
стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_5,
суд апеляційної інстанції позбавлений
можливості розглянути питання про
стягнення матеріальної шкоди зі
страхової компанії в особі
ліквідаційної комісії або МТСБУ,
оскільки останні не залучені до участі
у справі в якості відповідачів.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої, зокрема, пошкодженням
чи знищенням майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК),
потерпілий має від винної у ДТП особи.
При цьому, за загальним правилом
відшкодування моральної шкоди,
потерпілий повинен довести, що така
шкода йому була дійсно завдана.

Враховуючи викладене, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення моральної
шкоди у розмірі 500 грн., що потерпілим
доведено факт заподіяння йому
моральної шкоди пошкодженням
транспортного засобу, а тому в цій
частині рішення суду підлягає
залишенню без змін.

З урахуванням наведеного, судова
колегія вважає, що рішення суду в
частині стягнення матеріальної шкоди
ухвалено з порушенням норм
матеріального закону, та на підставі п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
частковому скасуванню із ухваленням у
цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3
і 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Севастополя від 31 січня 2011 року в
частині стягнення матеріальної шкоди -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про
стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди
в розмірі 2124,22 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: /підпис/
Т.П. Колбіна

Судді: /підпис/ М.В.
Моцний

/підпис/ О.В.
Козуб

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя Т.П. Колбіна