Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/636/14
Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18" березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 06 грудня 2013
року у справі за позовом позовом ОСОБА_2
до Кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів (повернення
депозиту),

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до КС „Порада" про
стягнення коштів та моральної шкоди, в
обґрунтування якого зазначив, що 29.09.2008
року уклав з відповідачем договір про
залучення внеску на депозитний рахунок
№414 «Річниця-Універсальний» на суму 52146
грн. строком на 12 місяців до 29.09.2009 року
під 22% річних. Оскільки після
закінчення строку договору відповідач
сплатив лише нараховані відсотки, а
суму вкладу не повернув, депозитний
вклад в загальній сумі 52146 гр. 66 коп.
були стягнуті з кредитної спілки
судовим рішенням від 30 липня 2010 року.

Посилаючись на те, що до теперішнього
часу судове рішення не виконане, кошти
не повернуті, просив на підставі
ст.ст.611, 625, 1212 ЦК України і ч.5 ст.10
Закону України „Про захист прав
споживачів" стягнути з кредитної
спілки на її користь 470126 грн. 23 коп., із
яких 119028 грн. 39 коп. - сума вкладу з
відсотками, нарахованими за період з
29.09.2009 року по 13.09.2013 року, 7555 гр. 84 коп. -
три проценти річних від простроченої
суми заборгованості за період з 29.09.2009
року по 13.09. 2013 року, 343542 грн. 20 коп. -
пеня із розрахунку 3% за 180 днів
порушення строків виконання боргового
зобов'язання, а також 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
06 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з Кредитної спілки „Порада"
на користь ОСОБА_2 7555 гр. 84 коп. в якості
3% річних та пеню в розмірі 3000 гр.

Стягнуто з Кредитної спілки „Порада"
на користь держави судовий збір у сумі
229 гр. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення в частині відмови у
задоволенні вимог щодо стягнення суми
внеску з нарахованими процентами,
моральної шкоди та в частині часткого
задоволенні вимог щодо стягнення пені
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення зазначаних
вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов"язковою підставою для скасування
рішення.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що з моменту закінчення строку
депозитного договору - з 29.09.2009 року
сума депозитного вкладу 52146 гр.66 коп.
позивачу повернута не була, рішення
суду, яким вказану суму було стягнуто
на користь ОСОБА_2, не виконано, а тому в
силу ст. 625 ЦК України відповідач має
нести відповідальність за порушення
грошового зобов"язання, отже вимоги
про стягнення 3% річних від
простроченої суми за час прострочення
у розмірі 7555 гр.84 коп. є правомірними.

В частині задоволення зазначених вимог
судове рішення не оскаржується.

Задовольняючи частково вимоги щодо
стягнення пені, які заявлялися
ОСОБА_3 в порядку ч.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", суд
керувався положеннями ч.3 ст. 551 ЦК
України щодо права суду зменшити суму
неустойки, і як на підставу для
зменшення заявленої суми, послався на
відсутність у КС „Порада" фінансової
можливості розрахунку з вкладниками.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
стягнення 119028 гр. 39 коп., як суми вкладу
з нарахованими процентами, розмір яких
із загальної суми становить 55409 гр. 47
коп., за період з 29.09.2009 року по 13.09.2013
року, суд послався на умови п.2.4
договору, якими сторони погодили, що
після закінчення строку дії договору
ніякі нарахування на внесок не
здійснюються.

Разом з тим, в повній мірі погодитися з
зазначеними висновками суду не можна,
оскільки суд дійшов їх з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Встановлено, що 29 вересня 2008 року
сторони уклали депозитний договір №414
„Річниця-Універсальний", за яким
ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок
спілки кошти у сумі 52146 грн. 66 коп. на
строк до 29 вересня 2009 року з виплатою 22 %
річних. У зв'язку з відмовою кредитної
спілки повернути вкладнику депозитний
рахунок по закінченню строку дії
договору, судовим рішенням від 30 липня
2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
КС „Порада" належний до виплати
депозитний вклад у сумі
52146 гр. 66 коп. був стягнутий на користь
ОСОБА_2 (а.с.17).

Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Отже зазначеним судовим рішенням, що
набрало законної сили, у справі між
тими ж сторонами були встановлені як
факт укладення депозитного договору,
так і розмір вкладу, що підлягав
поверненню ОСОБА_2 по закінченню строку
дії договору.

Приймаючи до розгляду позов ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. 122 ч.2
п.2 ЦПК України не обговорив питання
щодо можливості повторного розгляду
вимог про стягнення депозитного вкладу
і нарахованих відсотків на загальну
суму 119028 грн.39 коп., хоча в позовній
заяві міститься посилання на судове
рішення, що набрало законної сили, яким
вказані вимоги вже задоволені, і
рішення знаходилося на примусовому
виконанні (а.с.5).

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у задоволенні
вимог щодо стягнення депозитного
вкладу на підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК
України підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в цій
частині позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд про нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з 29 вересня 2009 року - день закінчення
дії депозитного договору по 13 вересня
2013 року.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (а.с.4:
п.2.4 Договору №414).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 29 вересня 2009
року, суд правомірно відмовив у
задоволенні вимог ОСОБА_2 про
нарахування і стягнення процентів
після закінчення строку договору,
оскільки вони не відповідають п.2.4
цього договору, передбачених законом
підстав для задоволення цієї частини
позовну суд не мав.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 343542 гр.20 коп., позивач
посилався на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Між тим, частково задовольняючи вимоги
щодо стягнення пені на суму 3000 гр., суд
керувався ст. 551 ЦК України.

За положеннями вказаної статті, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому судом не враховано, що
умовами договору № 414 від 29.09.2008 року
сплата пені за прострочку виконання
грошового зобов"язання передбачена не
була, а до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_2, які
виникли з приводу зазначеного
депозитного договору, Закон України
„Про захист прав споживачів"
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

Таким чином, оскільки неустойка у виді
пені в якості забезпечення виконання
КС „ Порада" грошових зобов'язань за
депозитним договором від 29 вересня 2008
року його умовами не передбачалась, то
і правових підстав для її стягнення суд
не мав.

З цих підстав рішення в частині
стягнення з КС „Порада" на користь
ОСОБА_2 3000 гр. пені не відповідає
вимогам матеріального права, а тому в
цій частині воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені вимог щодо стягнення пені.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також
немає.

Посилання позивача на те, що складений
сторонами 13.09.2013 року акт звіряння
рахунків(а.с.3) слід вважати додатковими
умовами договору - безпідставні,
враховуючи як правову природу такого
акту, так і його зміст. Крім того,
відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК України
договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором(ст. 633 цього Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, колегія вважає,
що оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
частковому скасуванню і провадження у
справі в частині вимог про стягнення
депозитного вкладу на суму 52146 грн.66
коп. - закриттю, в частині позову про
стягнення пені в сумі 3000 гр. -
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні вказаних вимог. В решті
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.307, 309, 310,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
06 грудня 2013 року по цій справі в
частині стягнення з кредитної спілки
„Порада" на користь ОСОБА_2 пені в
розмірі 3000 гр. - скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні вимог про стягнення пені -
відмовити.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_2 суми депозитного вкладу -
закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: