У х в а л а

іменем україни

13 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Коротуна В.М., розглянувши
в попередньому судовому засіданні
справу за позовом органу опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Орджонікідзевському району м.
Запоріжжя, прокурора
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус
Запорізького нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_9, приватний
нотаріус Запорізького нотаріального
округу ОСОБА_10, товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації», про визнання
правочинів недійсними та вселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 3 червня 2013 року та
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом
про визнання правочинів недійсними та
вселення у квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 3 червня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 вересня 2010 року між ОСОБА_12
та ОСОБА_6, зареєстрований приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 у реєстрі
за № 2869.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 3 червня
2013 року змінено, а саме у вступній
частині рішення суду першої інстанції
визначення:

«за позовом ОСОБА_11 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8,
приватний нотаріус Запорізького
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_9, приватний нотаріус
Запорізького нотаріального округу
ОСОБА_10, служба у справах дітей
Запорізької міської ради в
Орджонікідзевському районі, ТОВ
«Запорізьке МБТІ», про визнання
правочинів недійсними та вселення»
замінено визначенням:

«за позовом органу опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району м. Запоріжжя, прокурора
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус
Запорізького нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_9, приватний
нотаріус Запорізького нотаріального
округу ОСОБА_10, ТОВ «Запорізьке МБТІ»,
про визнання правочинів недійсними та
вселення».

Змінено у резолютивній частині рішення
суду першої інстанції визначення:

«позовні вимоги ОСОБА_4 до …»
визначенням:

«позовні вимоги органу опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Орджонікідзевському району м.
Запоріжжя, прокурора
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4 до …».

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
придбана 12 березня 2002 року за час шлюбу
ОСОБА_11 та ОСОБА_5 У цій квартирі був
зареєстрований та проживав їх
неповнолітній син - ОСОБА_4 (а.с. 211, 225, т.
1).

10 вересня 2010 року ОСОБА_5 продала
квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_6, яка в свою
чергу, передала її за договором
купівлі-продажу від 9 липня 2011 року
ОСОБА_7

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК
України у разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Норма частини 1 статті 216 ЦК України не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною 1 статті
388 ЦК України (пункт 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

За таких обставин суд першої інстанції,
з яким погодився апеляційний суд,
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову про визнання недійсними
наступних правочинів щодо відчуження
квартири АДРЕСА_1, які були вчинені
після недійсного правочину.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та порушення
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 3 червня 2013 року та
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.М. Коротун