Ухвала

іменем України

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Корницької
сільської ради, ОСОБА_4, третя особа -
управління Держземагентства в
Коломийському районі, про визнання
незаконним рішення Корницької
сільської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку; за зустрічним
позовом Корницької сільської ради до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
знесення жилого будинку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Корницької сільської ради, ОСОБА_4,
третя особа - управління
Держземагентства в Коломийському
районі, про визнання незаконним
рішення Корницької сільської ради,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку,
посилаючись на те, що 12 лютого 1996 року
між ним та його матір'ю ОСОБА_5 було
укладено угоду, на підставі якої він
став власником житлового будинку по
АДРЕСА_1

У листопаді 2011 року він дізнався, що
відповідачу ОСОБА_4 на підставі рішення
Корницької сільської ради від 27
листопада 2001 року № 89 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 395367. Зазначені
документи були видані на земельну
ділянку, на якій знаходиться належні
йому на праві власності житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 30 ЗК України в
редакції 1992 року, який діяв на час
укладення угоди та ст. 120 ЗК України в
редакції 2001 року, який діє на сьогодні,
при переході права власності на
будівлю, споруду, переходить і право
користування земельною ділянкою, а
відповідно до ст. 377 ЦК України до
набувача переходить і право
користування тією частиною земельною
ділянки, на якій розташована споруда.

За таких обставин ОСОБА_3 просив
задовольнити позовну заяву, оскільки
наявність рішення Корницької
сільської ради від 27 листопада 2001 року
№ 89 порушує його законні права та
інтереси як власника нерухомого майна.

Корницька сільська рада заявила
зустрічний позов до ОСОБА_3, третя особа
- ОСОБА_4, про знесення жилого будинку,
мотивуючи його тим, що на сьогодні не
виконано рішення органу місцевого
самоврядування - Корницької сільської
ради, прийняте 24 лютого 1998 року № 7, яким
ОСОБА_3 зобов'язано знести старий
житловий будинок.

Оскільки обов'язок щодо знесення
старого житлового будинку обумовлений
рішенням органу місцевого
самоврядування, лише Корницька
сільська рада вправі звертатися до
суду з відповідною позовною заявою.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено за пропуском
позовної давності.

Зустрічний позов Корницької сільської
ради задоволено.

Визнано поважними причини пропуску
позовної давності.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести
одноповерховий старий дерев'яний
будинок загальною площею 43,3 кв. м, жилою
площею 33,7 кв. м, що знаходиться по
АДРЕСА_1 відповідно до рішення
виконкому Корницької сільської ради
від 24 лютого 1998 року № 7.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2013 року зазначене судове
рішення в частині задоволення
зустрічного позову Корницької
сільської ради скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким
зустрічний позов Корницької сільської
ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести
одноповерховий старий дерев'яний
будинок загальною площею 43,3 кв. м, жилою
площею 33,7 кв. м, що знаходиться по
АДРЕСА_1

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить ухвалені в справі рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12 лютого 1996 року та
нотаріально посвідченої угоди з ОСОБА_5
від 12 лютого 1996 року ОСОБА_3 став
власником старого житлового будинку по
АДРЕСА_1

Згідно з договором дарування 28 березня
1996 року ОСОБА_4 став власником
незакінченого будівництвом житлового
будинку, відсоток готовності якого
становив 54 % з господарськими будівлями
і спорудами.

24 лютого 1998 року виконавчим комітетом
Корницької сільської ради прийнято
рішення № 7, яким дозволено ОСОБА_3
продовжити самовільно розпочате
будівництво індивідуального житлового
будинку в АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_3
знести старий житловий будинок,
розміщений на земельній ділянці його
брата ОСОБА_4 до 01 червня 1998 року.
Зазначене рішення не змінено та не
скасовано в порядку, встановленому
законодавством.

29 січня 2002 року рішенням виконавчого
комітету Корницької сільської ради № 3
ОСОБА_4 надано дозвіл на переоформлення
технічної документації та продовження
будівництва житлового будинку в
АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4
видано будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки і 21 травня 2002 року
новозбудований житловий будинок
прийнято до експлуатації, що
підтверджується актом приймання до
експлуатації закінченого будівництвом
житлового будинку.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на житловий будинок, виданим
на підставі рішення виконавчого
комітету Корницької сільської ради від
28 травня 2002 року № 3 підтверджено, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_4 на праві приватної власності.

ОСОБА_3 на підставі отриманого рішення
виконавчого комітету Корницької
сільської ради від 24 лютого 1998 року № 7
житловий будинок по АДРЕСА_1 не
добудував, старий житловий будинок не
зніс.

У зв'язку із цим погосподарський номер
АДРЕСА_1 значиться як за старим
житловий будинком, власником якого є
ОСОБА_3, так і за новозбудованим
житловим будинком, власником якого є
ОСОБА_4

Щодо земельних ділянок, якими
користувалися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, судом
установлено, що 27 листопада 2001 року
рішенням Корницької сільської ради № 89
передано в приватну власність ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,1192 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1.

У 2001 році Коломийською районною філією
ДП «Івано-Франківський регіональний
центр ДЗК» виготовлено ОСОБА_4
технічний звіт про виконані роботи зі
складання кадастрового плану
земельної ділянки, розміщеної в
АДРЕСА_1, що передається в приватну
власність.

12 грудня 2001 року складено акт
обстеження, встановлення межових
знаків і погодження меж земельних
ділянок, які передаються в приватну
власність ОСОБА_4, який підписано,
зокрема, суміжним землекористувачем
ОСОБА_3

18 грудня 2001 року ОСОБА_4 видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1

25 липня 2001 року було складено акт
обстеження, встановлення межових
знаків і погодження меж земельних
ділянок, які передаються в приватну
власність ОСОБА_3, який було підписано,
зокрема, суміжним землекористувачем
ОСОБА_4

25 червня 2002 року рішенням Корницької
сільської ради передано в приватну
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,1367 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в с.
Корнич.

У 2002 році Коломийською районною філією
ДП «Івано-Франківський регіональний
центр ДЗК» виготовлено ОСОБА_3
технічний звіт про виконані роботи зі
складання кадастрового плану
земельної ділянки, розміщеної в с.
Корнич, що передається в приватну
власність.

30 серпня 2002 року ОСОБА_3 видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в с. Корнич.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові ОСОБА_3 за пропуском позовної
давності виходив із того, що рішенням
виконавчого комітету Корницької
сільської ради від 24 лютого 1998 року № 7
(а.с. 50), технічними звітами про виконані
роботи по складанню кадастрових планів
земельних ділянок, що передавалися
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 28-38, 104-123), рішенням
Корницької сільської ради від 25 червня
2002 року (а.с. 117), державним актом на
право призваної власності на земельну
ділянку, виданому ОСОБА_3 30 серпня 2002
року (а.с. 125), підтверджено, що про
порушення свого права, за захистом
якого звернувся до суду ОСОБА_3
довідався ще в 1998 році. Оскільки ОСОБА_4
подав до суду заяву про застосування
строку позовної давності, суд дійшов
висновку про відмову в позові ОСОБА_3 за
пропущенням позовної давності.

Задовольняючи позов Корницької
сільської ради, суд першої інстанції,
визнавши поважними причини пропуску
позовної давності, виходив із того, що
рішенням виконавчого комітету
Корницької сільської ради № 7 від 24
лютого 1998 року, яким зобов'язано ОСОБА_3
знести старий житловий будинок,
розміщений на земельній ділянці його
брата ОСОБА_4 до 01 червня 1998 року,
прийняте на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, не
виконане на даний час, не скасоване в
порядку, передбаченому чинним
законодавством. Оскільки згідно з
довідкою сільського голови АДРЕСА_2 від
17 липня 2012 року № 254, ОСОБА_3 не
зареєстрований, але проживає в АДРЕСА_2
(а.с. 54), суд дійшов висновку, що ОСОБА_3
втратив інтерес до старого житлового
будинку, не проживає в ньому протягом
тривалого часу, тому виконання рішення
органу місцевого самоврядування в
частині знесення старого житлового
будинку не порушить прав та інтересів
ОСОБА_3 та не позбавить його єдиного
житла, оскільки ОСОБА_3 має постійне
місце проживання в АДРЕСА_2.

Застосовуючи у спірних
правовідносинах ч. 1 ст. 346 ЦК України,
суд виходив із того, що перелік
правових підстав для припинення права
власності не є вичерпним, відповідно до
вимог ч. 2 ст. 346 ЦК України право
власності може бути припинене в інших
випадках, встановлених законом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову сільської ради про
знесення будинку та задовольняючи
позов, виходив із того, що сільська рада
позовну давність не пропустила, а до
ОСОБА_3 в силу положень ст. ст. 100, 151 ЦК
Української РСР перейшов обов'язок
знести старий будинок після завершення
будівництва нового, що був покладений
на ОСОБА_6 Оскільки новий будинок був
зданий до експлуатації у 2002 році, але
будівництвом повністю завершений в 2011
році, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справ, в
тому числі заявлених первісного та
зустрічного позову, по АДРЕСА_1
проживали ОСОБА_6 (голова господарства),
ОСОБА_5 (його дружина), ОСОБА_3 та ОСОБА_4
(їхні сини), які проживали однією сім'єю
в старому дерев'яному житловому
будинку.

На звернення ОСОБА_6 до Корницької
сільської ради про надання дозволу на
будівництво нового житлового будинку
на існуючій земельній ділянці, 25 серпня
1984 року виконавчим комітетом
Корницької сільської ради винесено
рішення № 27, яким надано відповідний
дозвіл та зобов'язано ОСОБА_6 до початку
будівництва виготовити в районній
архітектурі необхідну технічну
документацію на право будівництва і
після закінчення будівництва нового
будинку знести старий будинок.

ОСОБА_6 виготовив необхідну
документацію, однак у зв'язку зі смертю
в 1995 році не добудував новий житловий
будинок та, відповідно, не зніс старий
будинок.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями стали
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на спадкове майно - 1/3
частини будинку з господарськими
будівлями і спорудами та незакінченого
будівництвом житлового будинку,
процент готовності якого становить 54 %,
що знаходяться в АДРЕСА_1.

Зі свідоцтва про право на спадщину за
законом вбачається, що державний
нотаріус зазначив, що згідно з рішенням
виконавчого комітету Корницької
сільської ради народних депутатів від
25 серпня 1984 року № 27 старий будинок
підлягає знесенню після закінчення
будівництва нового будинку.

У подальшому 12 лютого 1996 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено угоду про
розподіл спадкового майна, згідно з
якою ОСОБА_5 залишається незакінчений
будівництвом житловий будинок, процент
готовності якого становить 54 % з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 -
одноповерховий дерев'яний старий
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про знесення
зазначеного старого будинку належного
ОСОБА_3, суди не врахували, що само по
собі рішення від 24 лютого 1998 року № 7
виконавчого комітету Корницької
сільської ради, яким в тому числі,
зобов'язано ОСОБА_3 знести старий
житловий будинок, розміщений на
земельній ділянці його брата ОСОБА_4 до
01 червня 1998 року, не може бути
достатньою правовою підставою для
задоволення позову з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
вправі на свій власний розсуд володіти
користуватися та розпоряджатися
майном, належним йому на праві
власності.

Знесення житлового будинку є фактичним
припиненням права власності на
житловий будинок, підстави припинення
права власності визначені чинним
законодавством.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на
законних підставах, а саме на підставі
свідоцтва про право на спадщину та
договору про поділ спадщини, набув
права власності на одноповерховий
дерев'яний старий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1, які ніким не скасовані та не
оспорені, в тому числі ОСОБА_4, і як
законний власник вправі ним володіти,
користуватися та розпоряджатися на
власний розсуд.

Рішення Корницької сільської ради
народних депутатів від 25 серпня 1984 року
№ 27 про знесення цього будинку
стосувалось лише ОСОБА_6, а перехід
права власності на будинок в порядку
спадкування та розподілу спадщини, не
тягнуть перехід обов'язку із зносу
будинку, оскільки чинне на час
відкриття спадщини законодавство
передбачало лише перехід до
спадкоємців боргових зобов'язань.

Будь-яких законних підстав,
передбачених ст. 346 ЦК України для
припинення права власності позивача на
будинок, судом встановлено не було.

Відмовляючи ОСОБА_3 у захисті права з
огляду на пропуск позовної давності,
суд не врахував, що оспорюване
позивачем рішення сільської ради було
прийняте 27 листопада 2001 року і на час
набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК
України трирічний строк на звернення
до суду ним пропущено не було, не
звернув уваги на те, що відповідно до ч.
4 ст. 257 ЦК України позовна давність не
поширюється на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу держави або
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право; доводів ОСОБА_3 щодо
набуття ним в порядку ст. 30 ЗК України
1992 року у користування земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
старого будинку та порушення його
права як законного землекористувача не
перевірив та дійшов передчасного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Апеляційний суд помилок суду першої
інстанції у застосуванні норм
матеріального права не усунув.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2013 року та рішення
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

О.М.
Ситнік