Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 2-2504/12
Провадження № 22ц/782/5206/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Околота
Г.М.,

суддів -
Коротенка Є.В., Туренка С.І.,

при секретарі -
Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 12 листопада 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості ,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2011 року позивач
звернувся з зазначеним позовом до суду,
обґрунтовуючи його тим, що 14.04.2006 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк» (
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
DNH4KP30522019, за умовами якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 2626.00 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.04.2007
року. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Розстрочка» (Стандарт) складає
між ним та банком Договір, про що
свідчить підпис відповідача у заяві.
Відповідач зобов`язвся повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленому
заявою та Умовами надання кредиту . У
порушення зазначених норм та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, у зв'язку з чим станом на
07.10.2011 року має заборгованість у
розмірі 27807,38 грн., яка складається з
наступного: 2626,00 грн. - заборгованість
за кредитом; 9753,51 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом
13627,52 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов`язань за договором; а
також штраф відповідно до пункту
5.3.Умов та правил надання банківських
послуг:500 грн. - штраф(фіксована
частина), 1300,35 грн. - штраф (процентна
складова). Тому посилаючись на
зазначені обставини позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 27807,38 грн., а також судові
витрати- судовий збір у розмірі 278,07
грн. та витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду
судового процесу у сумі 120 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 12 листопада 2013 року у
задоволені позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк»було відмовлено через
пропуск строку позовної давності. (а.с.
135-137)

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити у повному обсязі .При
цьому апелянт вказує, що суд прийняв
рішення з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
не з`ясував всіх обставин, які мають
важливе значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обговоривши доводи
апеляційної скарги , вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення, з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 не виконує умови
кредитного договору та має
заборгованість у розмірі 27807,38 грн., .
однак ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до
суду зі пропуском строку позовної
давності , що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК
України є підставою для відмови у
задоволенні позову .

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає обставинам справи і не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Відповідно до ст.213ЦПКУкраїни рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити
тощо.

Ухвалене у справі рішення зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що 14
квітня 2006 року між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № DNH4КР30522019 , який
складається з Заяви Позичальника
ОСОБА_2 та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (далі - Умови) (а.с.126, 201-205 )

Відповідно до Заяви позичальника,
відповідачу ОСОБА_2 був наданий кредит
у сумі 2626,00 грн. на придбання
мобільного телефону на строк 12 місяців
з 14 квітня 2006 року по 13 квітня 2007 року ,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, в обмін на зобов'язання
Позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, в обумовлених в
Заяві та Умовах про надання споживчого
кредиту фізичним особам строки, а також
комісії, яка визначена в Умовах.

Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається « 28» число
кожного місяця Позичальник повинен
надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 250,13 грн. для
погашення заборгованості за Кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати згідно з Умовами.

Позичальник також доручив банку, без
додаткового узгодження, перерахувати
кредитні кошти в день надання кредиту в
сумі 2020,00 грн. на поточний рахунок
підприємства торгівельно-сервісної
мережі ПП ОСОБА_3 ОСОБА_4, а також
комісію Компанії, зазначену в п.2.2. Умов
на рахунок в Приватбанку.

В заяві зазначено, що згідно п. 4.2 Умов,
при порушенні Позичальником
зобов'язань по погашенню Кредиту
Позичальник сплачує Банку відсотки за
користування кредитом в розмірі 6% на
місяць розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом ( а.с. 126)

Відповідно до Заяви позичальника,
своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що
ознайомлений та згодний з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт) , що вся
інформація надана ним є достовірною і
виразив свою згоду , що заява
позичальника разом із запропонованими
Приватбанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(„Розстрочка") (СТАНДАРТ), Тарифами
складає між ним та банком
кредитно-заставний договір. ( а.с. 125)

Загальна позовна давність відповідно
до ст. 257 ЦК України встановлюється у
три роки. Але згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Згідно ст.. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, днями та
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Як вже зазначалося вище відповідач
надав згоду на те, що заява разом із
запропонованими позивачем умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, тарифами складає між
позичальником і банком
кредитно-заставний договір.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт), які діяли на час укладення
спірного кредитного договору та які
надані позивачем у засіданні суду
апеляційної інстанції передбачено, що
термін позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафу за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років ( а. с. 200, 201-205).

Отже, сторони відповідно до п. 5.5
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам домовилися про
збільшення строку позовної давності
стосовно стягнення заборгованості за
кредитом до п'яти років, що передбачено
ст. 259 ЦК України.

Як вбачається з договору, укладеного
між сторонами, Банк надав
позичальникові строковий кредит на
строк 12 місяці, тобто з 14.04.2006 року по
13.04.2007 року . включно. Таким чином, даним
договором визначено строк виконання
зобов'язання, а саме 13.04.2007 року., з
якого і починається перебіг строку
позовної давності і спливає 13.04.2012
року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом 27.10.2011 року , тобто в межах
строку, встановленого
кредитно-заставним договором. При
цьому суд враховує, що закінчення
строку дії договору не звільняє
сторони від відповідальності за
порушення договору, яке мало місце під
час його дії.

Тому у суду першої інстанції не було
достатніх правових підстав для
застосування при вирішенні даного
спору правил ст. 267 ЦК України про сплив
позовної давності. Висновок суду в
частині спливу строку давності не
відповідає матеріалам справи, оскільки
визначений сторонами строк позовної
давності тривалістю у п'ять років на
час пред'явлення позивачем позову не
сплив.

За таких обставин висновок суду про
необхідність відмови у задоволенні
позову через пропуск строку позовної
давності є необґрунтованим, не
відповідає ні обставинам по справі, ні
законодавству, яке регулює спірні
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства у
встановлений у зобов'язанні строк
(термін).

Згідно до статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Як вбачається з копії рахунку № 0030 та
копії меморіального ордерів, (які були
надані позивачем у засіданні суду
апеляційної інстанції) , ПАТ КБ
«Приватбанк» відповідно до Заяви
позичальника перерахував грошові
кошти у сумі 2020 грн. на рахунок ПП
ОСОБА_3 за придбаний ОСОБА_2 мобільний
телефон , а також 505 грн. як комісія за
розрахункове - касове обслуговування,
та 101 грн. за консультативні послуги ,
тобто виконав свої обов'язки згідно
кредитного договору. ( а.с. 206, 207-209)

Відповідно до акту прийому - передачі
товару від 13.04.2006 року , який наданий
представником позивача у засіданні
суду апеляційної інстанції ,
вбачається що ОСОБА_2 отримав від ПП
ОСОБА_3 мобільний телефон «Самсунг»
вартістю 2020 грн. ( а.с. 192)

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що кредитний договір між
сторонами укладено у письмовій формі,
як це передбачено ч. 1 ст.1055 ЦК України. У
зв'язку з цим не можна визнати
обґрунтованими пояснення відповідача
та його представника, які були надані у
засіданні суду апеляційної інстанції ,
про те, що кредитний договір між ним та
ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладався, заяву
позичальника відповідач не підписував,
мобільного телефону не отримував,
оскільки ці пояснення спростовуються
вищевикладеним та наданими
представником позивача доказами, які
були досліджені колегією суддів,
оскільки справа у суді першої
інстанції була розглянута за
відсутністю сторін і позивач не мав
можливості надати суду ці докази .

З матеріалів справи вбачається, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором № DNH4KP30522019 від
14.04.2006 року виникла заборгованість, яка
станом на 07.10.2011 року складає і 27807,38
грн., а саме - 2626,00 грн. - заборгованість
за кредитом; 9753,51 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом
13627,52 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов`язань за договором; а
також штраф відповідно до пункту
5.3.Умов та правил надання банківських
послуг:500 грн. - штраф(фіксована
частина), 1300,35 грн. - штраф (процентна
складова).

Ці обставини підтверджені розрахунком,
який наданий позивачем та відповідачем
не спростований (а.с.4).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не виконав
належним чином зобов'язань
передбачених кредитним договором по
поверненню кредитних коштів,
відповідно до ст.. 1054, 549 ЦК України, п.
4.2, 5.1,5.2,5.3 Умов надання споживчого
кредиту , колегія суддів приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
Банку щодо стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
відсотків, пені та штрафу за кредитним
договором.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, ПАТ КБ «Приватбанк» невірно
нарахував пеню без урахування строку
позовної давності.

Відповідно до ч.1, п.1.ч. 2 ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів вважає, що позивач вірно
розрахувавши розмір заборгованості за
тілом кредиту та відсоткам, невірно
визначив суму заборгованості
відповідача по пені та штрафу
(процентна складова).

Згідно розрахунку наданого позивачем у
засіданні суду апеляційної інстанції у
межах строку позовної давності
встановленої законом, який перевірений
апеляційним судом, пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором
розрахована за період одного року до
моменту звернення з позовом до суду , а
саме з 07.10.10 року по 07.10.2011 року та
складає 6250,07 грн., штраф (процентна
складова) складає 618,98 грн. ( а.с. 210,211)

За таких обставин колегія суддів
вважає, що саме у такому розмірі
позивач і повинен був вимагати її
сплати, а не у розмірі заявленому ним у
позові.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

Істотними обставинами в розумінні ч.3
ст. 551 ЦК України можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач не виконував зобов'язання з
2006 року , довідок про свій майновий стан
не надав, крім того відповідач та його
представник не подавали заяву про
зменшення судом розміру пені на
підставі ст. 551 ЦК України, тому що
позовні вимоги не визнавали в повному
обсязі ( а.с. 133) , тому на думку колегії
суддів підстав для застосування ст.. 551
ЦК України до вимог про стягнення пені
не має.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Відповідач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що дізнавшись про наявність
заборгованості за кредитним договором
, він оспорював договір. Оскільки на
час розгляду справи даний договір є
чинним, не оспорювався відповідачем в
установленому законом порядку, тому
відповідно до положень ст.204 ЦПК
України діє презумпція правомірності
правочину і доводи відповідача та його
представника щодо нікчемності
договору є безпідставними.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 також не
надав належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх доводів про
те, що підпис у заяві позичальника та на
копії документів доданих до заяви
належить не йому. Посилання
відповідача на те що він звертався до
Ленінського РВ УМВС з заявою про
порушення кримінальної справи не
береться до уваги колегією суддів,
оскільки у порушенні кримінальної
справи за ст.. 190, 358 КК України було
відмовлено. ( а.с. 59, 62)

Крім того, звернення до органів УМВС з
заявою про скоєння злочину не свідчить
про те, що договір відповідачем не
підписаний, а належних та допустимих
доказів яким міг бути висновок
почеркознавчої експертизи
відповідачем та його представником не
надано, судом першої інстанції була
призначена почеркознавча експертиза,
однак відповідачем на вимогу експерта
не було надано додаткових порівняльних
матеріалів , у зв'язку з чим експертиза
проведена не була , і клопотань про
надання додаткових матеріалів та
подальшого проведення експертизи у
суді першої інстанції , або призначення
експертизи у суді апеляційної
інстанції, відповідачем та його
представником заявлено не було . ( а.с.
124, 127)

Надану відповідачем у засіданні суду
апеляційної інстанції довідку ТОВ
«Редокс» про те, що ОСОБА_2 з 10.04.2006 року
по 20.04.2006 року знаходився у відрядженні
, колегія суддів до уваги не приймає та
оцінює критично, оскільки відповідач
не надав суду доказів , що він дійсно
знаходився у відрядженні , а саме не
надав суду наказ підприємства про
відрядження, а також посвідчення про
відрядження з зазначення місця
відрядження та дати прибуття і
вибуття з населеного пункту. ( а.с. 191)

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі в їх сукупності, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги необхідно
задовольнити частково та стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № DNH4КР30522019 від 14
квітня 2006 року в розмірі 19 748 ,56 коп., з
яких заборгованість за кредитом у сумі
2626,00 грн., заборгованість за відсотками
за користування кредитом- 9753,51 грн.,
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором - 6250,07 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
( процентна складова) - 618,98 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, яка передбачає, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
витрати, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» також підлягає стягненню
судовий збір у сумі 197, 48 грн., та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК
України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 12 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення ,
яким позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4КР30522019 від 14 квітня 2006 року в
розмірі 19 748 ( дев'ятнадцять тисяч
сімсот сорок вісім) грн.. 56 коп., з яких
заборгованість за кредитом у сумі 2626,00
грн., заборгованість за відсотками за
користування кредитом- 9753,51 грн., пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 6250,07 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф (
процентна складова) - 618,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір у сумі 197, 48 грн., та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: