АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4086/2014
Головуючий у 1 інстанції - Макаренко В.В.
Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

позивач: ОСОБА_2

позивач: ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись з позовом до
Святошинського районного суду м. Києва
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.
Мотивуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2011
року сталась дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_7, що
належить на праві власності ОСОБА_6, та
автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_2, у результаті ДТП пошкоджено
транспортні засоби, а також завдано
ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої
тяжкості. Миронівським районним судом
Київської області розглядався
адміністративний матеріал, складений
відносно ОСОБА_7 за ст. 124 КУпАП та
винесено постанову, якою ОСОБА_7 було
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, притягнуто його до
адміністративної відповідальності та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу. Висновком № 2479 експертного
автотоварознавчого дослідження від 29
грудня 2011 року з визначення
матеріальної шкоди, завданої власнику
автомобіля НОМЕР_2, розмір матеріальної
шкоди склав 71664грн.00 коп., частково
спричинену шкоду компенсовано
страховою компанією ПАТ «Страхова
компанія «ТАС» в розмірі 50000грн. 00 коп.
таким чином спричинена йому
матеріальна шкода внаслідок зіткнення
транспортних засобів складає 22664грн. 00
коп. з яких: 500 грн. 00 коп. -
відбуксирування автомобіля
евакуатором; 3477 грн. 00 коп. - кошти на
заправку автомобіля, який необхідний
був для поїздок до лікарні; 500 грн. 00 коп.
- витрати на автотоварознавче
дослідження; 3700 грн.00 коп. - витрати на
надання правової допомоги. Одночасно
вказував, що відсутність автомобіля
ОСОБА_2 завдало моральних страждань,
оскільки принесло додаткові витрати та
незручності, призвело до нервового
фізичного стану, в зв'язку з чим
погіршився його сон, ОСОБА_2 оцінив в 10000
грн.00 коп. Також ОСОБА_3 завдано шкоду
здоров'ю та моральної шкоди, оскільки
остання отримала внаслідок ДТП тілесні
ушкодження середньої тяжкості,
перенесла тяжке лікування, переживала
за своє здоров'я та життя, отримала
групу інвалідності, витратила багато
часу для відновлення попереднього
стану, завдані моральні страждання, які
остання оцінює в розмірі 10000 грн. 00 коп.,
а також просить стягнути з
відповідачів витрати пов'язані з
лікуванням.

Рішенням Святошинського районного суд
м. Києва від 17 січня 2014 року позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
майнову шкоду в сумі 22664 грн. 00 коп., у
відшкодування моральної немайнової
шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп., витрати
на правову допомогу у розмірі 3700 грн. 00
коп. та судовий збір 535 грн.85 коп., а
всього - 27899(двадцять сім тисяч вісімсот
дев'яносто дев'ять) грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
майнову шкоду в сумі 3682 грн. 64 коп. та у
відшкодування моральної немайнової
шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., а всього
13682(тринадцять тисяч шістсот
вісімдесят дві) грн. 64 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивачі подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17 січня 2014 року, та
постановити нове, яким задовольнити
вимоги в повному обсязі. Вважають
оскаржуване рішення прийняте з
порушенням норм чинного законодавства.
Та зазначають, що судом відмовлено у
задоволенні вимог до відповідачів щодо
стягнення витрат на заправку
автомобіля, проте апелянти не
погоджуються з таким висновком суду,
оскільки дані витрати підтверджуються
квитанціями, проте судом першої
інстанції не взято їх до уваги. Також,
апелянти не погоджуються з висновком
суду щодо стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_2 відшкодування
моральної шкоди у сумі 1000 грн., оскільки
заподіяна шкода, спричинена
відповідачами, значна більша. Крім
того, апелянти зазначають, що ОСОБА_3
просила стягнути на її користь 5482 грн. 48
коп. матеріальної шкоди, що
підтверджується квитанціями, проте
судом першої інстанції не взято до
уваги дані вимоги.

Позивачі та представник позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились хоча про день, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки не
повідомляли.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи та
встановлено судом постановою
Миронівського районного суду
Київської області від 22 листопада
2011року, органом досудового слідства
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 26
липня 2011 року о 18 годині 30 хвилин,
керуючи по тимчасовому реєстраційному
талону автомобілем марки «ІЖ 27175-036»,
державний номер НОМЕР_3, який згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5 належить
ОСОБА_6, на автомобільній дорозі
Київ-Луганськ в с. Зеленьки,
Миронівського району Київської
області не вибрав у встановлених межах
безпечну швидкість руху, що позбавило
його можливості постійно контролювати
рух і безпечно керувати ним, перед
зміною напрямку руху не переконався, що
це буде безпечним для інших учасників
дорожнього руху, перетнув суцільну
лінію розмітки, виїхав на смугу
зустрічного руху та допустив зіткнення
з автомобілем «Ніссан Альмера»,
державний номер НОМЕР_4, під керуванням
ОСОБА_2 Крім того, встановлено, що в
результаті ДТП ОСОБА_3 отримала тілесні
ушкодження у виді ран голови, лівого
ліктьового суглобу, струсу головного
мозку, які відносяться до легких
тілесних ушкоджень та перелому
рукоятки грудини, який при звичайному
протіканні, викликає розлад здоров'я
більше 21-го дня та відноситься до
тілесних ушкоджень середньої тяжкості,
згідно висновку судово- медичної
експертизи від 17 жовтня 2011 року №31.

22 листопада 2011 року Миронівським
районним судом Київської області
ОСОБА_7 звільнено від кримінальної
відповідальності за ст.286 ч.1 КК України
на підставі п. «в» ст.1 Закону України
«Про амністію».

Як встановлено судом цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_8 на момент
вчинення ДТП застрахована в ПАТ «СК
«ТАС» на підставі Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів тa в травні 2012
року страхова компанія виплатила
ОСОБА_2 компенсацію в сумі 50000 грн. 00
коп., що підтверджується квитанцією.

Як вбачається з висновку № 2479 від 29
грудня 2011 рокуекспертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення матеріальної шкоди, розмір
завданої власнику автомобіля НОМЕР_2
матеріальної шкоди складає 71664 грн. 00
коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, а згідно пункту 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» вказано, що під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду, що
різниця між відшкодованою
матеріальною шкодою страховою
компанією та розміром фактично
завданої матеріальної шкоди складає
22664 грн. 00 коп., дані витрати мають
відшкодовуватись особою, яка її
завдала, а саме ОСОБА_5, крім того,
підлягають стягненню на користь
позивача ОСОБА_2 сума майнової шкоди, а
саме здійснена позивачем оплата послуг
евакуатора, згідно товарного чеку від 26
липня 2011 року № 245 в сумі 500 грн. 00 коп. та
сплачена вартість висновку № 2479
експертного авто товарознавчого
дослідження з визначення матеріальної
шкоди в сумі 500 грн. 00 коп., згідно
квитанції від 29 грудня 2011 року № 81.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення на користь позивача
ОСОБА_2 витрати на заправку автомобіля
суд першої інстанції правильно дійшов
до висновку, що дані вимоги є
безпідставними виходячи з наступного.

Оскільки відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем ОСОБА_2 не надано
доказів на підтвердження
обґрунтованості вимог щодо стягнення з
відповідачів витрат пов'язаних з
оплатою бензину, а саме позивачем не
надано розрахунку яку відстань
проїжджав автомобіль та витрати
пального пов'язаних з даною
дорожньо-транспортною пригодою..

З наявної в матеріалах справи медичної
картки № 19717 стаціонарного хворого
ОСОБА_3, вбачається, що останню
госпіталізовано 27 липня 2011 року о 02-00
год. та 08 серпня 2011 року о 15-00 год.
виписано з КЛШМНД.

Відповідно до листа поліклініки №1
Дніпровського району м. Києва від 22
вересня 2011 року № 873 ОСОБА_3 з 10 серпня
2011 року знаходиться на обстеженні і
лікуванні у лікаря - хірурга.

На підставі довідки до акта огляду МСЕК
від 13 березня 2012 №774850 ОСОБА_3 отримала
третю групу інвалідності довічно.

З матеріалах справи вбачається, що у
зв'язку з перебуванням ОСОБА_8 на
лікуванні, нею купувались ліки
необхідні для відновлення здоров'я, що
підтверджується відповідними чеками
на суму 3682,64грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про безпідставність
вимог, щодо стягнення з відповідачів на
користь ОСОБА_8 витрат на купівлю ліків
5482 грн. 48 коп., оскільки всупереч ст. 60
ЦПК України, не надала доказів, а саме
чеків, які б підтверджували витрати
позивача.

Задовольняючи частково вимоги
позивачів, щодо стягнення моральної
шкоди суд виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а саме
зазначив, що моральну шкоду має
відшкодувати особа, що її завдала, а
саме ОСОБА_5, в зв'язку з чим на користь
позивача ОСОБА_2 стягнуто моральну
немайнову шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.,
оскільки останній не пояснив суду з
яких міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується, а щодо стягнення на
користь позивачки ОСОБА_3 немайнової
шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., суд
вважав заявлений розмір грошового
еквівалента компенсації немайнових
страждань завданих позивачці
справедливим, оскільки з вини
відповідача останній завдано шкоду
здоров'я, що потягло отримання
інвалідності позивачкою та позбавило
нормальних життєвих зв'язків, що
підтверджується в матеріалах справи
доказами та з таким висновком суду
погоджується колегія суддів виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав; Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судовому практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995
року визначено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: