У х в а л а

17 березня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Макарчука М.А.,
Олійник А.С., Савченко В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання
права власності на Ѕ частину житлового
будинку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання
права власності на Ѕ частину
житлового будинку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05
листопада 2004 року, позов задоволено.
Визнано договір купівлі-продажу Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 14 червня 2004 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений головою
квартального комітету №93 м. Запоріжжя
дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на Ѕ частину житлового
будинку АДРЕСА_1, що складається з
квартири НОМЕР_1, в тому числі: прихожої
2-4 площею 10 м2 , жилої кімнати 2-5 площею 17
м2 , жилої кімнати 2-6 площею 10,6 м2 , жилої
кімнати 2-7 площею 15,9 м2 , службової
прибудови а-2 з погребом пг, душу И,
гаражу Д, сараю Б, вбиральні З, навісу К.
Зобов'язано ОП «ЗМБТІ» скасувати
реєстрацію Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 22 жовтня 2013
року, рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 05
листопада 2004 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада 2013
року, відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 22 жовтня
2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ч. 2
ст. 220 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 23
квітня 2007 року у справі про визнання
договору оренди транспортного засобу
дійсним; ухвалу Верховного Суду
України від 07 лютого 2008 року у справі
про визнання дійсним договору оренди
нежитлового приміщення; постанову
Вищого господарського суду України від
27 листопада 2007 року у справі про
визнання дійсним договору оренди
нежитлового приміщення; постанову
Верховного Суду України від 18 грудня 2013
року у справі про визнання договору
оренди землі недійсним.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстави, передбаченої
п. 1 ч.1 статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Судова колегія вважає, що зі змісту
доданих до заяви ухвал та постанов
Верховного Суду України та Вищого
господарського суду України, на які
заявник посилається на підтвердження
неоднакового застосування норм
матеріального права, не вбачається, що
при розгляді вказаної справи
встановлені судами фактичні обставини,
які мають значення для вирішення
спорів, є тотожними у порівнянні зі
справою в якій постановлена ухвала про
перегляд якої подано заяву, а,
відповідно, правовідносини між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ подібні, і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом рішень.

Само по собі посилання заявника на
неправильне застосування норм
матеріального права при відсутності
рішень суду (судів) касаційної
інстанції в яких має місце неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах не може бути підставою
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання
права власності на Ѕ частину житлового
будинку, за заявою ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада
2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.П.
Дербенцева

М.А. Макарчук

А.С. Олійник

В.О. Савченко