Єдиний унікальний номер 0504/3233/12
Номер провадження 22-ц/775/253/2014
Головуючий у 1 інстанції: Ребров С.О.
Доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Безрученко Ю.О., Могутової Н.Г.

при секретарі: Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Будьоннівського районного суду міста
Донецька від 29 травня 2012 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна
об'єктом права спільної власності
подружжя та визнання права власності
на 1/2 частину,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3 про визнання
нерухомого майна - житлового будинку з
надвірними побудовами АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності з відповідачем, просила
розділити це нерухоме майно та визнати
за нею право власності на 1/2 частину
зазначеного житлового будинку.

Позивачкою також було подано заяву
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на вказаний
житловий будинок.

Ухвалою Будьоннівського районного
суду міста Донецька від 29 травня 2012
року заяву ОСОБА_2 про забезпечення
позову задоволено. Вжито заходи по
забезпеченню позову у вигляді
накладання арешту на майно ОСОБА_3, а
саме: зобов'язано ВДВС Будьоннівського
РУЮ міста Донецька накласти арешт на
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 375,5кв. м., житловою площею 155,7 кв.
м, що належить ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину.
Заборонено КП «БТІ м. Донецька», іншим
органам, фізичним та юридичним особам
здійснювати будь-які дії стосовно
житлового будинку з надвірними
побудовами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, пов'язані з виникненням
відносно нього права власності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, який не
приймав участі у справі, просить
скасувати вказану ухвалу та
постановити нову, якою дозволити ВДВС
РУЮ Будьоннівського району м. Донецька
проводити всі законі дії відносно
майна, яке належить ОСОБА_3, у тому числі
відносно 1/2 частки домоволодіння, а
саме нерухомого майна, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що він не був
залучений до участі у даній справі,
однак, ухвалою про забезпечення позову
зачіпаються його інтереси, оскільки
протягом тривалого часу ОСОБА_3 позичав
у нього гроші, які не повернув, тому він
вимушений був звернутись до суду з
вимогою до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу та із заявою про забезпечення
його позову. Ухвалою Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 21.02.2012р.
було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , у
тому числі на будинок АДРЕСА_1. В
подальшому рішенням Будьоннівського
районного м. Донецька від 24 квітня 2012 р.
його позов був задоволений, стягнуто з
ОСОБА_3 на його користь суму боргу в
розмірі 1 692 372 грн. однак рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 28 травня 2012 р. сума боргу ОСОБА_3
зменшена до 494 946,38 грн. Стягнута сума
апелянту повернута не була, після
чого, згідно виконавчого листа, було
відкрито виконавче провадження і 13.06.2012
року ВДВС Будьоннівського РУЮ м.
Донецька накладено арешт на все майно
ОСОБА_3 у тому числі і на домоволодіння
розташоване по АДРЕСА_1, яке на той час
не було спірним майном подружжя ОСОБА_3
і повністю належало боржнику ОСОБА_3
Арешт на будинок у даній справі, за
позовом ОСОБА_2, накладено через 3
місяці після арешту, накладеного за
його заявою, при тому ОСОБА_3 повністю
погоджувався з вимогами позивачки.
Крім того, він звертався з другим
наступним позовом про стягнення з
ОСОБА_3 на його користь суми боргу, з
метою забезпечення його позову
ухвалою суду від 22.06.2012р. був
накладений арешт на майно боржника, у
тому числі на будинок АДРЕСА_1. Право
власності на будинок ОСОБА_3 отримав в
порядку спадкування після смерті його
матері у 2006р., згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК
України майно, набуте одним з подружжя
за час шлюбу, але в порядку спадкування
є особистою приватною власністю
дружини або чоловіка. Задовольняючи
заяву позивачки ОСОБА_2 про
забезпечення позову суд невірно
прийшов до висновку про те, що спірне
домоволодіння є спільно нажитим у
шлюбі майном. Він, апелянт, не був
залучений до участі у справі у якості
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору та,
незважаючи на те, що ОСОБА_2 просила
визнати за нею право власності на 1/2
частину будинку, суд наклав арешт на
увесь будинок, що на думку апелянта є
спробою вивести з - під арешту майно
боржника ОСОБА_3 і тим самим порушити
його, апелянта, інтереси. Просить
скасувати ухвалу від 29.05.2012р. та
прийняти нову ухвалу, якою дозволити
державній виконавчій службі проводити
законні дії відносно1/2 частки
домоволодіння.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені, що підтверджено
наявними у справі розписками про
вручення поштових відправлень -
судових повісток .

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвала суду скасуванню
в частині накладення арешту на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 з наступних
підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову суд виходив з того, що
відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду та з огляду на
предмет та сутність позову вважав за
необхідне накласти арешт на увесь
житловий будинок № АДРЕСА_1.

Проте повністю погодитись з таким
висновком суду не можливо.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у
пункті 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 пред'явлено позов до ОСОБА_3 про
визнання будинку АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, розподіл цього будинку та
визнання за позивачкою права
власності на 1/2 частину будинку. Тобто
предметом спору була саме 1/2 частина
будинку. Суд наклав арешт на увесь
будинок, незважаючи на те, що предметом
спору є лише його 1/2 частина.

Тому доводи апелянта про
безпідставність накладення арешту на
увесь будинок заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що ухвалою суду
зачіпаються його інтереси
підтверджені витягом з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майн, згідно з яким 23.03.2012р.
зареєстровано арешт нерухомого майна -
будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 21.02.2012р. у справі №
2/504/647/2012, обтяжувач ОСОБА_1, а 15.06.2012р.
зареєстровано арешт цього ж майна на
підставі постанови відділу ДВС
Будьоннівського районного управління
юстиції у м. Донецьку про арешт майна та
заборону відчуження, а також копіями
судових рішень, зокрема, ухвали
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 21.02.2012р. про забезпечення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, якою
накладено арешт на нерухоме майно
ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1, рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 28 травня 2012р., яким стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у
загальному розмірі 494 946, 38 грн.

Таким чином, оскільки предметом
позовних вимог є 1/2 частина будинку
накладення арешту на увесь будинок в
порядку забезпечення позову є
невірним, ухвала суду, як така, що
постановлена з порушенням вимог
процесуального закону підлягає
скасуванню в частині арешту 1/2 частини
будинку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України змінює
або скасовує ухвалу суду першої
інстанції постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального або при неправильному
вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст. ст. 307, п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Будьоннівського районного суду
міста Донецька від 29 травня 2012 року
скасувати в частині накладення арешту
на 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

В частині накладення арешту на 1/2
частину житловий будинку АДРЕСА_1
ухвалу залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: