Справа № 139/891/13-ц Провадження №
22-ц/772/884/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Коломійцева В. І.Категорія:
27Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Панасюка О.С.,

при
секретарі: Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Мурованокуриловецького районного суду
Вінницької області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом АТ «Ощадбанк» в
особі філії - Вінницького обласного
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення кредитної
заборгованості та розірвання
кредитного договору, -

встановила:

У серпні 2013 року АТ «Ощадбанк» в
особі філії - Вінницького обласного
управління АТ «Ощадбанк» (далі-Банк)
звернулося в суд із даним позовом,
вказуючи, що 19 листопада 2007 року між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 6847.

За умовами договору, АТ «Ощадбанк» в
особі філії - Вінницького обласного
управління ВАТ «Ощадбанк» надав ОСОБА_3
кредит в сумі 260 000 грн. на купівлю
транспортного засобу на 84 місяці зі
сплатою 14 % річних, строком остаточного
погашення кредиту не пізніше 19
листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, 19
листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено договір застави
транспортного засобу.

У забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань по кредитному договору, 13
квітня 2009 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено договір поруки та 19
серпня 2011 року - укладено договір
поруки з ОСОБА_5

Рішенням Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
07 вересня 2012 року звернуто стягнення на
предмет застави - транспортний засіб
належний позичальнику, шляхом його
продажу Банком. 06 грудня 2012 року кошти
від продажу предмета застави в сумі 81 500
грн. перераховані Банком у рахунок
погашення кредитної заборгованості
позичальника, а відтак станом на 17
липня 2013 року позичальник повернув
Банку 156 254, 92 грн., які не покривають
суму заборгованості.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання
за кредитним договором та договорами
поруки відповідачі належним чином не
виконують, у зв'язку з чим, станом на 17
липня 2013 року, за ними рахується
заборгованість, АТ «Ощадбанк» просило
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь заборгованість за
кредитним договором у загальній сумі 128
758, 88 грн., із яких: заборгованість з
повернення кредиту становить - 103 745, 08
грн., по сплаті процентів за
користування кредитом - 4 822, 39 грн., пені
- 20 191, 41 грн.; розірвати кредитний
договір від 19 листопада 2007 року,
укладений між Банком та ОСОБА_3;
стягнути солідарно з відповідачів на
користь Банку судові витрати по справі.

Рішенням Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
27 січня 2014 року позов АТ «Ощадбанк» в
особі філії - Вінницького обласного
управління АТ «Ощадбанк» задоволено.

Розірвано кредитний договір № 6847 від 19
листопада 2007 року, укладений між ВАТ
«Державний ощадний банк України»
(тепер АТ «Ощадбанк») і ОСОБА_3

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 6847 від 19 листопада 2007 року,
договорами поруки б/н від 13 квітня 2009
року та від 19 серпня 2011 року в сумі 128 758,
88 грн., із яких: 103 745, 08 грн. - основний
борг; з них прострочений основний борг -
44 935, 68 грн.; 4 822, 39 грн. - проценти за
користування кредитом; 20 191, 41 грн. - пеня
за простроченим основним боргом і
процентами та 1 402, 29 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити АТ
«Ощадбанк» у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явився
без поважних причин, хоча належним
чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи.

Представник позивача Сілагін Г.А.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню з таких
міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачі не виконують взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором та
договорами поруки, внаслідок чого
виникла заборгованість по тілу кредиту
та відсоткам за користування кредитом
на які нарахована пеня.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Установлено, що 19 листопада 2007 року між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 6847.

За умовами договору, АТ «Ощадбанк» в
особі філії - Вінницького обласного
управління АТ «Ощадбанк» надав ОСОБА_3
кредит в сумі 260 000 грн. на купівлю
транспортного засобу на 84 місяці зі
сплатою 14 % річних, строком остаточного
погашення кредиту не пізніше 19
листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, 19
листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено договір застави
транспортного засобу.

У забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань по кредитному договору, 13
квітня 2009 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено договір поруки та 19
серпня 2011 року - укладено договір
поруки з ОСОБА_5

Рішенням Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
07 вересня 2012 року звернуто стягнення на
предмет застави - транспортний засіб
належний позичальнику, шляхом його
продажу Банком. 06 грудня 2012 року кошти
від продажу предмета застави в сумі 81 500
грн. перераховані Банком у рахунок
погашення кредитної заборгованості
позичальника, а відтак станом на 17
липня 2013 року позичальник повернув
Банку 156 254, 92 грн., які не покривають
суму заборгованості.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_3 неналежно виконував,
що призвело до виникнення
заборгованості зі сплати кредиту та
встановлених договором процентів у
загальній сумі 128 758, 88 грн.

Позивач неодноразово повідомляв
поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про
погашення заборгованості ОСОБА_3 за
кредитним договором, однак ніяких дій
щодо погашення заборгованості
поручителі не вчиняли (а.с. 26-27).

У пункті 3.1 договору поруки визначено,
що поручитель відповідає по
зобов'язаннях за вищезазначеним
кредитним договором перед кредитором в
тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Викладене свідчить, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що відповідачами були істотно
порушені зобов'язання за кредитним
договором та договорами поруки, тому з
них вірно стягнуто на користь позивача
у солідарному порядку заборгованість
за цим договором в сумі 128 758, 88 грн. та
судові витрати по справі.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється лише після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимогу до поручителя.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору
- кредит надається з терміном
остаточного повернення кредиту не
пізніше 19 листопада 2014 року.

Згідно п. 9.1. кредитного договору, цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань за цим договором.

Пунктом 4.1. договору поруки визначено,
що порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання за
кредитним договором.

Матеріалами справи встановлено, що
повідомлення банку до поручителів про
не виконання умов кредитного договору
надіслано 09 липня 2013 року. Це
повідомлення ОСОБА_2 отримав 11 липня 2013
року, про що свідчить розписка (а.с. 26
зворот).

Відтак доводи апелянта про те, що в
порушення вимог п. 2.4. Банк протягом
всього строку дії кредитного договору
не повідомляв про невиконання ОСОБА_3
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки при неналежному
виконанні позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором
строк пред'явлення кредитором вимоги
до поручителя про повернення отриманих
у кредит коштів обчислюється з моменту
настання строку погашення зобов'язання
згідно з такими умовами, тобто з
моменту настання строку виконання
зобов'язання у повному обсязі або у
зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково, і таким
строком не може бути лише несплата
чергового платежу.

Крім цього, рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від 19
листопада 2013 року в позові ОСОБА_2 до АТ
«Ощадбанк», ОСОБА_3 про визнання поруки
припиненою відмовлено, тому доводи
апеляційної скарги про те, що дія
договору поруки припинилася є
безпідставними, оскільки є рішення
суду, яке набуло законної сили.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В.
Оніщук

/підпис/
О.С. Панасюк

З оригіналом вірно: