Справа № 581/894/13-ц
Провадження № 2/581/21/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2014 року Липоводолинський
районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Колядинецька сільська рада
Липоводолинського району Сумської
області

про визнання права власності на
спадкове майно, -

в с т а
н о в и в :

05 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом.

Вимоги мотивував тим, що він є єдиним
спадкоємцем за заповітом після смерті
свого батька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Оскільки постійно проживав разом
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважає себе таким, що прийняв
спадщину. Вказує, що його мати та сестра
протягом встановленого ст.1270 ЦК
України шестимісячного строку заявили
про відмову від спадщини.

За відсутності реєстрації за батьком
права власності на збудований ним за
життя житловий будинок по АДРЕСА_1, він
позбавлений можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину на це
нерухоме майно, тому просив визнати за
ним в порядку спадкування право
власності на житловий будинок та
господарські споруди за вказаною
адресою.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав та пояснив, що спадковий
будинок було збудовано його батьком та
матір'ю десь у 1970 році .

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, від
них маються заяви, у яких вони фактично
визнають позов.

Представник третьої особи не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, подав
заву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги визнає у
повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
відповідачів та третьої особи.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом, із 05 лютого 1965
року ОСОБА_4, 1941 року народження,
перебував у зареєстрованому шлюбі зі
ОСОБА_2, 1945 року народження (а.с.30).

У 1970 роках ОСОБА_4 рішенням загальних
зборів існуючого на той час колгоспу
«Комунар» під житлову забудову
виділялась земельна ділянка по АДРЕСА_1
(а.с.38).

19 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,1324 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що знаходиться у с.Колядинець
Липоводолинського району (а.с.18).

26 травня 2010 року ОСОБА_4 заповів усе
своє майно своєму синові ОСОБА_1, 1966
року народження. Заповіт посвідчувався
секретарем виконкому Колядинецької
сільської ради Липоводолинського
району 26 травня 2010 року за №43 (а.с.5, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача
ОСОБА_4 помер (а.с.6).

01 лютого 2011 року дружина померлого
ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу
Липоводолинського нотаріального
округу одну заяву про відмову від
обов'язкової частки у спадщині після
смерті чоловіка, а другу - про визнання
спірного домоволодіння особистою
приватною власністю її чоловіка, та у
якій вона не заперечує про видачу
синові (позивачеві) свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на все майно
(а.с.48).

01 лютого 2011 року дочка померлого ОСОБА_3
також подала до того ж нотаріуса заяву
про відсутність заперечень щодо
оформлення спадщини після смерт батька
її братом - ОСОБА_1 (а.с.49).

За наданими приватним нотаріусом
Липоводолинського районного
нотаріального округу Сумської області
30 грудня 2013 року відомостями, ОСОБА_1
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.45).

Із довідки Колядинецької сільської
ради Липоводолинського району від 02
грудня 2013 року №325 вбачається, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 значиться
за ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до даних погосподарської
книги за 2006-2010 роки ОСОБА_4 значиться
головою домогосподарства за вказаною
адресою. На момент смерті ОСОБА_4 в
зазначеному житловому будинку
проживали його дружина ОСОБА_2, син
(позивач), невістка та онуки (а.с.12,39).

06 січня 2014 року КП «Сумське МБТІ»
виготовлено технічний паспорт та
довідку-характеристику на житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с.50-55).

Відповідно до даних технічного
паспорту та довідки-характеристики,
домоволодіння складається із
житлового будинку літ.«А-І», загальною
площею 79,8 кв.м, житловою - 46,7 кв.м, із
житловою прибудовою літ. «А1-1», гаражу
літ.«Б», літньої кухні літ.«Г», сараїв
літ.«Д», «Е», «Ж», погребу літ.«п/г»,
вбиральні літ.«У», огорожі літ.«№1-3»,
колодязю №4, загальною
інвентаризаційною вартістю 189395 грн.

Так, згідно зі ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом; до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року №1952-IV, право власності та
інші речові права на нерухоме майно, що
набуті до набрання чинності цим
Законом згідно з чинними у той час
нормативно-правовими актами,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності цим Законом нерухоме
майно набувається в порядку, який
існував на час спорудження, а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
Законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року №56, не передбачала
обов'язкової реєстрації
(інвентаризації) будинків і
домоволодінь у сільських населених
пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак
передбачала її проведення в тому числі
й на підставі записів у
погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Обов'язок власників забезпечити
державну реєстрацію прав власності на
об'єкти нерухомого майна введено лише
Інструкцією, затвердженою наказом
Держкомітету будівництва, архітектури
та житлової політики України від 09
червня 1998 року №121.

Із записів погосподарської книги
вбачається, що домоволодіння за
вказаною адресою значилось за померлим
ОСОБА_4

Однак, зважаючи на правовий режим
набутого у шлюбі зазначеного
нерухомого майна, яке відповідно до
ст.ст.22, 28 КпШС на праві спільної
сумісної власності належало померлому
та його дружині ОСОБА_2 у рівних
частинах, визнання за позивачем права
власності на все домоволодіння
порушить права його матері.

Тому заповідаючи усе своє майно синові,
ОСОБА_4 розпорядився лише належною йому
половиною майна, набутого під час
спільного сумісного проживання з
дружиною у зареєстрованому з 1965 року
шлюбі.

Із матеріалів справи вбачається, що на
час смерті ОСОБА_4, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його дружина, 1945 року
народження, набула статусу
непрацездатної за віком - 65 років, а
тому відповідно до положень ч.1 ст.1241 ЦК
України незалежно від змісту заповіту
мала право на обов'язкову частку у
спадщині, однак у шестимісячний строк
відмовилась від її прийняття.

Зважаючи на закріплену у ст.16 Закону
України «Про власність», ст.ст.22, 28 КпШС
презумпцію належності нажитого
подружжям за час шлюбу майна їм на
праві спільної сумісної власності,
подану ОСОБА_2 заяву про належність
усього домоволодіння її померлому
чоловікові суд не бере до уваги і не
визнає фактом відчуження належної їй
частини майна.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 фактично
заповів своєму синову (позивачу) лише 1/2
частину будинковолодіння, та
враховуючи відмову дружини
спадкодавця від обов'язкової частки у
спадщині, позивач успадкував за
заповітом 1/2 частину будинковолодіння
за вказаною адресою.

За таких обставин, оцінюючи записи у
погосподарській книзі у сукупності з
іншими письмовими доказами та наданими
поясненнями, суд приходить до висновку,
що наявних у справі доказів достатньо
для встановлення факту належності
померлому ОСОБА_4 1/2 частини житлового
будинку з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1, які він за життя не оформив
належним чином. Тому враховуючи, що
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за
заповітом після смерті свого батька,
який за відсутності
правовстановлюючих у розумінні
сучасного законодавства документів на
спадкове домоволодіння позбавлений
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину і зареєструвати
право власності на нього, беручи до
уваги правовий режим спірного майна,
набутого померлим у шлюбі, а також
відмову дружини померлого від
обов'язкової частки у спадщині, суд
вважає, що спадкові права позивача
підлягають захисту шляхом визнання за
ним права власності на 1/2 частину
будинку з господарськими будівлями та
спорудами.

Керуючись вимогами ст.88 ЦПК України
питання судових витрат необхідно
вирішити наступним чином.

Вимоги позивача задоволені лише на 50%,
тобто на 946,98 грн. (189395 грн. х 50 % х 1%). Тому
враховуючи сплату ним при зверненні до
суду 229 грн. 40 коп. із відповідачів на
користь ОСОБА_1 необхідно стягнути по
114,7 грн. (229,4 грн. : 2) з кожного, а також в
дохід держави по 358,8 коп. ((946,98 грн. - 229,4
грн.) : 2) з кожного.

Також, зважаючи на заявлену ціну позову
у розмірі 189395 грн. із позивача в дохід
держави необхідно достягнути 946,98 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України,
суд,

в
и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті батька ОСОБА_4, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1
Сумської області.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 946
грн. 98 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в дохід
держави по 358 грн. 80 коп. судового збору
з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 114 грн. 70 коп. з кожного в
рахунок повернення судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Липоводолинський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, мають
право подати апеляційну скаргу
протягом 10 десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Д. В. Сізов