У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

26 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: відділення
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Ужгородського МВ УМВС
України в Закарпатській області, про
визнання особи такою, що втратила право
на житло і зняття з реєстраційного
обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, що діють також і в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8
до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
треті особи: виконком Ужгородської
міської ради та служба у справах дітей
Ужгородського міськвиконкому, про
визнання ордеру недійсним, усунення
перешкод в користуванні житлом,
виселення та дачу дозволу на
приватизацію житлової площі, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_9, які
діють в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_10, ОСОБА_11 на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 03 грудня 2013 року та за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 05 червня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 03 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 1998 року він проживає в
гуртожитку ПАТ «Ужгородське АТП - 12154»,
який знаходиться АДРЕСА_1

Згідно ордеру від 13 червня 2002 року № 114,
виданого адміністрацією ПАТ
«Ужгородське АТП - 12154», йому та його
сім'ї була надана для постійного
проживання кімната № 13 у вказаному
гуртожитку.

В лютому 2008 року позивач дізнався про
те, що у наданій йому кімнаті прописана
сім'я ОСОБА_12, яка в даному гуртожитку
не проживає з 1996 року.

Враховуючи вказане, позивач просив
зняти з реєстраційного обліку позивача
ОСОБА_12 та членів його родини.

В березні 2013 року ОСОБА_12, ОСОБА_13
звернулися до суду з зустрічним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
проживають у спірній кімнаті з 10 липня
1992 року. Жодного рішення про їх
виселення чи зняття з реєстраційного
обліку немає.

Враховуючи вказане, просили визнати
ордер від 13 червня 2002 року № 114
недійсним, зобов'язати привести
кімнату в попереднє становище,
виселити ОСОБА_4 та його сім'ю з кімнати,
зобов'язати не чинити перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
надати дозвіл на приватизацію
зазначеної кімнати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 05
червня 2013 року позов ОСОБА_4 було
задоволено. Визнано ОСОБА_12
втратившим право користування жилим
приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1, на
підставі чого ОСОБА_12 підлягає зняттю з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_12 було відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 03 грудня
2013 року, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_4 було скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 було
відмовлено. В іншій частині рішення
суду першої інстанції було залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_9
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_12 просить
скасувати судові рішення в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_12
задовольнити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявники, були предметом
дослідження апеляційного суду і при їх
дослідженні та встановленні судом
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_9, які
діють в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 03 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун О.П. Касьян О.В. Кафідова