Справа № 740/5632/13-ц
Провадження № 2/740/86/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2014 року
м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Олійника В.П., при
секретарі Шадура І.Ю.,

з участю представника
позивача-адвоката ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, представника відповідача
ОСОБА_3-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
виселення із жилого приміщення,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про
усунення перешкод у здійсненні права
власності кв.АДРЕСА_1 (далі-спірна
квартира) шляхом визнання ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 такими, що втратили
право користування даною квартирою, та
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 із квартири
без надання іншого жилого приміщення.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що
позивач є власником спірної квартири, у
якій мають зареєстроване місце
проживання відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, останні в даній квартирі не
проживають, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5
проживають у даній квартирі без
реєстрації, позивач, який має намір
продати спірну квартиру, не має до неї
доступу, що порушує право власності
останнього.

Відповідно до заяви від 03 лютого 2014
року представник позивача адвокат
ОСОБА_1 просить усунути перешкоди
позивачу у здійсненні права власності
шляхом визнання ОСОБА_8 таким, що
втратив право користування спірною
квартирою, та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 із квартири без надання
іншого жилого приміщення.

В запереченнях проти позову
відповідач ОСОБА_3 просить відмовити у
позові з посиланням на те, що з дня
народження і по даний час постійно
проживає у спірній квартирі, вільно та
відкрито користується нею, сплачує
комунальні послуги, будь-які дії щодо
порушення права позивача на квартиру
відсутні.

В судовому заісданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав
позов за вишевикладених обставин,
пояснивши, що позивач є власником
спірної квартири з 1995 року, відповідачі
не набули права користування даною
квартирою і шахрайським способом
заволоділи нею, домовленості сторін
шодо користування нею відсутні,
позивач має намір продати спірну
квартиру, просив усунути перешкоди
позивачу у здійсненні права власності
шляхом визнання ОСОБА_8 таким, що
втратив право користування спірною
квартирою, та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 із квартири без надання
іншого жилого приміщення, правові
підстави позову ст.ст.321, 391, 405 ЦК
України.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала, пояснивши,
що має зареєстроване місце проживання
у спірній квартирі з 1984 року і проживає
у ній з даного часу, її діти ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 мають у ній зареєстроване місце
проживання з дня свого народження,
відповідач ОСОБА_8 одружився 6 років
тому і одночасно проживає і в спірній
квартирі і по вул.Шевченка у своєї
дружини, з 2009 року її сімейні відносини
із ОСОБА_5 припинені, позивач не
заперечував проти проживання
відповідачів у спірній квартирі, в
даний час вона проживає у спірній
квартирі, спільно із позивачем в
спірній квартирі не проживала, позивач
не є членом її сім"ї.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнав, пояснивши,
що є племінником позивача, з дня свого
народження і по даний час правомірно
користується спірною квартирою,
допитаний як свідок в порядку ч.2 ст.57
ЦПК України, пояснив, що з дня свого
народження і по даний час правомірно
користується спірною квартирою, в
даний час в спірній квартирі фактично
проживає він та ОСОБА_5, ОСОБА_2,
відповідач ОСОБА_8 проживав у спірній
квартирі до 2012 року, постійне місце
проживання останнього у своєї дружини
в АДРЕСА_4, відповідач ОСОБА_4 проживає у
спірній квартирі, але часто
"...вид"їжджає...", позивач дозволив
відповідачам користуватись спірною
квартирою, відповідачі не є членами
сім"ї позивача, перешкоди позивачу у
користуванні спірною квартирою
відсутні, спірна квартира є єдиним
місцем його проживання, інше житло у
нього відсутнє, він та відповідач
ОСОБА_5 сплачують комунальні послуги,
спільно із позивачем ніколи не
проживав.

Представник відповідача ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні
позов не визнав, пояснивши, що
відповідач ОСОБА_3 набув право
користування спірною квартирою,
позивач фактично надав згоду
відповідачам на користування
квартирою, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов не визнав, пояснивши,
що є рідним братом позивача, спірна
квартира отримана позивачем
неправомірно, має право на
користування нею, в спірній квартирі в
даний час фактично проживають всі
відповідачі за виключенням ОСОБА_8,
який після одруження з 2008 року постійно
проживає у своєї дружини в АДРЕСА_4,
позивач має намір продати спірну
квартиру, з 1995 року спільно із
позивачем не проживав, позивач не є
членом його сім"ї.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала, пояснивши,
що в даний час проживає в спірній
квартирі разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_8 повторно в
судове засідання не з"явився,
відповідно до заяви від 04 березня 2014
року просить розглянути справу за
відсутності та відмовити у позові.

Представник третьої особи без
самостійних вимог КП "Служба Єдиного
Замовника" в судове засідання не
з"явився, відповідно до заяви від 17
січня 2014 року директор Карапута В.Д.
просить розглянути справу за
відсутності.

Позов підлягає задоволенню
частково зі слідуючих підстав.

За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін; докази подаються
сторонами; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем заявлені вимоги про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на квартиру шляхом визнання
особи такою, що втратила право
користування нею, та виселення із
квартири без надання іншого жилого
приміщення.

Виселення та визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом, є категоріями житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за вказаними позовами
предметом доказування є втрата права
на житло, або взагалі його відсутність,
або інші передбачені ЖК Української
РСР підстави для позбавлення права на
житло.

Відповідно до положень ст.ст.319, 321,
391 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд; право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні;
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК Української РСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_7 має зареєстроване
місце проживання в АДРЕСА_2, останній є
власником спірної квартири на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 02 березня 1995 року в
порядку спадкування після ОСОБА_10,
державна реєстрація права власності
здійснена 10 квітня 1995 року, докази на
підтвердження недійсності даного
свідоцтва станом на час розгляду
справи відсутні. Відповідач ОСОБА_5 до 16
квітня 2011 року мав зареєстроване місце
проживання у спірній квартирі, з 16
квітня 2011 року має зареєстроване місце
проживання в АДРЕСА_3, за даною адресою
має зареєстроване місце проживання
також і відповідач ОСОБА_2 з 13 листопада
1991 року, зареєстроване місце
проживання у спірній квартирі мають
відповідачі: ОСОБА_3 з 26 жовтня 2005 року,
ОСОБА_8 з 20 червня 2001 року, ОСОБА_4 з 15
травня 1984 року. Дані обставини в
судовому засіданні сторонами не
заперечуються.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК
Української РСР до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки, членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.
Аналогічні положення щодо членів сім'ї
власника будинку (квартири) містить
ст.156 даного Кодексу. Обов'язковою
умовою для визнання осіб членами сім'ї,
крім власне факту спільного
проживання, є ведення спільного
господарства, тобто наявність спільних
витрат, спільного бюджету, спільного
харчування, купівлі майна для
спільного користування, участі у
витратах на утримання житла, його
ремонт, надання взаємної допомоги,
наявність усних чи письмових
домовленостей про порядок
користування житловим приміщенням.
Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження віднесення відповідачів
до членів сім"ї позивача із врахуванням
вимог ст.ст.64, 156 ЖК Української РСР,
тобто відповідачі не є членами сім"ї
позивача.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3
мають у спірній квартирі своє
зареєстроване місце проживання,
відповідач ОСОБА_5 до 16 квітня 2011 року
мав зареєстроване місце проживання у
даній квартирі, докази на
підтвердження недотримання порядку їх
вселення відсутні, при цьому наявність
чи відсутність реєстрації місця
проживання сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Відповідно до пояснень
відповідача ОСОБА_3, як свідка в порядку
ч.2 ст.57 ЦПК України, в даний час в
спірній квартирі фактично проживає він
та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, відповідач
ОСОБА_8 проживав у спірній квартирі до
2012 року, він та відповідач ОСОБА_5
сплачують комунальні послуги, що
підтверджується також повідомленням
ТОВ "НіжинТеплоМережі" від 29 листопада
2013 року щодо укладенння договору про
надання комунальних послуг по спірній
квартирі "... з одним із членів родини
ОСОБА_5...", повідомленням КП "Ніжинське
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" від 06 грудня 2013 року щодо
відкриття особового рахунку на спірну
квартиру не на ОСОБА_7, а на іншу особу,
повідомленням КП "Служба Єдиного
Замовника" від 11 грудня 2012 року щодо
укдадення 05 квітня 2012 року договору на
отримання комунальних послуг з ОСОБА_3.
Із врахуванням викладеного
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, які набули права користування
спірною квартирою за згодою власника
ОСОБА_10, набули права користування нею
і після здійснення державної
реєстрації права власності на спірну
квартиру за позивачем 10 квітня 1995 року,
будь-які заперечення позивача з даного
приводу з 1995 року по час виникнення
спірних правовідносин щодо продажу
квартири у 2013 році відсутні, тобто
позивач фактично висловлював згоду на
користування відповідачами ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 спірною
квартирою, яка є постійним місцем
проживання останніх, відсутність
письмової згоди позивача на вселення
даних відповідачів сама по собі не
свідчить про те, що останні, які
вселилися, не набули права
користування спірною квартирою. Докази
на підтвердження згоди позивача щодо
вселення відповідача ОСОБА_2 до спірної
квартири відсутні, остання зберігає за
собою право користування іншим жилим
приміщенням в АДРЕСА_3, що є підставою
для її виселення із спірної квартири
без надання іншого жилого приміщення.
Підстави для виселення відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судовому
засіданні не встановлені, при цьому суд
враховує, що відповідно до ст.47
Конституції України кожен має право на
житло, згідно ст.9 ЖК Української РСР
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.
Повідомлення КП "Служба Єдиного
Замовника" від 10 грудня 2013 року щодо
непроживання зі слів сусідів у спірній
квартирі

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 не
підверджено доказами згідно ст.ст.58, 59
ЦПК України і грунтується на
припущеннях.

Норма закону, яка б регулювала
порядок визнання особи, яка не є членом
сім"ї власника, такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
чинному законодавсті, зокрема, ЖК
Української РСР та ЦК України відсутні,
що є підставою для застосування
аналогії закону, зокрема, ст.405 ЦК
України, відповідно до якої член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Відповідно до пояснень відповідача
ОСОБА_3, як свідка в порядку ч.2 ст.57 ЦПК
України, відповідач ОСОБА_8 проживав у
спірній квартирі до 2012 року, тобто
відповідач ОСОБА_8 не проживає у
спірній квартирі без поважних причин
понад один, що є підставою для визнання
останнього таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Статтею 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" встановлено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні, тобто компенсація
виплачується тільки за участь особи,
яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Із врахуванням часткового
задоволення позову документально
підтвердженні витрати на правову
допомогу за участь особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні
(всього 04 год. 25 хв), підлягають
стягненню з відповідачів ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 по 414 грн. 12 коп з кожного на
користь позивача (1218 грн./100*40%*4,25 год/5=414
грн. 12 коп), та по 91 грн. 76 коп судового
збору з кожного на користь позивача
(458,82 грн/5=91,76 грн.).

Докази, що спростовують висновки
суду, станом на час розгляду справи
відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні
ОСОБА_7 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_8 таким,
що втратив право користування житловим
примішенням-квартирою АДРЕСА_1, та
виселення ОСОБА_2 із жилого
приміщення-квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні інших позовних
вимог-відмовити.

Стягнути із ОСОБА_8, ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_7 по 414 грн. 12 коп витрат на
правову допомогу, по 91 грн. 76 коп
судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Ніжинський
міськрайонний суд Чернігівської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя
В.П. Олійник.