У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Мельник Ю.М., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1 і представника
позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Костопільського районного суду від 11
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої
служби Костопільського районного
управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
виключення майна з опису та зняття з
нього арешту, визнання права власності
на майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного
суду від 11 січня 2014 року відмовлено
ОСОБА_2 у позові до Відділу державної
виконавчої служби Костопільського
районного управління юстиції (далі -
Відділ ДВС), ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
виключення майна з опису та зняття з
нього арешту, визнання права власності
на майно.

Скасовано заходи забезпечення, що
застосовані ухвалою Костопільського
районного суду від 13 листопада 2013 року
про зупинення реалізації арештованого
майна.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_2 через свого представника
ОСОБА_4 покликалася на його
незаконність та необґрунтованість
через невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про
невідповідність оскаржуваного рішення
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України. Суд
безпідставно закрив провадження в
частині позовної вимоги про визнання
незаконними дій державного виконавця
із внесення 23 серпня 2013 року записів до
акту опису та арешту майна. Вважала, що
позов пред'явлено з обґрунтуванням
нормами ч.1 ст. 15 ЦПК України та з метою
захисту права щодо визнання права
власності на майно, яке було у неї
відчужено внаслідок незаконних дій
державного виконавця. Тому висновок
суду про адміністративну
юрисдикційність позовної вимоги є
неправильним.

Зазначала, що описане майно - телевізор
марки «Електрон"- ц 3829», один стіл та два
крісла належить особисто їй, а не
боржникові, а тому державний
виконавець був не вправі описувати
спірне майно.

З цих підстав просила скасувати
рішення Костопільського районного
суду від 11 січня 2014 року та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, що беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без
задоволення, суд першої інстанції
правильно виходив з недоведеності
вимог позивача про те, що спірне майно
належить їй на праві власності, а не
боржникові.

Матеріалами справи встановлено, що 23
серпня 2013 року державним виконавцем
при примусовому виконанні виконавчого
листа №2-90111 від 08.05.2012 року про
стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
700 гривень аліментів щомісячно на
утримання сина, який продовжує
навчання, до досягнення ним двадцяти
трьох років складено акт, яким описано
і накладено арешт на телевізор марки
«Електрон - ц 3829», який оцінено у 100
гривень, стіл коричневого кольору, який
оцінено у 80 гривень, та два крісла
коричневого кольору, які оцінено у 40
гривень (а.с. 5-6, зв.).

Вважаючи, що зазначене майно є її
власністю, позивач звернулася через
свого представника до суду з вимогами
про визнання незаконними дій
державного виконавця по внесенню майна
до акту опису й арешту майна від 23
серпня 2013 року, зобов'язати Відділ ДВС
виключити його з акту опису і арешту
майна та визнати за ОСОБА_2 право
приватної власності на спірні речі.

Згідно зі ст. 57, ч. 1 ст. 59 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту. Особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду із позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

За змістом ст.ст. 10 і 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказуванню підлягають обставини. Які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та встановивши, що боржник
проживав у позивача, а на обґрунтування
своїх вимог вона не представила
жодного об'єктивного і переконливого
доказу, суд першої інстанції
застосував до спірних відносин норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню, та обґрунтовано вирішив
справу, відмовивши у задоволенні
позову.

Самі по собі пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
без надання відповідних доказів та
оцінки їх судом, про належність
спірного майна позивачу не можуть
підтверджувати вимог про виключення
майна з опису та зняття з нього арешту,
визнання права власності на майно.

Доводи апеляційної скарги про
неправильність закриття провадження у
справі щодо визнання незаконними дій
державного виконавця на увагу не
заслуговують, оскільки ухвала про це в
матеріалах справи відсутня.

Інші покликання ОСОБА_2 про порушення
норм процесуального права є
необґрунтованими.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Костопільського районного
суду від 11 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
Ю.М.Мельник

ОСОБА_5