Справа № 200/5637/14-ц
Провадження № 2/200/2103/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Московській О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності, стягнення понесених витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08.10.2013 року помер її дядько ОСОБА_5, спадкоємцями першої черги його майна є його донька ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3. 11.06.2006 року помер її дідусь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червона, буд. 68а.

Позивач зазначає, що на день смерті її дідуся ОСОБА_6 їй виповнилося повних 17 років, отже вона як неповнолітня прийняла спадщину згідно до ст.1268 ЦК України. У встановленому законом порядку вона звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак 11.03.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані в м. Дніпропетровську, вул. Червона, буд.68а та її повідомлено про те, що нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, померлого 11.06.2006 року, було заведено спадкову справу згідно заяви ОСОБА_5, яким про наявність інших спадкоємців на спадкове майно нотаріуса повідомлено не було.

Позивач у позові зазначає, що 12.06.1994 року помер її батько ОСОБА_7, який є сином померлого 11.06.2006 року ОСОБА_6 Відповідно до положень діючого цивільного законодавства України вона як онука спадкодавця ОСОБА_6 має право на спадкування тієї частки спадщини яка б належала за законом її батьку ОСОБА_7 якби він був живим на час відкриття спадщини, тобто якби її батько був живим на час відкриття спадщини, то він був би спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Окрім її батька у померлого ОСОБА_6 є син ОСОБА_5, який помер 08.10.2013 року. Тобто вона як онука померлого має цілком законне право претендувати на ? частину спадкового майна свого дідуся, яким є вказане нерухоме майно.

Позивач також зазначає, що 15.06.2007 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 були видані ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом, проте він не мав право на спадкування всього майна свого померлого батька, бо у померлого була онука, яка має право на спадкування за правом представлення, тому ці свідоцтва повинні бути визнані недійсними, а за нею підлягає визнанню право власності на 1/2 частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6

Позивач, з урахуванням уточнення, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року реєстр № 1-5605, видане Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5, що є спадкоємцем зазначеного у ньому майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 11.06.2006 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року реєстр № 1-5606, видане Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5, що є спадкоємцем зазначеного у ньому майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 11.06.2006 року; визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6, яке складається з 26/200 частин домоволодіння, розташованого в м. Дніпропетровську, вул. Червона, буд.68а; визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в м. Дніпропетровську, вул. Червона, буд.68а; стягнути з відповідачів на її користь понесені витрати у справі.

В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні відповідачі з представником позовні вимоги не визнали, вважали їх необгрунтованими, посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, був встановлений до 14.12.2006 року. На час закінчення цього строку позивач була вже повнолітньою, оскільки 18 років їй виповнилося 04.09.2006 року і тому для прийняття спадщини вона повинна була подати відповідну заяву до нотаріальної контори, що здійснено нею не було. Позивачка подала вказану заяву до нотаріальної контори лише в 2014 році, тобто з пропуском встановленого законом строку і до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не зверталася, тому вона звернулася до суду з даними вимогами після спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживанняспадкодавця.

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітомі за закономможуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянкупереходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкуванняпочергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно до ч. 2, 3 цієї статті - спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майнаабо транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітомчи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.3 даної статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до 4 цієї статті - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщинине проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусузаяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно до ч.3 даної особи - особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Відповідно до ч.4 даної статті - заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особиподають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Відповідно до ч.5 - особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкуваннязалежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно до 2 цієї статті, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусуза місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 цієї статті - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітомабо за закономможе відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусуза місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 цієї статті - неповнолітня особавіком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Згідно до ч. 4, 5, 6 даної статті - батьки (усиновлювачі), опікунможуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріусаза видачею йому свідоцтва про право на спадщинуна нерухоме майно.

Згідно до ч.2 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'якожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщинувидається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщинувизнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, є донькою ОСОБА_7 і відповідно ОСОБА_6 є її дідусем. .

Відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дружиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, є його доньками.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належало нерухоме майно - 26/100 частин житлового будинку (домоволодіння) № 68а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 264,0 кв.м. в м. Дніпропетровську, вул. Червона; та земельна ділянка, розміром 0,0059 га, цільове призначення - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Червоній, буд. 68-а, а також земельна ділянка, розміром 0,0028 га, цільове призначення - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Червоній, буд. 68-а.

Інші 74/100 частин житлового будинку № 68-а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого у м. Дніпропетровську, вул. Червона, належали ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 16.05.2005 року, укладеного ним з матір"ю ОСОБА_2

12.06.1994 року помер батько позивачки - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 303035, виданим 28.06.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1136. .

11.06.2006 року помер дідусь позивачки ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом про смерть № 4778 від 14.06.2006 року, складеним відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалася із вищевказаного нерухомого майна - належної йому частини житлового будинку та земельних ділянок, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червона, буд. 68а

Як вбачається із копії спадкової справи № 1191/2006, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, з заявою про отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_6, померлого 11.06.2006 року, до нотаріальної контори в установлений законом строк звернувся лише його син ОСОБА_5.

15.06.2007 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є спадкоємцем майна ОСОБА_6, яке складається з: 26/100 частин житлового будинку (домоволодіння) № 68а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 264,0 кв.м. в м. Дніпропетровську, вул. Червона, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1-5605.

Також, 15.06.2007 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є спадкоємцем майна ОСОБА_6, яке складається з: земельної ділянки, розміром 0,0059 га, цільове призначення - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Червоній, буд. 68-а, яка належала померлому на підставі дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 156031, виданого Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 16.04.2007 року; земельної ділянки, розміром 0,0028 га, цільове призначення - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Червоній, буд. 68-а, яка належала померлому на підставі дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 156032, виданого Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 16.04.2007 року, загальнодержавний кадастровий номер № :02:345:0026, що зареєстровано в реєстрі за № 1-5606.

На підставі вказаних свідоцтв за ОСОБА_5 було зареєстровано за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно - 26/100 частин домоволодіння та земельні ділянки? які розташовані за адресою м. Дніпропетровськ? вул. Червона, 68а, що підтверджується матеріалами справи. Встановлено, що за вказаною адресою були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_3 та доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

08.10.2013 року помер ОСОБА_5, що підтверджується актовим записом про смерть №6830 від 08.10.2013 року, здійсненим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Спадкоємцями першої черги його майна є його донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, які проживали та були зареєстровані за вищевказаною адресою разом зі спадкодавцем на час його смерті.

Як вбачається із копії спадкової справи № 1154/2013, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, з заявою після смерті ОСОБА_5, померлого 08.10.2013 року, для прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулися: з заявою від 29.11.2013 року - позивачка у даній справі ОСОБА_1, з заявою від 04.03.2014 року звернулася донька померлого ОСОБА_2, з заявою від 04.03.2014 року звернулася дружина померлого ОСОБА_3.

Також, 15.04.2014 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася з заявою ОСОБА_3 про видачу їй свідоцтва про право власності в спільному сумісному майні подружжя - 74/100 частин вказаного домоволодіння, що належало ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання.

15.04.2014 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулися ОСОБА_3, яка діяла як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_2.

15.04.2014 року завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями належного ОСОБА_5 нерухомого майна - 74/100 частин житлового будинку № 68-а з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого у м. Дніпропетровську, вул. Червона, яке належало йому на підставі договору довічного утримання, є: 1/3 частини - його дружина ОСОБА_3, 1/3 частини - його донька ОСОБА_2, 1/3 частини - його донька ОСОБА_4.

Постановою завідувача Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 01.04.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 11.06.2006 року, з посиланням на те, що 15.06.2007 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім"я іншого спадкоємця, тобто ОСОБА_5

Свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, а саме спірне у даній справі нерухоме майно, видано не було в зв"язку з наявністю щодо нього спору.

Як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до положень ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини був встановлений строк у шість місяців, який розпочався з дня відкриття спадщини, а саме з дня смерті ОСОБА_6, що сталася 11.06.2006 року, та який закінчувався 11.12.2006 року.

На день смерті дідуся ОСОБА_6, тобто станом на 11.06.2006 року, позивачці ОСОБА_1 виповнилося повних 17 років і вона досягла вісімнадцятирічного віку 04.09.2006 року. Тобто, в період вказаного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, а саме з 05.09.2006 по 11.12.2006 року включно позивачка ОСОБА_1 вже була повнолітня.

Разом з цим? судом встановлено, що не спростовано позивачем, позивачка, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем ОСОБА_6 та була зареєстрована і проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, та яка досягла 17-річного віку, зважаючи на положення ч.1 ст. 1266 ЦК України, відповідно до ч.3 ст.1269 ЦК України не подала особисто заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_6, в тому числі через матір або будь-якого свого піклувальника.

Не було здійснено цього позивачкою і після досягнення нею повноліття 04.09.2006 року та в строк до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини - до 11.12.2006 року, що передбачено до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України та що не відповідає положенням ст. 1270 ЦК України. Не звернулася позивачка і до нотаріусаза видачею їй свідоцтва про право на спадщинуна нерухоме майно, що не відповідає положенням ст. 1297 ЦК України.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, позивачка лише 29.11.2013 року звернулася до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого дядьки ОСОБА_5

Таким чином, суд вважає, що позивачка не звернулася до нотаріальної контори (нотаріуса) з відповідною заявою про прийняття с падщини після смерті ОСОБА_6 без поважних причин, а тому відповідно до змісту ч.1 ст. 1272 цього Кодексу вона вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 Судом встановлено, що з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, пропущеного з поважних причин, позивачка до суду не зверталася.

Суд вважає необгрунтованими доводи представника позивача про те, що позивачці не було відомо про смерть дідуся, оскільки в судовому засіданні встановлено, що на час його смерті вона була зареєстрована та проживала по сусідству з ним та відповідачами, які є її родичами, а саме за адресою АДРЕСА_1 разом з тіткою та її чоловіком, які піклувалися про неї, оскільки її мати жила в Росії, навчалася у технікумі в м.Дніпропетровську, що, зокрема підтверджується паспортом громадянина України з датою її реєстрації за вказаною адресою 14.09.2004 року, а тому їй достеменно було відомо про дату смерть дідуся ОСОБА_6 Вказане не було спростовано в судовому засіданні представником позивача, яка пояснила про те, що позивачка раніше не хотіла звертатися до суду з таким позовом, оскільки не хотіла ускладнювати відносини з відповідачами.

З огляду на вищевстановлені судом обставини суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання недійсними Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року реєстр № 1-5605, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року реєстр № 1-5606, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що вони видані ОСОБА_5 з порушенням вимог законодавства.

Крім того, позивач просить у позові визнати вказані Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року за реєстровим № 1-5606 та № 1-5605, видані ОСОБА_5, недійсними у повному обсязі, проте будь-яких доказів цим вимогам про визнання недійсними в цілому цих Свідоцтв суду не надала, зважаючи на те, що ОСОБА_5 як спадкоємець померлого батька ОСОБА_6 за законом першої черги мав право на спадкування після його смерті, що передбачено ч.1 ст.1261 ЦК України, і від прийняття цієї спадщини він не відмовлявся, від права на спадкування в установленому законом порядку не усувався, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін..

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсними у повному обсязі вищевказані Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року за реєстровим № 1-5606 та № 1-5605, позивачем не надано підтвердження порушення її прав виданням цих свідоцтв, якими спадкове майно у повному обсязі перейшло у спадок ОСОБА_5, з урахуванням його передбаченого законом особистого права на спадкування майна після смерті батька ОСОБА_6

З наведених підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання за нею право власності на ? частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6, яке складається з 26/200 частин домоволодіння, розташованого в м. Дніпропетровську, вул. Червона, буд.68а та визнання за нею права власності на ? частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в м. Дніпропетровську, вул. Червона, буд.68а, оскільки судом не встановлена незаконність набуття ОСОБА_5 права власності на вказане нерухоме майно.

Крім того, в судовому засіданні відповідачі посилалися на те, що позивач звернулася до суду із спливом строку позовної давності. Як зазначено вище, про те, що всю спадщину після смерті дідуся ОСОБА_6 отримав ОСОБА_5 позивачці було відомо на час її отримання ним, що нею не спростовано, проте із даним позовом вона звернулася до суду 08.04.2014 року, тобто після спливу передбаченого ст.257 ЦК України строку позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Н підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності, стягнення понесених витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева