Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №292/271/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Ямкової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про
стягнення витрат по сплаті страхового
відшкодування за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Червоноармійського
районного суду Житомирської області
від 05 лютого 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Інгосстрах» (далі - ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах») звернулося з
вказаним позовом, в якому просило
стягнути з відповідача у рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою страхового відшкодування,
кошти в сумі 23 916,95 грн..

Рішенням Червоноармійського
районного суду Житомирської області
від 05 лютого 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права. Зазначає, що судом
не було взято до уваги пропуск строку
позовної давності, про що заявляв у
суді першої інстанції його
представник.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2010 року
між позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір страхування № К3В1АЕ000076391.
Відповідно до даного договору позивач
зобов'язувався у разі настання
страхового випадку сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми
згідно умов, передбачених договором.
Об'єктом страхування є майнові
інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням автомобілем Mitsubishi Lancer
1.6, реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно
даного договору страховим випадком є
пошкодження транспортного засобу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Розмір страхової суми за договором
становить 85850 грн..

08.08.2010 року в м. Ірпені по вул.11-а Лінія,
відбулося ДТП за участю застрахованого
автомобіля Mitsubishi Lancer 1.6, реєстраційний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2.

Згідно постанови Червоноармійського
районного суду Житомирської області
від 11.10.2010 року, винним у спричиненні
зазначеної ДТП є водій автомобіля ВАЗ
21093, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2.

В результаті ДТП автомобілю третьої
особи ОСОБА_3 завдано матеріальну
шкоду. Згідно звіту №0553 від 16.08.2010 року
про оцінку вартості майнової шкоди,
завданої ушкодженням транспортного
засобу, розмір завданої шкоди
автомобілю третьої особи складає 89
735,88грн.. Відповідно до страхового акту
№ И-6203 від 13.09.2010 року сума страхового
відшкодування до виплати
страхувальнику складає 48 676,95 грн.
Витрати на проведення оцінки шкоди
заподіяної автомобілю страхувальника
склали 230 грн.. Таким чином позивачеві
заподіяно шкоду в розмірі 48 906,95 грн..

На підставі платіжного доручення дане
страхове відшкодування було виплачено
ОСОБА_3 в повному розмірі 22 вересня 2010
року.

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону
України «Про страхування» передбачено,
що до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник, або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно рішення господарського суду
м.Києва від 05.12.2012 року з Відкритого
акціонерного товариства НАСК «Оранта»
стягнуто страхове відшкодування в сумі
48166,95 грн..

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18 березня 2013
року судове рішення першої інстанції
було змінено і стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства НАСК «Оранта»
стягнуто страхове відшкодування в сумі
24990 грн., тобто в межах встановленого
ліміту відповідальності в сумі 25500 грн.
за мінусом франшизи в сумі 510 грн.,
оскільки автомобіль винної особи був
застрахований у відповідача по
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати страховій
компанії шкоду, заподіяну з його вини.

Зазначені обставини апелянтом не
оспорюються, а тому судом апеляційної
інстанції не переглядаються.

Відповідач посилається на пропуск
строку позовної давності для звернення
до суду, який розпочався з часу виплати
потерпілому коштів, а саме з 21 вересня
2010 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для
відмови у позові з цих підстав,
виходячи з наступного.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

За матеріалами справи виплата
потерпілому проведена 22 вересня 2010
року, а тому з цього часу розпочався
строк позовної давності.

Позов до суду подано 02 жовтня 2013 року,
що вбачається із поштового штампу на
конверті, тобто за межами
вищевказаного трирічного строку
позовної давності.

Однак, суд враховує при цьому інші
обставини справи та норми
законодавства.

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Під час судового засідання представник
відповідача в усній формі заявив
клопотання про застосування цього
строку (згідно технічного запису
судового засідання від 05 лютого 2014
року).

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду про
стягнення виплачених коштів в порядку
ст.993 ЦК України до господарського суду
м.Києва 05 листопада 2012 року, тобто в
межах строку позовної давності, і позов
було задоволено в сумі 48166,95 грн..

Вказана сума була зменшена до 24990 грн.
постановою Київського апеляційного
господарського суду, яка набула
законної сили з дня її прийняття з 18
березня 2013 року.

Згідно із ч.2, 3 ст.264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом

позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Боржниками в спірних правовідносинах є
НАСК «Оранта» та ОСОБА_2.

Як зазначено вище, позивач звернувся
своєчасно із позовом до одного із
боржників (страхової компанії), а тому з
цього часу строк позовної давності
перервався і розпочався заново.

Позов подано в межах цього строку і
підстав для застосування ч.4 ст.267 ЦК
України немає.

При цьому, суд враховує і те, що позивач
вживав заходів для стягнення коштів і з
відповідача, пред'явивши позов до
Ленінського районного суду м.Луганська
26 червня 2013 року та 12 вересня 2013 року до
Червоноармійського районного суду
Житомирської області, однак позовні
заяви було повернуто у зв'язку із
порушенням правил підсудності та не
усуненням недоліків, відповідно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач пропустив трирічний строк
звернення до суду з даним позовом є
безпідставним.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноармійського районного
суду Житомирської області від 05 лютого
2014 року залишити буз змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий Судді