АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/1338/14
Справа № 2007/1147/12
інстанції - Малюкін Ю.П.
Доповідач - Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Великобурлуцького районного суду
Харківської області від 06 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
закритого акціонерного товариства
"Садовод", третя особа ОСОБА_6, про
встановлення факту знаходження в
трудових відносинах та стягнення
заборгованості по заробітній платі,-

в с т а н о
в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_5
звернувся до Великобурлуцького
районного суду Харківської області з
позовом, в якому просив встановити факт
знаходження його у трудових відносинах
з ЗАТ « Садовод» з 01 жовтня 2009 року по 28
лютого 2011 року як охоронника з охорони
майна товариства і стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 25600 грн., 500,00 грн. витрат на правову
допомогу і 214,60 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що з 1990 року по 28 лютого
2011 року працював на посадах охоронника
спочатку в радгоспі «Андріївський»,
ВАТ «Андріївський», а
потім в ЗАТ «Садовод». Його трудові
відносини з вказаним
сільськогосподарським підприємством
оформлялись як наказами керівників так
і договором, який він уклав з
директором ЗАТ «Садовод» ОСОБА_6

До жовтня 2009 року підприємство
укладало з ним договори про працю і
відповідно до цих договорів здійснило
повні розрахунки за виконану роботу.

01 жовтня 2009 року ЗАТ «Садовод» в
особі директора ОСОБА_6 уклало з ним
договір про прийняття на роботу
охоронником. Відповідно до п.3.2
договору підприємство повинно було
офіційно виплатити йому 600 грн. за
кожний відпрацьований місяць, а крім
того по 1000 грн. за кожний місяць
додатково, без відомості . Згідно п.3.3.
повний розрахунок підприємство мало
здійснити по закінченню дії договору.

01.02.2010 року з ним був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність.

Після закінчення строку дії
договору він продовжував працювати,
сумлінно виконував свої обов»язки, а
також інші доручення керівництва, а
саме директора ОСОБА_6, проте
відповідач відмовився оплатити його
роботу.

Рішенням Великобурлуцького
районного суду Харківської області від
06 грудня 2013 року відмовлено ОСОБА_5 у
задоволенні його вимог за
недоведеністю.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
першої інсмтанції та ухвалити нове
рішення про задоволення його вимог у
повному обсязі.

В обгрунтування скарги
посилається на те, що достатніми
доказами про наявність трудових
відносин між ним і відповідачем є
договір від 01.10.2009 року, типовий
договір про повну матеріальну
відповідальність зі списком
товаро-матеріальних цінностей як
додатком до цього договору , показання
свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , витребувані
за його клопотанням з кримінальної
справи проти ОСОБА_15 і ОСОБА_9 довідка
та копії протоколів допитів його та
ОСОБА_10 в якості свідків по цій справі.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення осіб, що беруть участь у
справі; перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України: в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
доходить висновку, що скарга ОСОБА_5
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні
його позовних вимог суд першої
інстанції виходив з їх недоведності та
послався при цьому на те, що при
зверненні зі скаргою до органів
прокуратури на дії директора
товариства ОСОБА_6 з приводу невидачі
йому належно оформленої трудової
книжки при звільненні, а також при
перевірці його звернення
територіальною державною інспекцією
праці у Харківській області, позивач не
посилався на відсутність запису в його
трудовій книжці про роботу у
відповідача протягом 2009-2011 р.р.. Крім
того суд послався на те, що у договорі
про охорону та повну матеріальну
відповідальність дати їх укладення (
цифрами) зазначені не тією особою , яка
писала основний текст, а іншою, питання
щодо встановлення якої не було
вирішено і проведеною у справі
почеркознавчою експертизою.

Судова колегія вважає, що суд
першої інстанції неповно з"ясував
обставини, які мають значення для
справи та неправильно застосував
норми матеріального права і
процесуального права, що відповідно до
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову з інших підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні трудового договору з
фізичною особою.

У разі укладення трудового договору
між працівником і фізичною особою,
фізична особа або за нотаріальним
дорученням уповноважена нею особа
повинна у тижневий строк з моменту
фактичного допущення працівника до
роботи зареєструвати укладений у
письмовій формі трудовий договір у
державній службі зайнятості за місцем
свого проживання у порядку,
визначеному Міністерством праці та
соціальної політики України (ст. 24-1
КЗпП України).

Згідно зі ст. 24 КЗпП України трудовий
договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_5
посилався на письмовий договір,
укладений між ним та ЗАТ " Садовод" в
особі директора товариства ОСОБА_6 та
типовий договір про повну матеріальну
відповідальність відповідно до умов
яких з 01.10.2009 року ОСОБА_5 приймався на
роботу з охорони довірених об"єктів
( товаро-матеріальних
цінностей. обладнання, перелік яких
додається ( додаток № 1), а товариство
зобов"язалось забезпечити об"єм роботи
у відповідності до договору та
здійснити оплату за діючими у
товаристві розрахунками 600,00 грн. на
місяць.

Дія договору була визначена сторонами
з 01.10.2009 року по 31.10.2010 року. У
відповідності до п.2 ст.3 договору
розрахунок мав бути здійснений по
закінченню строку дії договору.

Відповідно до висновків , призначеної
судом першої інстанції і проведеної
ХНДІСЕ ім.засл.пров. ОСОБА_11, судової -
почеркознавчої експертизи № 6384 від
23.09.2013 року , рукописні записи у
договорі від 01.10.2009 року, які
починаються відповідно і закінчуються
словами "ОСОБА_5...", " 600 грн. в місяць;
типовому договорі про повну
матеріальну відповідальність без
номеру та дати, які починаються та
відповідно закінчуються словами " ЗАТ
"Садовод ...", "ОСОБА_5 ..." виконані ОСОБА_12,
підписи від імені ОСОБА_6 у договаорі в
рядку " Ген директор", типовому договорі
про повну матеріальну
відповідальність, без номеру та дати ,
розташовані в в рядку
"адміністрація" виконані ОСОБА_6

Договір скріплено печаткою ЗАТ "
Садовод"

Згідно свідоцтва від 16.04.2008 року за
підписом генерального директора ЗАТ
"Садовод" ОСОБА_6 та посвідченого
печаткою ЗАТ "Садовод" ОСОБА_5 дійсно
призначений на посаду старшого
охоронця по товариству і має право
перевіров усіх постів господарства,
зупиняти та затримувати до з"ясування
підозрілий автот ранспорт та ін ( а.с.213
т.1)

За даними акту інвентаризації від 30
жовтня 2008 року, складеного за участю
засновника ЗАТ "Садовод" ОСОБА_13,
головного бухгалтера товариства
ОСОБА_12 та охороннника ОСОБА_5, довідки
від 23.02.2009 року за підписом
генерального директора ТОВ " Садовод"
ОСОБА_6 і посвідченої печаткою цього
товариства, а також протоколів допитів
11.03.2009 року у якості свідків ОСОБА_5 і
ОСОБА_14 в рамках досудового
розслідування справи за звинуваченням
ОСОБА_15 і ОСОБА_9 у скоєнні злочину,
передбаченого ч.3 ст.185 КК України
убачається, що станом на 30.10.2008 року і
09.02, 23.02.2009 року ОСОБА_5 працював у
відповідача на посаді охоронця
товаро-матеріальних цінностей
(а.с.110,111,112-113,114-115 т.1)

Довідка ЗАТ " Садовод" від 15.05.2006 року (
а.с.185 т.1) про виділення ОСОБА_5 для
проживання житлового вагончику ,
довідка Великобурлуцького РВ
"Харківенергозбут" про
наявність договірних відносин з ОСОБА_5
щодо постачання та оплати
електроенергії до житлового вагончику
на території ЗАТ " Садовод" та пояснення
свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_7 свідчать про
те, що ОСОБА_5 перебував у трудових
відносинах з відповідачем і у зв"язку з
роботою в товаристві проживав у
житловому вагончику на території
товариства не тільки в період з 20.09.2008
року по 02.10.2008 року, а і у інші періоди.

Вказані докази беззаперечно
спростовують твердження відповідача
про те, що трудові відносини між ЗАТ "
Садовод" та позивачем тривали тільки з
20.09.2008 року до 02.10.2008 року, були
оформлені відповідним договором,
зареєстрованим у відповідності до
чинного трудового законодавства, за
яким підприємством були здійснені
відповідні виплати працівнику та
перерахування обов"язкових платежів до
пенсійного, страхового фонду, а надані
позивачем договір від 01.10.2009 року та
типовий договір про повну матеріальну
відповідьність стосуються саме цього
періоду.

Проте суд першої інстанції не дав
належної оцінки вказаним доказам та
дійшов передчасного висновку про
недоведеність позивачем порушення
відповідачем його трудових прав.

Судова колегія доходить висновку, що
між сторонами був укладений письмовий
строковий трудовий договір зі строком
його дії з 01.10.2009 року 31.10.2010 року , а
оскільки відповідач заперечує
вказаний факт, позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
встановити цей факт ( визнати договір
укладеним) та стягнути заборгованість
по заробітній платі.

Між тим, частиною 1 ст. 233 КЗпП України
визначено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до суду
в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених цим Кодексом суд може
поновити ці строки.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

ОСОБА_5 не заперечує і підтвердив в
засіданні суду апеляційної інстанції,
що про порушення відповідачем його
трудових прав він дізнався по
закінченню строку дії договору, яким єх
31 жовтня 2010 року.

Строк звернення до суду,
встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
сплинув 31 січня 2011 року.

З позовом до суду за вирішенням
трудового спору ОСОБА_5 звернувся 05
листопада 2012 року і заяву про
поновлення строку звернення до суду не
подавав. Вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі є
похіднипми від вимог про встановлення
факту трудових відносин ( визнання
трулдового договору укладеним)

Доказів поважності пропуску
строку звернення до суду матеріали
справи не містять.

Звернення до органів прокуратури
не є поважною причиною пропуску
строку.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне ОСОБА_5. у позові
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Керуючись ст.ст.303,304,п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309,
313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького
районного суду Харківської області від
6 грудня 2013 року скасувати.

ОСОБА_5 у позові відмовити у зв'язку
з пропуском строку звернення до суду за
вирішенням трудового спору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -