РІШЕННЯ

іменем України

„04" березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального житлово-
експлуатаційного підприємства №54» та
Амур-Нижньодніпровського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання права користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що на протязі
останнього року проживав у
двокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_2 (дідом) та
ОСОБА_3 (дядьком), допомагав доглядати
діда - інваліда, вів спільне
господарство, готував та споживав їжу,
утримував та дбав про квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дідько позивача
раптово помер, всі клопоти з поховання
померлого були понесені позивачем,
його матір'ю (ОСОБА_4) та сестрою
позивача (ОСОБА_5). Після смерті дядька
піклування про діда взяв на себе
позивач та його родина, позивач
постійно мешкав разом зі дідом,
піклувався про нього, сплачував
комунальні витрати.

17.10.2013 р. дід позивача дав згоду,
яка була посвідчена нотаріально, на
реєстрацію місця проживання позивача у
зазначеній вище квартирі, 17.10.2013 р.
позивач знявся з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_2, але
ІНФОРМАЦІЯ_2 дід помер; всі клопоти з
поховання померлого були понесені
позивачем, його матір'ю (ОСОБА_4) та
сестрою позивача (ОСОБА_5).

Предмет позову становить вимога
про визнання за позивачем права
користування житловим приміщенням:
квартирою АДРЕСА_1 та про зобов'язання
Амур-Нижньодніпровський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області
зареєструвати позивача за даною
адресою.

Підставу позову становлять
приписи ст.ст. 64, 65 ЖК.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримав повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позовній заяві, просив суд повністю
задовольнити поданий позов.

Разом з тим, відповідно до пояснень
позивача він мешкав у квартирі АДРЕСА_1
з осені 2012 року, його дідусь був
інвалідом, у нього не було однієї ноги,
та позивач допомагав готувати їжу,
разом із матір'ю сплачував за
комунальні послуги, після смерті дяді
ОСОБА_3 усі клопоти відносно діда ніс
він та його матір. Після смерті діда
тіло останнього було піддано кремації
у крематорії м. Харкова, та урна із
прахом була закопана до могили
іншого родича, померлого раніше дяді
ОСОБА_3 За життя дід нотаріально
посвідченою заявою від 17.10.2013 р.
дозволив реєстрацію місця проживання
позивача за адресою: АДРЕСА_1, утім,
ІНФОРМАЦІЯ_2 дід помер, через що
реєстрація місця проживання позивача
у зазначеній вище квартирі
унеможливлена, тоді як позивач був
знятий 17.10.2013 р. з реєстрації місця
проживання за попередньою адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи. У разі участі у
справі кількох відповідачів заочний
розгляд справи можливий у випадку
неявки в судове засідання всіх
відповідачів.

Відповідачі у судове засідання
не з'явилися, та за згодою позивача суд
розглядає справу у порядку заочного
розгляду.

Заслухав пояснення позивача,
допитав свідків та дослідивши докази в
межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
онуком ОСОБА_2; ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя хворів та мав
фізичні вади, мешкав та його місце
проживання з 20.02.1987 р. було
зареєстровано за наступною адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2; за
життя померлий був наймачем
зазначеної вище квартири, в якій
мешкав разом із сином ОСОБА_3 (останній
помер ІНФОРМАЦІЯ_1).

Суду не було надано доказів у
порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на
підтвердження приватизації квартири
АДРЕСА_1 станом на час розгляду справи
судом та відповідно до пояснень
позивача квартира віднесена до
державного житлового фонду.
Відповідних заяв про витребування
доказів до суду не надходило.

Місце проживання позивача з 20.08.1995
р. відповідно до паспорту гр. України,
який виданий позивачу 28.09.2011 р.
Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області,
зареєстровано за наступною адресою:
АДРЕСА_2.

За даною адресою позивач мешкав
разом із родиною (матір'ю та сестрою);
17.10.2013 р. знято з реєстрації місця
проживання позивача через вибуття за
наступною адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Утім, місце проживання позивача за
адресою АДРЕСА_1 не було
зареєстровано, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2 помер, дія нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_2 від 17.10.2013 р.,
в якій зазначено про його згоду на
реєстрацію місця проживання позивача
за адресою: АДРЕСА_1, припинена.

За ст. 1 ЖК відповідно до
Конституції СРСР і Конституції
Української РСР громадяни Української
РСР мають право на житло. Це право
забезпечується розвитком і охороною
державного і громадського житлового
фонду, сприянням кооперативному та
індивідуальному житловому
будівництву, справедливим розподілом
під громадським контролем жилої площі,
яка надається в міру здійснення
програми будівництва благоустроєних
жител наданням громадянам за їх
бажанням грошової компенсації за
належне їм для отримання жиле
приміщення для категорій громадян,
визначених законом, а також невисокою
платою за квартиру і комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 61 ЖК
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 віднесена до державного
житлового фонду; наймодавцем був
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який
мешкав в цій квартирі разом із сином
ОСОБА_3 (ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
9).

Права і обов'язки членів сім'ї
наймача визначені ст. 64 ЖК, відповідно
до якої члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині
другій цієї статті, перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 65 ЖК наймач вправі
в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Таким чином, за змістом статей 64, 65
ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають
разом з ним, набувають права
користування одним жилим приміщенням у
будинку державного або громадського
житлового фонду, особа, яка вселилась
до наймача як член сім'ї, не набуває
права користування займаним ним жилим
приміщенням, якщо вона зберігає за
собою право користування іншим жилим
приміщенням у будинку державного чи
громадського житлового фонду або якщо
є інші докази того, що вона при цьому не
змінювала свого постійного місця
проживання.

За ст. 212 ЦК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, та жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Не зважаючи на посилання позивача
на той факт, що він мешкав з осені 2012
року за адресою: АДРЕСА_1, для суду
відсутні підстави для встановлення
факту проживання позивача в якості
члена сім'ї разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2
через ненадання позивачем доказів
(ст. 57-59, 10, 60 ЦПК України); разом з тим,
береться до уваги те, що місце
проживання позивача до 17.10.2013 р. було
зареєстровано за іншою адресою:
АДРЕСА_2, за цією ж адресою на даний час
зареєстровано місце проживання й
матері позивача - ОСОБА_4 та сестри
позивача ОСОБА_5

Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 свідчили суду, що позивач
мешкав разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
доглядав діда, який хворів.

Утім, пояснення свідків
суперечливі щодо строку, протягом
якого позивач мешкав у зазначеній вище
квартирі разом із померлими родичами,
виду допомоги тощо, яку нібито надав
позивач померлим родичам.

Так, відповідно до пояснень
свідка ОСОБА_4 ОСОБА_1 мешкав разом із
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з осені 2012 року, до
цього часу він часто приїжджав після
занять до діда, оскільки в останнього у
1996 році був інсульт, а у 2009 році
ампутували ногу. ОСОБА_1 готував їжу,
прибирав, допомагав діду у
пересуванні, ходив у магазин.

В той же час свідок ОСОБА_9, яка є
рідною сестрою померлого ОСОБА_2,
надала інші свідчення щодо строку,
протягом якого позивач мешкав із дідом,
як член сім'ї, пояснив, що це
відбувалося протягом 2012 - 2013 р.р., у 2013
році ОСОБА_1 вступив на навчання до
ВНЗ; вона не була присутня на
похованні брата та необізнана щодо
причин, з яких тіло брата було піддано
кремації. Відповідно до пояснень
цього свідка також допомагала діду
його невістка ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є
сусідкою померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та
ОСОБА_1 (позивач) більше усіх доглядав
за дідусем, він навчався у школі,
проходив та допомагав; відповідно
пояснень цього свідка ОСОБА_1 там
проживав 3 роки, не виходив від
родичів, разом з тим, свідок не змогла
пояснити свідком яких саме дій по
нагляду за ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 вона
була, пояснив, що вона не знає що він
ще робив.

Свідок ОСОБА_5 (сестра позивача)
пояснила, що останні півроку, коли не
стало їх дяді (ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1), її брат (позивач) став
ріже приїжджати додому, він був у
дідуся, доглядав за дідусем, мати
сплачувала за комунальні послуги, мати
допомагала діду вбирати та готувати,
вона (тобто свідок) допомагала
матері ховати дідуся. В той же час
цей свідок пояснила, що їй не відомо
чи був її брат на похованні дідуся, та
в решті решт на питання суду
з'ясувалося, що свідок ОСОБА_5 не була
присутня при похованні дідуся: урну
із прахом ОСОБА_2 у могилу вже
похованого іншого родича ОСОБА_3
закопувала одна її матір - ОСОБА_4, а в
цей час свідок ОСОБА_5 була на роботі.
На похованні діда також не було її
брата ОСОБА_1(позивача).

З огляду на вищенаведене для суду
відсутні підстави для прийняття
висновку щодо наявності у позивача
права користування зазначеним вище
житлом: відвідування дідуся та дяді
носило періодичний характер, та воно
не являло собою проживання позивача
однією сім'єю із родичами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

В даній справі не були встановлені
підстави користування житловим
приміщенням (ст. 61 ЖК), позивач не був
членом сім'ї наймача тощо.

Разом з тим, є такими, що не
відповідають дійсності, посилання
позивача на той факт, щодо того, що усі
клопоти з поховання дідуся були
понесені ним та його матір'ю:
поховання ОСОБА_2 не було вчинене
відповідно до Закону України «Про
поховання та поховану справу», могила
ОСОБА_2 (місце на кладовищі, у
крематорії, колумбарії або в іншій
будівлі чи споруді, призначеній для
організації поховання померлих, де
похована труна з тілом померлого чи
урна з прахом) відсутня, позивач не
був присутнім при закопуванні урни із
прахом діда в могилу іншого родича.

Разом з тим, позивач не довів
факту порушення його прав з боку
відповідачів - Комунального житлово-
експлуатаційного підприємства №54» та
Амур-Нижньодніпровського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, тоді як
відповідно до ст. 5 ЖК державний
житловий фонд перебуває у віданні
місцевих Рад народних депутатів
(житловий фонд місцевих Рад) та у
віданні міністерств, державних
комітетів і відомств (відомчий
житловий фонд), а Комунальне житлово-
експлуатаційне підприємство №54» є
суб'єкт господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору;
Амур-Нижньодніпровський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області є
відповідно до вимог Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання» органом
реєстрації - центральним орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
реєстрації фізичних осіб, затверджує
відповідно до закону порядок
реєстрації місця проживання та місця
перебування осіб в Україні, зразки
документів, необхідних для реєстрації
і зняття з реєстрації місця проживання
та місця перебування.

Що стосується вимоги позову про
зобов'язання Амур-Нижньодніпровський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області
зареєструвати позивача за адресою:
АДРЕСА_1, то з огляду на зміст вимог
позову та характер спірних
правовідносин дана вимога не є такою,
що підлягає розгляду та вирішенню при
розгляді справи у порядку цивільного
судочинства. Підстави для реєстрації
місця проживання особи за певною
адресою визначені Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»; та
за умови порушення прав позивача при
реєстрації місця проживання спір
повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства
окружним адміністративним судом,
оскільки не допускається об'єднання в
одне провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1 ст. 16 ЦПК України).

Судові витрати віднести на рахунок
позивач, оскільки в задоволенні позову
відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215, 224, 226
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального житлово-
експлуатаційного підприємства №54» та
Амур-Нижньодніпровського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання права користування житловим
приміщенням відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя