Провадження №2/0202/198/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою прокурора
Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави,
в особі Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області до
Відкритого акціонерного товариства
будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_2, треті особи
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімекс», ОСОБА_3
про визнання права державної
власності та витребування майна із
чужого володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року прокурор
Індустріального району м.
Дніпропетровська звернувся до суду в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення ФДМУ по
Дніпропетровській області до
відповідачів Відкритого акціонерного
товариства будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_2, треті особи
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімекс», ОСОБА_3
про визнання права державної
власності та витребування майна із
чужого володіння, яке вибуло із
власності держави поза волею власника
через порушення процедури
корпоратизації та в подальшому до
добросовісного набувача. В ході
розгляду змінені підстави позову
шляхом збільшення. В обґрунтування
своїх вимог посилаючись на те, що
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року у справі №40/287, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 15 червня 2010 року, позов
Регіонального відділення ФДМУ
задоволено частково, визнано
неправомірним включення до статутного
фонду ВАТ «БМФ» «Дніпроважбуд»
гуртожитків у м. Дніпропетровську, а
саме: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул.
Тверській,29, №9 по вул. Тверській, 31, №10
по вул. Тверській, 31-а, №3 по вул. Б.
Хмельницького, 14 та АДРЕСА_1; визнано
недійсним наказ Комітету економіки
Дніпропетровської обласної ради
народних депутатів від 27 січня 1995 року
№114 в частині включення в уставний фонд
ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» цих
гуртожитків; визнано недійсним Акт
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу державного ВАТ« БМФ»
«Дніпроважбуд», затвердженого
заступником голови Дніпропетровського
облвиконкому від 21 грудня 1994 року в
частині включення в уставний фонд ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій,
10, №8 по вул. Тверській, 29, №9 по вул.
Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а,
№3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та
АДРЕСА_1; визнано право власності за
державою в особі регіонального ФДМУ по
Дніпропетровській області на вказані
гуртожитки: №7 по вул. Калиновій, 10, №8
по вул. Тверській, 29, №9 по вул.
Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а,
підвал та прибудинкові споруди
гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького,
14 та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_1; вилучено із
незаконного володіння ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» вказані гуртожитки. В
іншій частині позову відмовлено у
зв'язку з тим, що решта приміщень вже не
є власністю ВАТ «БМФ» «Дніпроважбуд» і
на час розгляду справи частина майна
знаходиться у третіх осіб, яким воно
відчужене, зокрема, ТОВ «Трейд
технолоджи інвестмент», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ТОВ «Торгівельно-офісний центр
«Інсток». Виходячи з встановлених у
цьому судовому рішенні обставин
недійсності правових підстав набуття
ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» права власності
на вказані гуртожитки та того, що це
майно підлягає поверненню у власність
держави, а також у зв'язку з тим, що
частина житлового фонду - гуртожитків,
була відчужена третім особам, зокрема,
ОСОБА_2 - на першому поверсі приміщення
102 поз.6, 34, 34а, 20, 41 у будівлі гуртожитку
АДРЕСА_1, загальною площею 57,6 кв.м. у
загальному користуванні: ганки літ.а2,
а3 , а1 на І поверсі поз. І.ІІ.ІV. V. VI.VII.
1.2.23.25.26.30, що на час такого відчуження
було заборонено законом і про що
набувач повинен був знати, позивач
просив суд визнати право власності за
державою в особі Регіонального
відділення ФДМУ по Дніпропетровській
області - на нерухоме майно, що
розташоване по АДРЕСА_1 на першому
поверсі приміщення №102 поз. поз.6, 34, 34а,
20, 41 загальною площею 57,6 кв.м. (у
загальному користуванні ганки літ.а2,
а3 , а1 на І поверсі поз. І.ІІ.ІV. V. VI.VII.
1.2.23.25.26.30.); витребувати із володіння
ОСОБА_2 вказане майно на користь
позивача.

Прокурор в судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі з наведених
у позовній заяві та заяві про зміну
підстави позову шляхом збільшення.

Представник позивача - регіонального
ФДМУ по Дніпропетровській області
позов підтримав у повному обсязі з
наведених у позовній заяві підстав,
наголошуючи на тому, що спірне майно
вибуло із власності держави поза волею
власника.

Представник ВАТ БМФ « Дніпроважбуд» в
судове засідання не з'явився.
Відповідно до Ухвали Господарського
суду Дніпропетровської області від
13.01.2014 року справа №26/5005/12299/2011
затверджено ліквідаційний баланс та
звіт ліквідаторів Відкритого
акціонерного товариства «
Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд» м. Дніпропетровськ,
Ліквідована юридична особа - Відкрите
акціонерне товариство «
Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд». ( а.с.190).

Представники відповідача ОСОБА_2
позов не визнали в повному обсязі.
Звернули увагу суду на те, що ОСОБА_2 у
встановлений Законом спосіб, набув
право на вказане в позові майно ще
13.07.2006 року на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу,
не за наслідками відчуження (
вказаного в позові майна) від Держави, а
від третіх осіб, які в свою чергу, за
Законом набули право власності ще у 2003
році, а ОСОБА_2 ще 15.08.2006 року, у
відповідності до приписів чинного
законодавства України, зареєстрував
вказаний правочин у відповідних
державних реєстраційних органах, що
підтверджується відповідними
належними документальними доказами.
Отже очевидний той факт, що Держава, в
інтересах якої і відбулося звернення
до суду з даним позовом, ще 15.08.2006 року,
тобто з моменту державної реєстрації
ОСОБА_2 Договору купівлі-продажу
спірного майна, офіційно визнала і
підтвердила факт виникнення у нього
одноосібного права власності на
вказане в позові нерухоме майно, а тому,
якщо при цьому, мало місце порушення
прав Держави то відповідні державні
органи мали можливість, у визначений
законом строк та спосіб, звернутися з
відповідним позовом до відповідача у
межах трьохрічного строку, а саме - не
пізніше 15.08.2009 року. Натомість
звернення за судовим захистом, щодо
вказаного у позові майна, відбулося
лише у березні 2013 року, що вказує на
пропуск строку для задоволення
позовних вимог. Просили застосувати до
позовних вимог позивача наслідки
спливу позовної давності, шляхом
відмови у задоволені позову ( а.с.72-75).

Представник третьої особи ТОВ «
Хімекс» та третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилися. Про час і місце
слухання справи повідомлялись
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення прокурора,
представників сторін, дослідивши
наявні у матеріалах справи письмові
докази, перевіривши доводи позивача в
межах заявлених вимог, доводи
представників відповідача ОСОБА_2 не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається з інформаційної довідки
з Реєстру прав власності на нерухоме
майно КП «ДМБТІ» ДОР станом на 21
листопада 2012 року право власності на
нежитлові приміщення в будівлі
гуртожитку літ. А-5 на І поверсі прим.
№102 поз.6,34,34а, 20,41 площею 51,7 кв.м., у
загальному користуванні: ганки літ. а2,
а3 , а1 на І поверсі поз. І.ІІ.ІV. V. VI.VII.
1.2.23.25.26.30, зареєстроване з 15 серпня 2006
року за ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу ( ВЕА №319972 реєстр №1617
(13.07.2006) посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(а.с.33).

Передумовою укладення цього договору
стала низка правочинів:

Так, 04 грудня 2003 року відповідно до
договору купівлі-продажу частини
гуртожитку АДРЕСА_1 , посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованому в реєстрі за №3960,
Відкрите акціонерне товариство
будівельно монтажна фірма «
Дніпроважбуд» продала, а ОСОБА_3 купила
у будівлі гуртожитку АДРЕСА_1. За
заявою власника, відповідно до Витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно підтверджується від 14 листопада
2003 року за №1993128, реєстраційний номер
3071822, відчужується літ.А-5 на і поверсі
приміщення 102 поз.1-42, ІІІ загальною
площею 611,4 кв.м., а1, а4, а14,а12,а10; в
загальному користуванні : а2,а3 ганки; на
І поверсі І тамбур, ІІ сходи, ІV тамбур, V
сходи. Будівля гуртожиткуАДРЕСА_1
належить ВАТ БМФ « Дніпроважбуд» на
підставі Наказу №12/62- від 01 січня 1998
року Регіонального відділення фонду
Держмайна України по
Дніпропетровській області та Наказу
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації Управління майном
області від 10 вересня 1999 року за №2-В
та зареєстровано в Дніпропетровському
міжміському бюро технічної
інвентаризації, про що видано витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 17 жовтня 2003 року за
№1749286, реєстраційний номер 3071722 ( а.с.30).

Відповідно до Договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 23 лютого 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 285
ОСОБА_3 продала, а Товариство з
обмеженою відповідальністю « Хімекс»
купило частину будівлі гуртожитку
АДРЕСА_1. Відчужується в будинку літ.А-5
на першому поверсі приміщення 102 поз.1-42,
ІІІ загальною площею 6211,4 кв.м.; ганки а1,
а4, а10, а12, а14 ; в загальному
користуванні: ганки а2, а3; на І-ому
поверсі - тамбур І, сходи ІІ, тамбур ІV
сходи V. Ці нежитлові приміщення
належать продавцю на підставі
договору купівлі-продажу частини
гуртожитку АДРЕСА_1, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 04 грудня
2003 року за реєстром №39601, та
зареєстрованого в КП «
Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» в
електронному Реєстрі прав власності
на нерухоме майно 09 грудня 2003 року за
реєстраційним № 4170847 ( а.с.31).

Положення ст. 4 ЖК УРСР встановлюють, що
до складу житлового фонду входять жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, а жилі будинки і жилі
приміщення в інших будівлях, що
належать державі, становлять державний
житловий фонд.

Статтями 127 - 131 ЖК УРСР та п. 3 примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208,
передбачено, що гуртожитки - це
спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети житлові
будинки. Враховуючи, що такі житлові
будинки належали підприємствам на
праві повного господарського відання,
то їх слід відносити до об'єктів
державного житлового фонду.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України №2163-XІІ
від 04.03.1992 «Про приватизацію державного
майна» (в редакції від 15.02.1995, що діяла
на момент приватизації спірного
гуртожитку) дія цього Закону не
поширюється на приватизацію об'єктів
державного земельного та житлового
фондів, а також об'єктів
соціально-культурного призначення, що
фінансуються із державного бюджету, в
тому числі об'єктів сфери охорони
здоров'я, за винятком тих, які належать
підприємствам, що приватизуються;
зміну організаційно-правових форм
власності колгоспів, підприємств
споживчої кооперації. При цьому,
спеціальним Законом, які регулюють
приватизацію державного житлового
фонду є Закон України від 19.06.1992 №2482-ХП
«Про приватизацію державного
житлового фонду» статтею 1 якого
визначено, що державний житловий фонд -
це житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Пунктом 2 Положення про порядок
передачі у власність
загальнодержавного житлового фонду,
що перебував у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
підприємств, установ та організацій
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів від 6.11.1995 року №891 ( у
редакції, яка була чинною на момент
спірних правовідносин), установлено ,
що передачі в комунальну власність
підлягають житлові будинку відомчого
житлового фонду, крім гуртожитків.
Положення щодо передачі в комунальну
власність відомчого житлового фонду, у
тому числі гуртожитків, були внесені
Постановою КМ №695 лише 26.05.2004 року.
Чинне на час спірних правовідносин
законодавство не відносило гуртожитку
до об'єктів державного житлового
фонду, які підлягали передачі в
комунальну власність відповідних рад і
могли бути включені до вартості майна
підприємства, які підлягали
приватизації, оскільки законодавчої
заборони не існувало.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року №40/287, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 15 червня 2010 року,
задоволено частково позов
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Дніпропетровській
області до Дніпропетровської обласної
ради, Дніпропетровської обласної
державної адміністрації, ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд», треті особи - ОСОБА_6,
ТОВ «Торгівельно-офісного центру
«Інсток», ТОВ «Трейд Технолоджі
інвестмент», ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про
визнання актів недійсними та визнання
права власності:

визнано неправомірним включення до
статутного фонду ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.
Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9
по вул. Тверській, 31; №10 по вул.
Тверській, 31-а; №3 по вул. Б.
Хмельницького, 14 та АДРЕСА_1;

визнано недійсним наказ Комітету
економіки Дніпропетровської обласної
ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в
частині включення в статутний фонд ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій,
10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул.
Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а;
№3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та
АДРЕСА_1;

визнано недійсним Акт оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
державного будівельно-монтажного
тресту «Дніпроважбуд», затвердженого
заступником голови Дніпропетровського
облвиконкому від 21 грудня 1994 року в
частині включення в уставний фонд ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.
Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9
по вул. Тверській, 31; №10 по вул.
Тверській, 31-а; №3 по вул. Б.
Хмельницького, 14 та АДРЕСА_1;

визнано право власності за державою, в
особі Регіонального відділення Фонду
держмайна по Дніпропетровській
області на гуртожитки у м.
Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.
Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9
по вул. Тверській, 31; №10 по вул.
Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи
,прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_1, підвал, прибудинкові споруди
гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького,
14;

вилучено з незаконного володіння ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м.
Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.
Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9
по вул. Тверській, 31; №10 по вул.
Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи
,прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_1, підвал, прибудинкові споруди
гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького,
14;

припинено провадження у справі №40/287 в
частині визнання недійсним Переліку
(додаткового) нерухомого майна, що
передано у власність приватизованому
ВАТ, створеному Дніпропетровською
обласною державною адміністрацією
(виконкомом обласної ради народних
депутатів) шляхом корпоратизації,
затвердженого розпорядженням
Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в
частині включення в статутний фонд ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: № 7 по вул.
Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9
по вул. Тверській, 31; №10 по вул.
Тверській, 31-а на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК
України;

припинено провадження у справі №40/287 в
частині визнання недійсним Переліку
нерухомого майна, що передано у
власність приватизованому ВАТ,
створеному Дніпропетровською обласною
державною адміністрацією (виконкомом
обласної ради народних депутатів)
шляхом корпоратизації, виданим ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» згідно наказу
Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В
«Про надання переліку нерухомого
майна» в частині включення в статутний
фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд»
гуртожитків у м. Дніпропетровську, а
саме: №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та
АДРЕСА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК
України; вирішено питання про розподіл
судових витрат; в іншій частині позову
відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи
право власності на спірне нерухоме
майно було зареєстровано за першим
набувачем -ВАТ БМФ « Дніпроважбуд» на
підставі Наказу Регіонального
відділення фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку
нерухомого майна, що передано у
власність , підтверджено Наказом
Управління майном області
Дніпропетровської обласної Державної
адміністрації №2-В від 10.09.1999 року.

Отже Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
02.03.2010 року по справі №40/287, відносно
нерухомого майна, а саме: підвального
приміщення, 1-го та 3-го поверхів
гуртожитку АДРЕСА_1 , до складу якого і
входить нежитлове приміщення, яке є
предметом даного позову встановлено
наступне: «визнано право власності за
Державою в особі регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
на ….2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_1; Вилучено із
незаконного володіння ВАТ «
Дніпроважбуд»….2,4,5 поверхи,
прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_1;

Враховуючи те, що в межах одного позову
розглядаються вимоги до відповідача
ВАТ «Дніпроважбуд» щодо вилучення та
визнання права власності на майна,
власником якого він не є, а позовні
вимоги до нових власників, які є
третіми особами у даній справі, не
пред'явлено, судова колегія дійшла
висновку, що заявлені вимоги позивача
щодо витребування з незаконного
володіння зазначеного вище майна саме
з ВАТ «Дніпроважбуд» не підлягають
задоволенню…. В іншій частині
відмовлено.»

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з тим, що у даній справі беруть
участь особи, які брали участь у
розгляді господарським судом справи
№40/287, а саме: Регіональне відділення
ФДМУ по Дніпропетровській області, ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» і стосовно яких
господарським судом встановлені
обставини з правомірності набуття
права власності на спірний у даній
справі гуртожиток (корпоратизації та
приватизації), це рішення суду має
преюдиційне значення для розгляду
даної справи.

Як вбачається із вищевказаної
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 02.02.2010 року по
справі №40/287 ОСОБА_2 не був стороною у
справі та не брав участь у розгляді
вказаної господарської справи.

Регіональне відділення ФДМУ, яке
відповідно до Закону України №2163-ХІІ
від 04.03.1992 «Про приватизацію державного
майна» та Положення про регіональне
відділення Фонду державного майна
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.1994
№412, що здійснює державну політику у
сфері приватизації майна, що перебуває
у загальнодержавній власності,
здійснює повноваження власника
державного майна у процесі
приватизації, а також захист майнових
прав держави на території України та за
її кордоном, відповідно, здійснювало
лише продаж акцій ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд», створеного в процесі
корпоратизації Дніпропетровською
обласною державною адміністрацією, що
вбачається з наказу регіонального
відділення ФДМУ від 01 жовтня 1998 року №
12/62-ЗВП «Про завершення приватизації
ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»» доручено ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» здійснити видачу
акцій (сертифікатів) покупцям (а.с.204).

Щодо заявленого клопотання
представників відповідача про
визнання обставини, щодо
безпосередньої участі РВ ФДМУ по
Дніпропетровській області, як
територіального підрозділу ФДМУ, у
проведенні корпоратизації та
приватизації Державного підприємства,
а саме - Державного
будівельно-монтажного тресту
«Дніпроважбуд», в подальшому
загальновідомою, то суд не може визнати
таку обставину загальновідомою.

Оскільки постановою Київського
апеляційного господарського суду від 02
березня 2010 року встановлено, що
«…матеріали справи не містять доказів
того, що позивач (регіональне
відділення ФДМУ) брав участь у
створенні статутного фонду ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» та затверджував Акт
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу підприємства та доказів, що
засновником було надано позивачеві
(регіональному відділенню ФДМУ)
інвентаризаційні описи, що
підтверджують включення відповідних
об'єктів до статутного фонду ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд». Отже, дані обставини у
своїй сукупності свідчать про
необізнаність позивача щодо включення
до статутного фонду вказаного
підприємства спірних гуртожитків…».

Так само, не встановлено таких доказів
і за розгляду даної справи, а
відповідачами дані обставини не
спростовані з наданням відповідно до
вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України належних,
допустимих та достатніх доказів за
правилами ст.57-61, 64 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК України усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК
України передбачено, що в разі
придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Добросовісне придбання, згідно статті
388 ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням повернення майна з
чужого незаконного володіння
(віндикація).

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий
акт органу державної влади, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Постановою Київського апеляційного
Господарського суду від 02.03.2010 року
визнано незаконним включення до
Статутного фонду ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1.

За встановлених обставин підстава, за
якої ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» набуло
право власності на приміщення частину
будівлі гуртожитку літ А-5 на першому
поверсі приміщення №102 поз. поз.6, 34, 34а,
20, 41 загальною площею 57,6 кв.м. (у
загальному користуванні ганки літ.а2,
а3 , а1 на І поверсі поз. І.ІІ.ІV. V. VI.VII.
1.2.23.25.26.30 по АДРЕСА_1 визнана недійсною,
а вибуття спірного майна із володіння
власника - держави в особі
регіонального ФДМУ, відбулося поза
волею власника.

Разом з тим, оцінюючи наявні у справі
докази на предмет встановлення
обставин з добросовісності набувача,
суд приходить до висновку, що з огляду
на укладені угоди, які були нотаріально
посвідчені та зареєстровані у належних
органах реєстрації речових прав на
майно, з укладенням яких було
зареєстровано право власності ОСОБА_2
на спірну нерухомість, на те, що ці
угоди ніким не оспорювались та
недійсними визнані не були, а також на
те, що на час укладення цих угод та
посвідчення права власності ОСОБА_2 13
липня 2006 року - заборона відчуження
цього майна була відсутня, спорів
стосовно цього майна не було, і з
позовом до господарського суду
регіональне відділення ФДМУ
звернулося вже після реєстрації цих
угод, а відтак, суд приходить до
висновку, про добросовісність ОСОБА_2,
як набувача спірного майна,
недобросовісність ОСОБА_2 позивачем не
доведена належними доказами, які б
беззаперечно свідчили про це.

При цьому, доводи позивача про те, що
ОСОБА_2 знав або повинен була знати про
заборону на відчуження гуртожитків як
державного житлового фонду,
спростовуються матеріалами справи та
наявними в них письмовими доказами
відповідно до яких, право власності
було зареєстроване на спірний
гуртожиток за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»
органами державної влади, при цьому,
було вчинено низку правочинів з чого
можна було б дійти висновку про
обізнаність про ці обставини і ОСОБА_2
не встановлена. Будь-яких інших
належних, допустимих та достатніх
доказів на підтвердження цих обставин
суду не надано.

Відповідно до приписів ст.387 ЦК України
під незаконним володінням слід
розуміти усяке фактичне володіння
річчю, якщо воно не має правової
підстави; або правова підстава якого
відпала; або правова підстава якого
недійсна.

Однак при розгляді даної цивільної
справи представники відповідача
заявили клопотання щодо застосування
судом наслідків спливу позовної
давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.255 ЦК України, якщо
строк встановлення для вчинення дії,
вона може бути вчинена до закінчення
останнього дня строку.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до статті 261 ЦК У країни,
перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вказали в судовому засіданні
представники відповідача, ОСОБА_2 у
встановлений законом спосіб, набув
право власності на спірне майно 13.07.2006
року на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу,
не за наслідками відчуження спірного
майна від Держави, а від третіх осіб ,
які в свою чергу, за Законом набули
право власності ще у 2003 році, і
відповідач 15.08.2006 року, у відповідності
до приписів Чинного законодавства
України зареєстрував вказаний
правочин у відповідних державних
реєстраційних органах. Звернули увагу
на те, що Держава, в інтересах якої і
відбулося звернення до суду з даним
позовом, ще до 2003 року відчуження,
якому законних перешкод не існувало і
ще 15.08.2006 року, офіційно визнала і
підтвердила факт виникнення вже у
відповідача його безперечного,
одноосібного права власності на
вказане майно, тобто з моменту
державної реєстрації відповідачем
Договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 13.07.2006 року, а тому, якщо, при
цьому мало місце порушення прав
Держави то відповідні державні органи
мали необмежену можливість у
визначений Законом строк та Спосіб
звернутися до Суду з відповідним
позовом ще у 2006 році, а якщо до ОСОБА_2,
то у межах трьохрічного строку
відповідною датою є дата - не пізніше
як 15.08.2009 року. Натомість звернення за
судовим захистом, щодо вказаного в
позові майна, відбулося лише 04.03.2013
року, що вказує на очевидний пропуск
визначеного Законом Строку. Просили
суд критично віднестися до твердження
позивача про те, що про власника
спірного майна ОСОБА_2 позивачу стало
відомо лише 15.06.2010 року, а саме після
отримання відповідної інформації, а
саме Лист КП «ДМБТІ» від 15.06.2010 року
за №6263, оскільки співробітники
прокуратури мали змогу самостійно і
будь-який час, починаючи з 2006 року, у
тому числі і у 2009 році .

Виходячи із вищевикладеного та
приймаючи до уваги той факт, що ще в
серпні 2009 року Регіональне відділення
Фонду державного майна по
Дніпропетровській області звернулося
до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою про визнання актів недійсними
та визнання права власності на
гуртожиток АДРЕСА_1 і Постановою
Київського Апеляційного
Господарського суду від 02.03.2010 року
позов був задоволений частково, а з
даним позовом позивач звернувся лише
04.03.2013 року, навіть після закінчення
трирічного строку після ухвалення
Постанови Київського Апеляційного
Господарського суду, то за
встановлених обставин, суд з
урахуванням положень ст.257 ЦК України у
зв'язку зі спливом позовної давності,
приходить до висновку, що до вимог
слід застосувати позовну давність та
не вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог та
вимушений в задоволені позову
відмовити в зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Керуючись: ст.ст.4,5,127-131 ЖК України,
ст.ст.15,16, 203,204,319, 256,257,261,267, 268,387,388,389,393,
1212,1213 ЦК України, ст. ст.3,7,11, 15, 57, 60, 61, 88,
212- 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог прокурора
Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави,
в особі Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області до
Відкритого акціонерного товариства
будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_2, треті особи
Товариство з обмеженою
відповідальністю « Хімекс», ОСОБА_3
про визнання права державної
власності та витребування майна із
чужого володіння - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено
13.03.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.П. Слюсар