Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/444/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного сумісного майна, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 9 грудня 2013
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому зазначила, що з 4
вересня 2004 року й по 17 січня 2012 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Від шлюбу подружжя має
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час
спільного проживання вони збудували
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу право
власності на вказане житло було
зареєстроване на її ім'я.

Оскільки сторони не можуть дійти згоди
щодо користування вказаним житловим
будинком, позивачка просила суд
визнати його спільною сумісною
власністю подружжя та поділити його в
натурі, виділивши їй у власність ?
частину житла.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 9 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано житловий будинок, розташований
в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
сторін.

Поділено житловий будинок в натурі
відповідно до другого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи.

Зокрема, у власність позивачки
виділено: приміщення 3, площею 13,1 кв.м;
приміщення 4, площею 8,6 кв.м; приміщення
5, площею 23,9 кв.м; приміщення 6, площею 5,0
кв.м;приміщення 9, площею 23,4 кв.м;
приміщення 10, площею 18,1 кв.м. Всього
виділено в натурі частку 89,1 кв.м.,
вартістю 121640 грн. 45 коп.

Окрім того, у власність позивачки
виділено 2/3 частини сараю, вартістю 12425
грн. 69 коп., криницю 50%- вартістю 444,72 грн.,
а всього виділено майна на загальну
суму 134510 грн. 86 коп., що становить 54,5 %
від загальної частки.

Зобов'язано ОСОБА_1 сплатити
відповідачеві компенсацію за відступ
від рівності часток в розмірі 11077 грн.

У власність ОСОБА_2 виділено:
приміщення І, площею 10,6 кв.м; приміщення
2, площею 22,3 кв.м; приміщення 7, площею 11,3
кв.м; приміщення 8, площею 21,7 кв.м.,
загальною площею 68,9 кв.м., вартістю 87036
грн. 76 коп.

Також у власність відповідача виділено
балкон, вартістю 3727 грн. 71 коп., 1/3
частину сараю, вартістю 6212,84 грн., гараж
вартістю 14935 грн. 51 коп., криницю - 50%,
вартістю 444 грн. 72 коп.

Всього виділено майна на загальну суму
112357 грн. 54 коп., що становить 45,5 % від
загальної частки.

При цьому відповідач повинен отримати
від ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 11077
грн.

Вказаним рішенням на відповідача
покладений обов'язок здійснити цегляну
кладку стін у певних місцях (
закладання прорізів з приміщення 7 на
балкон); влаштувати цегляні
перегородки, товщиною 0,5 цеглини в
приміщеннях до 5 кв. м. (закладання
прорізів із приміщення 1 в приміщення 5,
із приміщення 8 в приміщення 7);
розібрати кам'яну кладку стін
піноблоків 10 куб. м; облаштувати
приміщення дерев'яними сходами.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить змінити рішення суду,
виключивши з резолютивної частини
наступні речення « При цьому позивачка
повинна компенсувати відповідачу 11077
грн.» та « При цьому відповідач повинен
отримати від позивача компенсацію у
сумі 11077 грн.».

Апелянт, зокрема, зазначає, що при
вирішенні спору суд, врахувавши ту
обставину, що неповнолітня дитина
проживає разом з нею, прийшов до
висновку про необхідність відступу від
рівності часток у спільному майні,
виділивши їй у власність більшу
частину житлового будинку. Проте, в
резолютивній частині рішення
безпідставно зобов'язав сплатити
відповідачеві компенсацію.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

На думку ОСОБА_2, апеляційна скарга є
необгрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку.

За правилами ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з положеннями ч.3 ст.70 СК України
за рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Отже, згідно із зазначеною нормою, якщо
суд приходить до переконання, що
подружжя має право на нерівні частки в
майні, то зазначене потребує мотивації
з посиланням на докази, які б
підтверджували правильність зроблених
судом висновків.

Матеріали справи свідчать, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 4
вересня 2004 року, від якого мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням
Олевського районного суду
Житомирської області від 17 січня 2012
року шлюб розірвано, неповнолітню
дитину залишено на проживання разом з
матір'ю.

За час перебування у зареєстрованому
шлюбі подружжям був збудований
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1. Право власності на вказане
житло зареєстроване на ім'я позивачки,
що підтверджується змістом свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого 29 червня 2013 року ( а.с.8).

Судом також встановлено, що відповідач
сплачує на користь позивачки аліменти
на утримання неповнолітнього сина.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи
ринкова вартість спірного
домоволодіння становить 246868 грн. Поділ
вказаного нерухомого майна, виходячи з
рівності часток сторін, неможливий.
Проте, експертом запропоновано два
можливих варіанти поділу в натурі
житлового будинку, згідно з якими
розмір часток сторін у спірному майні
найбільш наближений до ідеальних
часток.

Вирішуючи спір, суд обрав другий
варіант поділу житлового будинку в
натурі, який міститься у експертному
висновку, та згідно з яким розмір
виділеної у власність ОСОБА_1 частки
становить 54,5 %, вартістю 134510 грн. 86 коп. У
власність відповідачеві виділено
частку, яка складає 45,5 %, вартістю 112357
грн. 54 коп. При цьому, позивачка
зобов'язана сплатити ОСОБА_2
компенсацію за відступ від рівності
часток у розмірі 11077 грн.

Рішенням виконавчого комітету
Руднє-Бистрянської сільської ради
Олевського району Житомирської
області від 19 лютого 2014 року надано
дозвіл на зазначені у експертному
висновку переобладнання житла.

Обгрунтовуючи доцільність обрання
саме такого варіанту поділу житлового
будинку в натурі, суд послався на ту
обставину, що з позивачкою проживає
неповнолітній син сторін.

Враховуючи вищезазначені норми
матеріального права, доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1
необхідно визначити частку, яка є
більшою від ? частини спірного
домоволодіння, без сплати відповідної
компенсації, не узгоджуються з
вимогами закону, оскільки відступлення
від засад рівності часток подружжя при
поділі майна можливе лише у виключних
випадках. Проте, проживання
неповнолітньої дитини разом з
позивачкою та сплата відповідачем
аліментів на її утримання не є
беззаперечною підставою для
застосування положень ч.3 ст. 70 СК
України. ОСОБА_1 не надано доказів того,
що розмір аліментів, які сплачуються
відповідачем на утримання сина, є
недостатнім для забезпечення його
фізичного та духовного розвитку.

Натомість, у відповідності до вимог
ст.212-214 ЦПК України, з'ясувавши
обставини справи та надавши належну
оцінку доказам, суд першої інстанції
дійшов вірного по суті та
обґрунтованого висновку про те, що
позивачка зобов'язана сплатити
відповідачеві компенсацію за відступ
від рівності часток.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.
Підстави для зміни чи скасування
рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 9 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: