Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/838/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Хартрон-Віоліс»,
треті особи: ОСОБА_4, управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради про визнання незаконним
та скасування наказу про переведення,
про встановлення нового штатного
розкладу, зобов'язання видати довідку
про доходи, стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 грудня
2013 року по справі

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи неодноразово
доповнювала і уточнювала. Зазначала, що
з 10 листопада 2005 року по 29 квітня 2013
року працювала головним бухгалтером
ТОВ «Хартрон-Віоліс» з посадовим
окладом 4000,00 грн. У липні 2012 року вона
тяжко захворіла і протягом 76 днів була
на лікарняному. У зв'язку із
необхідністю у додатковій
реабілітації у листопаді 2012 року вона
пішла у відпустку без збереження
заробітної плати, а з січня по квітень
2013 року їй були надані щорічні
оплачувані відпустки за 2011 і 2012 роки
тривалістю по 26 днів кожна. Наказом №15а
від 16 липня 2017 року, з яким її
ознайомили тільки у листопаді 2012 року,
її тимчасово переведено з 1 жовтня по 31
грудня 2012 року на посаду бухгалтера із
зменшенням посадового окладу до 1200 грн.
Наказом №16 від 31 серпня 2012 року на
осінньо зимовий період з 1 вересня 2012
року по 31 травня 2013 року встановлений
новий штатний розпис, за яким головному
бухгалтеру встановлено посадовий
оклад у 1 200 грн. Наказом № 5/04 від 26
квітня 2013 року її звільнено з роботи з 29
квітня 2013 року з посади головного
бухгалтера за власним бажанням - ст.38
КЗпроП. В день звільнення відповідач не
здійснив з нею повного розрахунку і
заборгував заробітну плату за грудень
2012 - квітень 2013 року в загальній сумі 8
087, 75 грн. Посилаючись на незаконність
наказів про тимчасове переведення її
на посаду бухгалтера і про
встановлення з 31 серпня 2012 року по 31
травня 2013 року головному бухгалтеру
посадового окладу у розмірі 1 200 грн.,
просила про їх скасування, стягнення з
відповідача 8 087,75 грн. заборгованості
із заробітної плати за грудень 2012 -
квітень 2013 років, на підставі ст.117
КЗпроП середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 29.04.2013 року по 27.11.2013 року у сумі
21 987,85 грн., на відшкодування моральної
шкоди 4 000 грн., а також зобов'язати
відповідача видати їй довідку про
доходи і середній заробіток з
урахуванням стягнутих сум.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 грудня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Хартрон-Віоліс» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 26 квітня 2013 року по 20 червня
2013 року в розмірі 2812,48 грн., 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди, 1 958 грн.
компенсації судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі про зміну
судового рішення і задоволення позову
у повному обсязі ОСОБА_3 посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що на
порушення вимог ст.116 КЗпроП України
відповідач не провів остаточного
розрахунку з ОСОБА_3 в день звільнення,
а тому на її користь на підставі ст.117
КЗпроП України підлягає стягненню
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку і 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Порушень трудового законодавства при
тимчасовому переведенні ОСОБА_3 у
жовтні-грудні 2012 року на посаду
бухгалтера, при встановленні нового
посадового окладу на осінньо-зимовий
період і при нарахуванні заробітної
плати у грудні 2012 - квітні 2013 року , на
думку суду першої інстанції,
відповідачем не допускалося, а тому в
цій частині позовні вимоги являються
безпідставними.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм трудового
законодавства, вони не ґрунтуються на
зібраних у справі доказах, а тому з ними
не можна погодитись.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 10 листопада 2005
року по 29 квітня 2013 року працювала
головним бухгалтером ТОВ
«Хартрон-Віоліс» (а.с.8-10, 26).

За даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ «Хартрон-Віоліс»
являється власником дитячого закладу
оздоровлення та відпочинку (а.с.33-34).

Статтею 21 Закону України „Про
оздоровлення та відпочинок дітей"
передбачено, що штатний розпис
приватного дитячого закладу
оздоровлення та відпочинку
встановлюється засновником (власником)
на основі типових нормативів дитячого
закладу та відпочинку.

Типовими штатними нормативами дитячих
закладів оздоровлення та відпочинку,
затвердженими наказом Міністерства
України у справах сім'ї, молоді та
спорту №1254 від 16.04.2009 року, передбачено
право засновника (власника) закладу
визначати чисельність працівників
закладу з урахуванням специфіки,
обсягів і конкретних умов
функціонування. На період консервації
штат закладів оздоровлення
визначається адміністрацією. Залежно
від конкретних умов засновники
(власники) можуть приймати необхідний
адміністративно-господарський,
педагогічний, медичний та
обслуговуючий персонал на роботу у
заклад на час його підготовки до
відкриття та на час підготовки до
консервації (з розрахунку:
адміністративно-господарський та
обслуговуючий персонал - за три місці
до початку сезону та один місяць на
підготовку до консервації). У разі
виробничої необхідності керівникам
закладів надається право змінювати
штати окремих структурних підрозділів
або вводити посади, не передбачені
штатними нормативами для жданого
закладу, за рахунок посад інших
структурних підрозділів в межах фонду
оплати праці, доведеного лімітними
довідками на відповідний період.
Заміна посад працівників може
здійснюватися лише в межах однієї
категорії персоналу (п.п.1.2-1.5 Типових
штатних нормативів).

У відповідності з вищевказаними
нормативними актами наказом № 09 від
17.04.2012 року затверджений штатний
розпис працівників дитячого
оздоровчого закладу, згідно якому
посада головного бухгалтера віднесена
до адміністративно-господарського
персоналу, посадовий оклад визначений
у 4 000 грн. (а.с.11, 222).

Наказом №16 від 31 серпня 2012 року у
зв'язку із закінченням оздоровчого
сезону дітей у 2012 році і переходом
підприємства на осінньо-зимовий режим
роботи з 1 вересня 2012 року по 31 травня 2013
року проведено звільнення тимчасових
працівників і медично-педагогічного
персоналу і встановлений штатний
розпис з 01 вересня 2012 року по 31 травня
2013 року згідно додатку №1, в якому
посадовий оклад головного бухгалтера
передбачено у розмірі 1 200 грн. (а.с.58, 59).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
визнання наказу №16 від 31 серпня 2012 року
незаконним і його скасування, позивач
посилалася на порушення
адміністрацією вимог ст.32 КЗпроП
України , а саме: не повідомлення
працівника про зміну розміру оплати
праці на осінньо-зимовий період не
пізніше ніж за два місяці.

Проте, як встановлено судом першої і
апеляційної інстанції, посадові оклади
адміністративно-господарського
персоналу, до складу якого відносилась
і посада позивача, встановлювалися
двічі на рік : на осінньо-зимовий
період (період консервації оздоровчого
закладу) - у меншому розмір і на
літньо-оздоровчий період - у більш
високому розмірі.

Вказані обставини не оспорювалися
позивачем і її представниками у суді
першої інстанції і об'єктивно
підтверджуються відповідними
письмовими доказами: наказом №09-ок від
29.04.2011 року про затвердження штатного
розпису з 1 травня 2011 року на літній
період часу, довідками про заробітну
плату ОСОБА_3 у січні-березні 2012 року,
згідно яким сума фактичної заробітної
плати позивача в цей період часу
становила 1073 грн.; табелями обліку
робочого часу і платіжними відомостями
за січень-березень 2012 року, завіреними
підписами як керівника оздоровчого
закладу - заступником директора
Головко В.Г., так і головним бухгалтером
ОСОБА_3 , згідно яким у січні-березні 2012
року ОСОБА_3 відпрацювала 20,21,21 робочі
дні і 159, 168, 168 годин відповідно (а.с. 15-17
зворот, 233, 280-282).

Посилання апелянта на те, що вона мала
постійний посадовий оклад у 4000 грн., а у
січні-березні 2012 року працювала
неповний робочий день, у зв'язку з чим
оплата її праці проводилася
пропорційно кількості відпрацьованих
годин, не відповідають вищевказаним
письмовим доказам.

Аналіз фактичних обставин справи і
зібраних у справі доказів свідчить про
те, що посадові оклади працівників, в
тому числі і позивача, дитячого
оздоровчого закладу не були сталими,
вони регулярно переглядалися
власником (адміністрацією) двічі на
рік, при черговому встановленні
штатного розпису і посадових окладів
адміністративно-господарському
персоналу на осінньо-зимовий період
приписи трудового законодавства,
зокрема ст.32 КЗпП України, відповідачем
не порушені, а тому вимоги позивача про
визнання наказу № 16 від 31 серпня 2012
року обґрунтовано залишені судом
першої інстанції без задоволення.

Судом обґрунтовано залишені без
задоволення і вимоги ОСОБА_3 про
стягнення 8 087, 75 грн. заборгованості із
заробітної плати за грудень 2012 -
квітень 2013 років. При нарахуванні
коштів, що на думку позивача підлягала
стягненню як заборгованість, остання
виходила із свого посадового окладу у
4000 грн. (а.с.93-95). Проте, оскільки з 1
вересня 2013 року вищевказаним
оспорюваним наказом на осінньо-зимовий
період посадовий оклад головному
бухгалтеру визначений у 1 200 грн.,
нарахування і виплата заробітної
плати позивачеві за фактично
відпрацьований час проводилися
відповідачем у відповідності із
встановленим посадовим окладом у 1 200
грн. (а.с. 30-31, 99-112).

Доводи апеляційної скарги про
незаконність судового рішення в
частині відмови у виплаті заробітної
плати за грудень 2012 року являються
безпідставними, оскільки наказом №25
від 02 листопада 2012 року ОСОБА_3 згідно
її заяви була надана відпустка без
збереження заробітної плати з 2
листопада по 31 грудня 2012 року, у зв'язку
з чим заробітна плата за вказаний
період часу їй не нараховувалася (а.с. 60,
139).

Наказ про надання відпустки без
збереження заробітної плати ОСОБА_3 не
оскаржувався, адміністрацією не
скасовувався, накази про відкликання
ОСОБА_3 з відпустки у грудні 2012 року не
видавалися.

Складання позивачем на дому 5, 6 грудня
2012 року актів прийому передачі
документів бухгалтерського обліку за
2010-2011 роки (а.с.239) не являється
достатньою підставою для висновку про
те, що остання у грудні 2012 року не
знаходилася у відпустці без збереження
заробітної плати і виконувала свої
посадові обов'язки. Вказані роботи
проводилися позивачем на виконання
рішення № 27 загальних зборів учасників
ТОВ «Хартрон-Віоліс» від 17 вересня 2012
року, на яких підводилися підсумки
роботи товариства за сезон 2012 року і
обговорювалися результати
інвентаризації, в ході якої були
виявлені недоліки і порушення в
організації бухгалтерського обліку. За
результатами загальних зборів
учасників товариства наказом № 17 від 18
вересня 2012 року ОСОБА_3 за неналежне
ведення бухгалтерського обліку
оголошено догану і покладено обов'язки
відновити бухгалтерський облік і
привести його у відповідність з
вимогами чинного законодавства (а.с. 56,
285).

Крім того, як вбачається із довідки про
доходи ОСОБА_3 у грудні 2012 року останній
було нараховано і виплачено 247,30 коп. за
фактично виконанні роботи на дому
(а.с.103).

Разом з тим, висновки суду першої
інстанції про відповідність вимогам
трудового законодавства наказу № 15а
від 16.07.2012 року про тимчасове
переведення ОСОБА_3 з 1 жовтня по 31
грудня 2012 року на посаду бухгалтера з
окладом 1 200 грн. не ґрунтуються на
законі і не відповідають фактичним
обставинам справи (а.с.12).

Згідно зі ст. 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а також переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Допустимих доказів на підтвердження
доводів про те, що переведення ОСОБА_3 з
посади головного бухгалтера на посаду
бухгалтера було проведено з її згоди,
відповідач суду не надав, а підпис
працівника на оспорюваному наказі не
свідчить про його згоду на таке
переведення.

В штатному розписі товариства, що діяв
на момент видання спірного наказу,
посада бухгалтера відносилася до
категорії медично-педагогічного
персоналу, який приймався на тимчасову
роботу на період літнього сезону і
підлягав звільненню по його
закінченню. З 1 вересня 2012 року посада
бухгалтера, на яку переведена ОСОБА_3, в
штатному розписі відсутня, у порядку,
встановленому п.1.5 Типових штатних
нормативів дитячих оздоровчих
закладів оздоровлення та відпочинку,
зміни до штатного розпису не вносилися
(а.с.11, 59).

Пропуск ОСОБА_3 встановленого ст.233
КЗпроП тримісячного строку на
оскарження наказу про її переведення
не являється підставою для відмови у
захисті її порушеного права. Оскільки
при пропуску без поважних причин
установлених ст.233 КЗпроП строків
звернення до суду за вирішенням
трудового спору у позові може бути
відмовлено не лише з цих підстав, а й у
зв'язку з безпідставністю вимог, Пленум
Верховного Суду України у п.4 постанови
від 6 листопада 1992р.№9 роз'яснив, що у
випадку пропуску зазначених строків
суд з'ясовує не лише причини цього, а й
усі обставини справи, права й обов'язки
сторін. Разом з тим у постанові не
йдеться про те, що через пропуск без
поважних причин строків звернення за
вирішенням трудового спору суд може
відмовити в позові у тому разі, коли
дійде висновку, що позовні вимоги по
суті є обґрунтованими.

Як встановлено судом, в період видання
оспорюваного наказу ОСОБА_3 перебувала
на обстеженні в онкологічному центрі в
м. Донецьку, звідки одразу була
направлена на госпіталізацію, до 1
листопада 2012 року знаходилася на
лікарняному, потім перебувала у
тривалих відпустках, на лікарняному і
за станом здоров'я фактично була
позбавлена можливості своєчасно
звернутися до суду за захистом
порушеного права (а.с. 13-19, 60,139, ,140,161- 174).

За таких обставин колегія вважає за
можливе на підставі ст. 309 ЦПК України
скасувати в зазначеній частині судове
рішення і ухвалити нове, яким
відповідно до ст.234 КЗпроП поновити
ОСОБА_3 строк звернення до суду і
визнати наказ від 16 липня 2012 року про
її переведення з 1 жовтня по 31 грудня 2012
року на посаду бухгалтера незаконним
та скасувати його.

При нарахуванні соціальних виплат
ОСОБА_3 за період тимчасової
непрацездатності за час дії
незаконного наказу заробітна плата для
встановлення страхових сум
визначалася за останні шість місяців,
що передували захворюванню (а.с.15-17),
спору з приводу нарахування цих сум між
сторонами не було, а тому негативних
наслідків матеріального характеру
незаконний наказ не мав.

Разом з тим, колегія погоджується з
доводами апелянта і її представника
про те, що незаконним наказом, виданим
адміністрацією під час виявлення і
лікування тяжкого онкологічного
захворювання ОСОБА_3, останній були
завдані значні моральні страждання.
Замість надання матеріальної і
моральної підтримки тяжко хворому
працівникові, адміністрація видала
наказ про її переведення на посаду
бухгалтера, яка не передбачена в
штатному розписі, і в подальшому
фактично відсторонила її від роботи,
про що свідчать чисельні заяви ОСОБА_3
до директора товариства, управління
праці і соціального захисту, тощо
(а.с.21-23, 27-28, 237-241).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що визначений судом першої
інстанції розмір морального
відшкодування не в повній мірі
компенсує моральні страждання
позивача і вважає за можливе на
підставі ст.309 ЦПК України в зазначеній
частині судове рішення змінити і
збільшити розмір моральної шкоди до 1000
грн.

В іншій частині судове рішення
сторонами не оскаржувалося і судом
апеляційної інстанції не
переглядалося.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 грудня
2013 року по цій справі в частині відмови
у задоволенні позову про скасування
пункту 1 наказу №15"а" від 16 липня 2012 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1
наказу №15 „а" від 16 липня 2012 року про
тимчасове переведення ОСОБА_3 на посаду
бухгалтера з 1 жовтня по 31 грудня 2012
року.

В іншій частині оскаржуване рішення
змінити, збільшивши розмір
відшкодування моральної шкоди до 1 000
грн. (однієї тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: