Справа № 367/5648/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/1494/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 25
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа :
кооператив «Будівельний» про поділ
спільного майна подружжя ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В липні 2013 р. позивач звернулась до суду
з зазначеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що 11 лютого 1984 року
між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Під час перебування у шлюбі сторонами
побудовано гараж АДРЕСА_1. Крім того, в
період шлюбу за рахунок спільних
коштів на ім'я відповідача були внесені
грошові заощадження, що зберігаються в
банках «Промінвестбанк» та «Хрещатик».
Просила поділити спільне майно
подружжя; визнати за нею право
власності на 1/2 частину грошових
заощаджень, що зберігаються в ПАТ
«Промінвестбанк» та ПАТ «Хрещатик» на
рахунках ОСОБА_2 виділити їй у
власність гараж АДРЕСА_1 та стягнути з
неї компенсацію вартості 1/2 частини
гаража на користь ОСОБА_2

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги .

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише з
формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в
задоволені позову, місцевий суд
виходив з того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів факту
набуття відповідачем права власності
на гараж та з підстав недоведеності
наявності коштів на рахунках
відповідача станом на грудень 2010 року .

З висновками місцевого суду
погоджується і колегія суддів з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 1984 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). В
судовому засіданні встановлено, що з
грудня 2010 року сторони не проживають
разом, не ведуть спільне господарство.
ОСОБА_2 є членом кооперативу
«Будівельний», що підтверджується
довідкою Кооперативу «Будівельний»
від 30.05.2013 року №4 (а.с.7). Крім того, судом
встановлено, що на ім'я ОСОБА_2 в період
шлюбу були відкриті рахунки в ПАТ
«Промінвестбанк» та ПАТ «Хрещатик»,
але даних про рух коштів, відповідно на
грудень 2010 року, в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому
числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Частиною 3 статті 368 ЦК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Доказів, які б підтверджували набуття
відповідачем права власності на гараж
та про наявність коштів на рахунках
відповідача станом на грудень 2010 року в
матеріалах справи відсутні та
позивачем відповідно надано не було,
що є її обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60
ЦПК України, відповідно до якої кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, місцевий суд
прийшов також до правильного висновку,
що належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем не подано.

Доводи апеляційної скарги про
порушення місцевим судом норм
процесуального права при відмові у
проведенні експертизи до задоволення
не підлягають з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
судом було роз'яснено сторонам всі їх
процесуальні права та обов'язки,
зокрема про надання доказів у справі
(ст.10,27,31 ЦПК України), а тому
безпідставними є доводи про порушення
судом норм процесуального права,
зокрема не проведення експертизи,
клопотання про проведення якої в
порушення вимог ст.131 ЦПК України
надано суду не тільки після початку
розгляду справи по суті 17 жовтня 2013
року (а.с.27), 13 листопада 2013 року (а.с. 47) а
в день ухвалення рішення - 25 грудня 2013
року (а.с.46). Відповідно до частини 3
статті 27 ЦПК України особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Виходячи із зазначеного вище, вказані
доводи апеляційної скарги не є такими,
що дають підстави для скасування
судового рішення.

Інших доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення
апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, доказам дана
належна правова оцінка, а постановлене
рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: