АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/250/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2, директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука
Федика Павла Дмитровича, представника
училища Островської Олесі Нектаріївни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені Михайла Паращука на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені Михайла Паращука про
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

03.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася з
вищенаведеним позовом. Вказала, що її
незаконно звільнено за закінченням
строку трудового договору, а вона не
писала заяву про прийняття її на роботу
на певний строк, з наказом про
прийняття по строковому трудовому
договору ознайомлена не була,
поставила свій підпис на договорі на
вимогу працівника відділу кадрів вже
після прийняття на роботу. Що у
договорі не зазначався строк його дії і
нею обіймалася посада лаборанта ВПУ,
яка не передбачена законом, як така, що
передбачає укладення строкового
трудового договору.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 18.12.2013 року
позов задоволено, поновлено ОСОБА_1 на
посаді і стягнуто середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 04.09.2013 року
по 04.12.2013 року - 3580,5 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує, що суд
першої інстанції не врахував
пропущення строку звернення позивача
за захистом своїх прав. Зазначає, що в
судовому засіданні було встановлено з
показів свідка ОСОБА_6, що ОСОБА_1
відмовилася від ознайомлення з наказом
про її звільнення про що було складено
відповідний акт. Зазначив, що суд
безпідставно в рішенні посилався на
лист Тернопільської обласної ради
профспілок, оскільки він не є належним
і допустимим доказом в розумінні ст.58-59
ЦПК України і вказана організація не
уповноважена надавати висновки щодо
правомірності звільнення. Що посада
яку обіймала позивач не передбачала
прийняття на умовах безстрокового
договору, оскільки фінансування
здійснювалося за рахунок спецфонду
(власних коштів училища), що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального права і застосовано
норми які регулюють укладення
контрактів, що судом не взято до уваги
факт попередження працівника під
розписку про закінчення строку дії
договору і працівник про поновлення
такого не звертався.

В судовому засіданні
представники апелянта апеляційну
скаргу підтримали і навели доводи
аналогічні вказаним в скарзі.

ОСОБА_1 і її представник
апеляційну скаргу заперечили і
вказали, що в наказі про прийняття на
роботу не вказано про прийняття на час
декретної відпустки іншого працівника,
що при прийнятті на роботу питання
укладення строкового трудового
договору не оговорювалося. Зазначили,
що строковий договір був укладений не
по факту прийняття на роботу в вересні
2012 року а укладений в грудні 2012 року і
підписував його не в.о. директора
ОСОБА_7, а ОСОБА_8, яка станом на вересень
2012 року не мала таких повноважень.
Вказали, що в особовій картці
працівника вказано за наказ про
прийняття на роботі, а відомості про
строковий трудовий договір внесені
пізніше. Зазначили, що відсутність
фінансування, чи фінансування з
власного фонду навчального закладу не
є підставою для укладення строкового
трудового договору, що вказана посада
не скорочена і на даний час є вакантною.
Вказали, що з наказом про прийняття на
роботу позивач ознайомлена не була.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що належними
доказами підтверджено порушення прав
позивача відповідачем.

З таким висновком суду слід
погодитися, оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що 30.08.2012 року
позивач написала заяву на ім'я в.о.
директора Тернопільського ВПУ №4 ім.
М.Паращука ОСОБА_7 про прийняття на
роботу на посаду лаборанта (а.с. 7).

У заяві не вказано, що позивач
бажає працювати за строковим трудовим
договором.

Наказом в.о. директора училища від
31.08.2012 року за №72 -к «Про прийняття на
роботу ОСОБА_1» її прийнято на посаду
лаборанта з 03.09.2012 року з оплатою праці
згідно штатного розпису та на умовах
строкового трудового договору до 03.09.2013
року. Як підставу зазначено заяву
ОСОБА_1 від 31.08.2012 року, але в графі «з
наказом ознайомлена» її підпис
відсутній (а.с. 8).

Згідно даних запису на 8 та 9
сторінках трудової книжки позивачки
зазначено про прийняття на посаду
лаборанта Тернопільського ВПУ - без
зазначення строку виконуваної роботи
(а.с. 5-6)

03.09.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено строковий
трудовий договір - позивач приймається
на роботу на посаду лаборанта училища
строком з 03.09.2012 року по 03.09.2013 року.(а.с.
9-10).

Допитаний в суді першої інстанції
свідок ОСОБА_7 пояснював, що він на час
виникнення трудових відносин ОСОБА_1 із
ВПУ №4 ім. М.Паращука, обіймав посаду
в.о. директора училища. Вказав, що ним
було запропоновано їй посаду лаборанта
в училищі, але наявності строкового
трудового договору із ОСОБА_1 при
прийнятті на роботу не обумовлювалося.
Як показав сам свідок, з власної
ініціативи, він поставив резолюцію на
заяві ОСОБА_1, адресовану працівнику
відділу кадрів ОСОБА_6, про підготовку
наказу на умовах строкового трудового
договору. Мотивом укладання строкового
договору з позивачем була та обставина,
що робота ОСОБА_1 передбачалася в
підрозділі училища, котрий
фінансується із спеціального фонду й
існує ймовірність при затверджені
бюджету на наступний рік про
відсутність фінансування заробітної
плати лаборанта.

Свідок показав, що строкового
трудового договору із позивачкою, він,
як керівник ВПУ, не підписував.

Свідок ОСОБА_6 пояснювала, що
працює у ВПУ на посаді інспектора з
кадрів, й саме нею, на підставі візи в.о.
керівника училища (ОСОБА_7) на заяві
ОСОБА_1, готувався проект наказу про
прийняття на роботу на підставі
трудового договору й сам строковий
трудовий договір. Вказала, що
строковий трудовий договір із ОСОБА_1,
підписала заступник директора училища
ОСОБА_8, оскільки керівник на той час
був можливо відсутній на робочому
місці, але достеменно обставини свідок
не пригадує.

03.09.2013 року директором
Тернопільського ВПУ ім. М.Паращука,
видано наказ за №74-к «Про звільнення
ОСОБА_1», яким її звільнено з роботи
03.09.2013 року у зв'язку з закінченням
строкового трудового договору - п.2. ст.
36 КЗпП України (а.с. 11).

В тексті наказу про звільнення
відсутній підпис позивачки про
ознайомлення з текстом наказу.

03.09.2013 року складено акт згідно
якого ОСОБА_1 відмовилася від
ознайомлення з наказом №74-к від 03.09.2013
року про її звільнення.

Із змісту листа (а.с. 16) голови
обласної ради профспілок від 23.09.2013
року за №193 вбачається, що
Тернопільською обласною радою
профспілок розглянуто звернення щодо
правомірності звільнення із займаної
посади члена профспілки, лаборанта
ТВПУ ім.. М.Паращука - ОСОБА_1
Встановлено, що ОСОБА_1 не ознайомлена з
наказом про прийняття на роботу та
умовами укладання трудового договору;
строковий трудовий договір із ОСОБА_1
підписано в грудні 2012 року в одному
примірнику і не видано на руки
заявниці; із сторони адміністрації
договір підписаний іншою особою, а не
в.о. керівника училища.

Директору училища рекомендовано
скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1
та поновити її на посаді лаборанта.

Судом встановлено, що штатний
розпис Тернопільського ВПУ ім.
М.Паращука затверджується щорічно
заступником міністра освіти і науки
України, й станом як на 01.09.2012 року, так і
на 01.01.2013 року, і на 01.09.2013 року із
спеціального фонду передбачалося
фінансування 2 посад лаборантів
регіонального центру збору та обробки
інформації при училищі (одну з яких
займала позивачка).

Станом на дату звільнення ОСОБА_1
займана нею посада не була скорочена, й
з показів свідка ОСОБА_6 (інспектора з
кадрів) дана посада існує й зайнята
іншою особою.

Згідно ст.23 КзпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

У відповідності із ст. 21 КЗпП
України, контракт є особливою формою
трудового договору й сфера його
застосування визначається законами
України. Власник або вповноважений ним
орган може вимагати від працівника
укладання контракту лише в тому
випадку, якщо він відноситься до
категорії робітників, котрі згідно
законів України можуть працювати за
контрактом.

Укладання контракту у випадках,
не передбачених законами України, не
допускається, оскільки це знижує
рівень соціальної захищеності
працівників та протирічить вимогам
Конвенції, прийнятої Міжнародною
Організацією Праці за №3158 від 02 червня
1982року (ратифікована державою Україна
04.02.1994року).

Міністерство праці та соціальної
політики України в листі «Щодо
контрактної форми трудового договору
та переліку законів, якими дозволено її
застосування» від 6 травня 2000 року №
06/2-4/66 роз'яснює, що роботодавець може
вимагати від працівника укладення
контракту лише тоді, коли той належить
до категорії працівників, які
відповідно до законів працюють за
контрактом. Укладення контракту у
випадках, не передбачених законами
України, не дозволяється, оскільки це
знижує рівень соціальної захищеності
працівників та суперечить вимогам
Конвенції МОП № 158 про припинення
трудових відносин з ініціативи
роботодавця 1982 року, яка була
ратифікована Україною Постановою
Верховної Ради України від 4 лютого 1994
року № 3933-ХІІ. Порушення цих вимог
відповідно до статті 9 КЗпП може бути
підставою для визнання недійсними умов
праці за контрактом як таких, що
погіршують становище працівника, а
також притягнення винних посадових
осіб до адміністративної
відповідальності відповідно до статті
41 КУпроАП.

Законом який регулює такий вид
трудових відносин як контракт в
освітній галузі є виключно ЗУ «Про
наукову і науково - технічну
діяльність».

Законом передбачено можливість
укладання контракту (строкового
трудового договору) із науковими та
науково - педагогічними працівниками
навчальних закладів 3 та 4 рівня
акредитації.

В матеріалах справи відсутні
докази, що позивач підпадає під
категорію осіб з якими передбачено
можливість укладення строкових
трудових договорів, відсутні докази
виконання позивачем наукової і
науково-технічної діяльності та
присвоєння роботодавцю 3 або 4 рівня
акредитації.

Доводи апеляційної скарги, що
лист Тернопільської обласної ради
професійних спілок від 20.09.2013 року №190
не є належним і допустимим доказом в
розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України,
колегією суддів оцінюються критично,
оскільки відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Критично оцінюються і доводи
скарги, що в рішенні суду вказано, що
посада, яку займала ОСОБА_1 є вільною і
ніким не зайнята, оскільки такі доводи
спростовуються змістом рішення - з
показань ОСОБА_6 (інспектора з кадрів)
дана посада існує й зайнята іншою
особою (а.с. 79 абзац 2).

Доводи, щодо правомірності
укладення з позивачем трудового
договору колегією суддів оцінюються
критично, оскільки як показав свідок
ОСОБА_7 наявності строкового трудового
договору із ОСОБА_1 при прийнятті на
роботу не обумовлювалося.

Свідки від своїх показів не
відмовилися і зауважень щодо
відображення їх пояснень в судовому
рішенні не подавалось.

Як було встановлено строковий
трудовий договір підписано особою, яка
не мала на це відповідних повноважень.

Строковий трудовий договір
укладено 03.09.2012 року в період виконання
обов'язків директора ОСОБА_7, а на
ОСОБА_8, яка підписала договір 03.09.2012
року покладено обов'язки директора
тільки 17.09.2012 року - наказ 82-к від 17.09.2012
року, що свідчить про те, що договір
підписаний нею без відповідних на те
повноважень.

Критично оцінюються доводи
скарги про те, що запис - зазначення в
особовій картці договору від 03.09.2012
року засвідчений підписом позивача і
свідчить про законність укладення з
працівником строкового трудового
договору, оскільки судом встановлено,
що строковий трудовий договір для
даної категорії працівників не
передбачений законодавством, а сам
договір з боку роботодавця підписаний
особою, яка не мала на це відповідних
повноважень.

Доводи апеляційної скарги про
пропущення позивачем встановленого
ст.233 КзпП України строку колегією
суддів оцінюється критично, оскільки
трудову книжку позивач отримала 03.09.2013
року, актом від 03.09.2013 року підтверджено
відмову позивача від ознайомленням з
наказом про звільнення і з позовом
позивач звернулася 03.10.2013 року - згідно
ст.233 КЗпП України.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Суд першої інстанції вірно
визначився з сумою коштів, яка підлягає
стягненню як середній заробіток за час
вимушеного прогулу і підстав вважати
розрахунок невірним не має.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені Михайла Паращука
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський