Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4678/13-ц
Провадження №: 2/332/30/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р. Заводський районний суд
м. Запоріжжя у складі:

головуючого -
судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі -
Тарадюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_5, третя особа - орган
опіки та піклування Запорізької
міської ради по Заводському району про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та зняття з реєстраційного
обліку, суд,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до відповідачів про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення.

У своєму позові позивачі вказали, що
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
спільної часткової власності належить
11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної
спільної часткової належить 7/18 частин
житлового будинку АДРЕСА_1.

Житловий будинок між співвласниками в
натурі не розділений.

На теперішній час у вказаному будинку
проживають та зареєстровані
відповідачі по справі, які не є членами
сім*ї ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2

Відповідачі не укладали з позивачами
як власниками житла договору найму.
Отже вони безпідставно проживають в
спірному будинку, чим чинять перешкоди
позивачам у користуванні своєю
власністю

У своєму позові позивачі просять
усунути перешкоди у користуванні
спірним житловим будинком та виселити
відповідачів з будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позов не визнала і суду пояснила, що
вона постійно проживає в спірному
будинку і іншого житла у неї з донькою
немає і ніяких перешкод она позивачам
не чинить.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явилася,
хоча була повідомлена у встановленому
законом порядку, але своїх заперечень
та причин неявки суду не повідомила.
Суд вважає можливим розгляд справи за
участю одного з відповідачів.

Третя особа у судовому засіданні проти
позову в частині виселення
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4
заперечує.

Дослідивши докази по справі, вислухав
пояснення сторін та їх представників,
пояснення свідка, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
є співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1.

З 1988 року у цьому будинку
зареєстрована ОСОБА_3 та з 2000 року
ОСОБА_4, а з 2007 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із рішення Заводського районного суду
м. Запоріжжя від 21.09.2011 року вбачається,
що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено
порядок користування спірним житловим
будинком.

Тобто, судом встановлено, що
відповідачі на законних підставах
проживають та користуються спірним
будинком. Крім цього, судом не
встановлено, яким чином відповідачі
чинять перешкоди позивачам: поміняли
замки, руйнують їх майно, вчиняють
сварки, бійки.

Суд не узяв до уваги посилання
представника позивачів ОСОБА_6 на той
факт, що згідно ст.810 ЦК України
підставою для проживання в спірному
будинку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з малолітньою донькою повинен бути
договір найм жилого приміщення.

Згідно рішення суду від 21.09.2011 року
ОСОБА_2 давав згоду на проживання
відповідачів в спірному будинку, не
заперечував і крім того погодився на
встановлений рішенням суду порядок
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, і укладання договору найму не
вимагав.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім*ї
власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім*ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених ч.1
ст.116 цього кодексу. Виселення
проводиться в судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім*ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливими для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Позивачами не надано доказів того, що
відповідачі роблять неможливим
проживання позивачам, і саме в якій
частині будинку. Із рішення суду від
21.09.2011 року встановлено, що спірний
жилий будинок не розділений між
співвласниками, а відповідачі
проживають у побудованих ними
додаткових будівлях.

Суд враховує, що відповідачі вселилися
і проживають в спірному будинку ще до
переходу прав власності до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Згідно ст.310 ЦК України фізична особа
має право на місце проживання. Фізична
особа має право на вільний вибір місця
проживання та його зміну, крім
випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 311 ЦК України житло фізичної
особи є недоторканим.

Судом встановлено, що відповідачі та
малолітня дитини не мають іншого
постійного житла і проживають в
спірному будинку понад 10 років.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає
по сусідству з ОСОБА_3, ОСОБА_4 понад 20
років і вони постійно там проживають в
АДРЕСА_1. Їй невідомі факти того, що б
виникали конфлікти в будинку з приводу
хтось кого не впускає в будинок.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні;

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном, в даному випадку квартирою, на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
квартири має право вимагати усунення
перешкод при користуванні та
розпорядженні своєю власністю.

Як вбачається із витягу з Єдиного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, ОСОБА_2
набув право власності на 7/18 частин
спірного будинку на підставі свідоцтва
про придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів у 2005 році, а ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
05.06.2013 року. Відповідачі, а саме: ОСОБА_3
зареєстрована в спірному будинку з 1988
року, а ОСОБА_4 з 2000 року, і крім того
вони постійно проживали в будинку і на
момент зміни власника спірного
будинку.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_2 знав про
порушення його прав ще у 2005 році, але до
суду з позовом про виселення
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом
строку позовної давності не звертався,
тобто він пропустив трирічний строк
позовної давності. Навпаки, він
звернувся у 2011 році до суду з позовом
про визначення порядку користування
спірним будинком. між ним та
відповідачами.

Позивач ОСОБА_1 придбав частину
спірного будинку у 2011 році, але з позову
не вбачається, чиї саме права порушують
відповідачі: ОСОБА_2 чи ОСОБА_1

Таким чином, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
знайшов своє обґрунтування у судовому
засіданні і тому задоволенню не
підлягає у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 208,209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 269,270,310,311,316,317,391,810,811 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та
піклування Запорізької міської ради по
Заводському району про усунення
перешкод у здійсненні права власності
та зняття з реєстраційного обліку, -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду шляхом подачі
протягом 10 днів апеляційної скарги з
дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності
після закінчення десятиденного строку
для подання апеляційної скарги, якщо
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Л.О.Мєркулова