Справа №592/6476/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/103/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Шевченка В. А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 21 листопада 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення коштів,

В С Т А
Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи, просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити. При цьому
вказує на передчасність висновку
місцевого суду, що відповідачка була
посередником між позивачем та
компанією «Чарльз Елько Груп» і
отримувала грошові кошти в межах
повноважень, набутих на підставі
довіреності. Докази, надані
відповідачем по справі, не свідчать про
отримання вказаною компанією грошових
коштів саме від ОСОБА_3 Вважає
необгрунтованими висновки суду про
наявність правовідносин між позивачем
та компанією «Чарльз Елько Груп» і про
відсутність факту безпідставного
набуття та збереження ОСОБА_7 грошових
коштів, які належали ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_4, який підтримав доводи
апеляційної скарги, пояснення
представника відповідача ОСОБА_8, який
вважав рішення місцевого суду
правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст.
308 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 09, 10, 11 та 12 березня
2011 року позивач перерахував на рахунок
відповідача кошти у загальній сумі 4200
Євро, що підтверджено копіями 4
платіжних доручень ( а.с. 7-10 ).

03 квітня 2013 року ОСОБА_3 направив
ОСОБА_7 вимогу про повернення на
протязі 7 банківських днів зазначених
вище грошових коштів, які були їй,
начебто, помилково перераховані у
березні 2011 року ( а.с. 4 ), а 20
червня 2013 року звернувся до суду з
вказаним позовом.

ОСОБА_3 свою позовну заяву обґрунтував,
зокрема, посиланням на ст. 1212 ЦК
України, просив суд стягнути з ОСОБА_7
вказані 46293,37 грн. як безпідставне
збагачення - гроші, які він « помилково
» перерахував відповідачці, а остання
відмовляється їх повернути
добровільно.

Правова позиція відповідачки полягає у
тому, що вказані гроші від позивача
вона негайно передала французькій
компанії « Чарльз Елько Груп »,
оскільки мала таке доручення і
повноваження від директора компанії -
ОСОБА_9. Ніяких грошей позивача у неї не
залишилося і нічого вона не повинна
йому повертати, оскільки добросовісно
виконала зобов'язання перед позивачем
по отриманню грошей на свій рахунок,
так і перед компанією « Чарльз Елько
Груп » по передачі останній грошей за
надані послуги позивачу і його
близьким.

Представник відповідачки ОСОБА_8
пояснив, що вказані гроші були
використані в тому числі і на
бронювання та проживання близьких
позивачу осіб на 5 діб у готелі «
Маріотт » в місті Монте-Карло, Монако, у
квітні 2011 року.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегія суддів вважає правильним
рішення суду першої інстанції про
відмову у позові, оскільки між
сторонами існували певні зобов'язання
і немає підстав для задоволення позову
у відповідності зі ст. 1212 ЦК України,
оскільки між сторонами існували дещо
інші правовідносини договірного
характеру, які регулюються іншими
законами.

Колегія суддів критично відноситися
до позиції позивача, який у позовній
заяві стверджує про те, що між ним,
відповідачкою та іншими особами у 2011
році не існувало ніяких договорів, а
грошові кошти він перерахував
відповідачці « помилково ». Це не
підтверджується наданими ним самим
доказами, а також спростовується
доказами, наданими відповідачкою.

Зі змісту позову та копії паспорта
вбачається, що позивач є мешканцем м.
Запоріжжя ( а.с. 1, 13 ). Відповідачка ж
зареєстрована та проживає у м. Суми, що
підтверджується адресною довідкою (
а.с. 23 ).

Вже у платіжних дорученнях ( а.с. 7-10 ),
позивач зазначає ім«я відповідачки
та її банківські реквізити, що було
б неможливим за версією позивача
про, начебто, « помилкове «
перерахування коштів.

Тим більше, що вони були
перераховані аж чотирма платежами.

З наявних у справі інших доказів також
вбачається, що між позивачем,
відповідачкою та іншими особами
існували договірні відносини і на
виконання цих домовленостей позивач
перерахував відповідачці грошові
кошти.

Згідно поясненням директора « Чарльз
Елько Груп » ОСОБА_9 на а.с. 53-54,
останній надав довіреність на ім'я
ОСОБА_7 щодо отримання і передання
коштів від ОСОБА_3 та ОСОБА_10 його
компанії.

Як вбачається з довіреності від 21
лютого 2011 року, копія якої знаходиться
на а.с. 59-60, директор « Чарльз Елько Груп
» ОСОБА_9 доручив ОСОБА_7 отримати
грошові перекази на ім'я « Чарльз Елько
Груп Франція » для Гран Прі « Формула
один 2011 » та передати їх йому на вимогу
будь-кого з його українських клієнтів.
ОСОБА_7 не отримує жодного прибутку від
виконання цієї довіреності.

Своєю заявою від 17 березня 2011 року
ОСОБА_9 підтвердив отримання 4100 євро
компанією « Чарльз Елько Груп » від
ОСОБА_7, що відповідає сумі платежу
ОСОБА_3, здійсненого на її рахунок в
Україні в березні 2011 року ( а.с. 56-57 ).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи (
потерпілого ) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона ( боржник )
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони ( кредитора ) певну дію (
передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо ) або
утриматися вiд певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК
України, об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 статті 205
ЦК України, правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна ( отримання
грошей ).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних ( договірних )
відносинах, або отримане однією зi
сторін у зобов'язанні підлягає
поверненню iншiй стороні на пiдставi
статті 1212 ЦК України тільки за
наявності ознаки безпiдставностi
такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600-601,
604-607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
інших осіб або подія утворюють правову
підставу для набуття (збереження)
майна, стаття 1212 ЦК України може бути
застосована тільки після того, як така
правова підстава в установленому
порядку скасована, визнана недійсною,
змінена, припинена або була відсутня
взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи,
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, з метою передачі іншій
особі для оплати певних послуг.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного
правочинну недійсним або його
розірвання не надано, суд першої
iнстанцiї дійшов висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно в
розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилався позивач як на підставу
позовних вимог. Таким чином, у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу.

Доводи апеляційної скарги, що
пояснення або заяви ОСОБА_9 не можуть
бути належними доказами, оскільки він
не є учасником процесу, не є підставою
для скасування рішення суду. Суд першої
інстанції, у відповідності зі ст. 212 ЦПК
України, дав оцінку зібраним доказам, в
тому числі і таким письмовим доказам як
пояснення та заяви ОСОБА_9. Крім того,
всі письмові докази, які викладені на
іноземній мові, були перекладені
перекладачем, справжність підпису
якого посвідчено приватним нотаріусом.
При цьому, особу перекладача
встановлено, його дієздатність та
кваліфікацію перевірено.

Посилання в апеляційній скарзі на
передчасність висновку суду, що
відповідачка була посередником між
позивачем та компанією « Чарльз Елько
Груп » і отримувала грошові кошти в
межах повноважень, набутих на підставі
довіреності, є необґрунтованими.
Зокрема, директором компанії було
видане письмове доручення, яким він
уповноважив ОСОБА_7 отримувати грошові
перекази на ім'я « Чарльз Елько Груп
Франція » для Гран Прі «
Формула один 2011 ». Отримання коштів від
довіреної особи, що відповідає сумі
платежу позивача, підтверджує і сам
довіритель ОСОБА_9, як директор
юридичної особи, якій призначалися
вказані грошові перекази.

Пояснення представника позивачки
ОСОБА_8 про наявність зобов'язань між
позивачем і французькою компанією «
Чарльз Елько Груп » підтверджується
копією рахунка-фактури fr01189 від 06
квітня 2011 року з готелю « Маріотт » в
місті Монте-Карло, Монако з якої
вбачається, що для ОСОБА_3, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 заброньовані на 5 діб
три номери люкс і один стандартний
номер з оплатою до 30 квітня 2011 року 5150
євро ( а.с. 62 ).

Все це свідчить про наявність певних
зобов'язань між позивачем,
відповідачкою та іншими особами щодо
оплати певних послуг, а також про
відсутність підстав для застосування
ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необґрунтованості позову, оскільки
позивач не довів суду те, що
відповідачка без достатньої правової
підстави набула грошові кошти у сумі 4200
Євро. Питання про рівень виконання
зобов'язань по наданню послуг в місті
Монте-Карло, про якість послуг, про
розрахунки за надані послуги не
входять в предмет доказування в даній
справі, оскільки знаходяться поза
межами даного спора. Ці
питання можуть розглядатися в рамках
іншої справи, з іншим суб'єктним
складом учасників.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Таким чином, перевіривши рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що місцевий суд ухвалив його з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 21 листопада 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Рішення місцевого і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -