26.03.2014 637/1439/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2014 року
Шевченківський районний суд
Харківської області

у складі:
головуючого - Тордія
Е.Н.

за
участю :секретаря -
Гутарєвої В.С.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщені
Шевченківського районного суду
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Великохутірської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області про встановлення
факту що має юридичне значення та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ :

18 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулась до Шевченківського
районного суду Харківської області з
позовною заявою про встановлення факту
що має юридичне значення та визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, після смерті брата
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У судовому засіданні позивачка
підтримала свої позовні вимоги у
повному обсязі, та просила їх
задовольнити при цьому пояснила, що
вона уроджена ОСОБА_4 , її матір'ю в
свідоцтві про народження зазначена
ОСОБА_4. Матір одружилась у друге з
ОСОБА_5 та від цього шлюбу народився її
брат - ОСОБА_3. Брат не був одружений ,
дітей не мав. ІНФОРМАЦІЯ_3 року брак
помер.За своє життя на її ім'я він
залишив заповіт. Враховуючи ,що на час
складення заповіту вона була одружена
з першим чоловіком її призвіще в
заповіті було зазначене як - ОСОБА_6.
Після смерті брата в 2001 році вона
прийняла спадщину фактично ,
користуючись предметами домашнього
вжитку , обробляла город та
користувалась відповідним інвентарем.
У березні 2013 року переглядаючи
документи брата. вона знайшла
сертифікат на право на земельну частку
( пай) на його ім'я, а пізніше в сільській
раді їй повідомили про існування
заповіту на її ім'я . Звернувшись в
нотаріальну контору для оформлення
спадщини , вона отримала відмову , у
зв'язку з тим, що документів які б
посвідчували їх родині стосунки були
відсутні. За таких обставин, із за
відсутності правовстановлюючих
документів, які б посвідчували їх
родинні стосунки з ОСОБА_3, вона
невзмозі оформити право власності на
майно в порядку спадкування за
заповітом. Тому звернулась до суду та
просить встановити факт того, що
ОСОБА_3, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року є її
братом, та визнати за нею право
власності на земельну частку (пай) в
порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання представник
Великохутірської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області не з'явився, надавши до суду
письмову заяву з клопотанням про
розгляд справи у своєї відсутності та
проти задоволення позову ОСОБА_1 не
заперечує.

Суд заслухавши пояснення
позивача, представника позивача,
свідків, перевіривши матеріали справи,
вважає що позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає
,що кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судом установлені такі факти, і
відповідні їм правовідносини.

Зі змісту свідоцтва про народження
(серія НОМЕР_2 ,виданого
Великохутірською сільською радою
Шевченківського району Харківської
області 09 лютого 1966 року), вбачається,
що позивачка народилась, ІНФОРМАЦІЯ_1
року, запис про батька відсутній ,ї ї
матір'ю в свідоцтві вказана : ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про шлюб
(серія НОМЕР_3 ,виданого
Великохутірською сільською радою
Шевченківського району Харківської
області 06 листопада 1966 року), позивачка
за справою одружилась з ОСОБА_6 та
набула прізвитща ОСОБА_7

Після смерті чоловіка , 07 грудня 2002 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, (свідоцтво
про шлюб серія НОМЕР_1, видане
Гетьманівською сільською радою
Шевченківського району Харківської
області від 07 грудня 2002 року).

З запису акта про народження
вбачається ,що 7 квітня 1949 року
народився ОСОБА_3, його батьками
відповідно, зазначені : ОСОБА_5 та
ОСОБА_4.

Свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_4
,виданого Великохутірською сільською
радою Шевченківського району
Харківської області 16 січня 2001 року),
засвідчує факт смерті ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Допитані в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили
той факт, що ОСОБА_1 - позивачка за
справою була донькою ОСОБА_12 , в свою
чергу є

сестрою ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3
року. Також доповнили, що останій
одружений не був , дітей не мав.

Відповідно до ст.234 ЦПК України
суд в порядку непозовного цивільного
судочинства може розглядати справи про
підтвердження наявності або
відсутності і юридичних фактів , що
мають значення для охорони прав та
інтересів особи або створення умов
здійснення нею особистих немайнових чи
майнових прав або підтвердження
наявності чи відсутності
неоспорюваних прав.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
фактів родинних відносин між фізичними
особами.

На підставі наданих документів,
пояснень позивачки , свідків, суд
дійшов до висновку, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою.

Відносини спадкування регулюються
Цивільним кодексом України, який
вступив у дію 01 квітня 2004 року. У разі
відкриття спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне законодавство ,
зокрема , і правила Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року .

Згідно сертифікату (пай) (серія ХР
№0131370, зареєстрованого у Книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) за №312) ОСОБА_3
Петрович.володіл правом на земельну
частку ( пай), КСП «Червоний партизан»
розміром 5.96 в умовних кадастрових
гектарах , розташовану на території
Великохутірської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області.

08 лютого 2000 року ОСОБА_3 було
складено заповіт, який посвідчено
секретарем Великохутірської сільської
ради Шевченківського району
Харківської області, за яким останній
заповідав у спадок все свое майно, яке
на день його смерті буде належати йому,
в чому б воно не виражалось і де б воно
не знаходилось, своїй сестрі ОСОБА_7,
позивачці за справою.

Постанова про відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину
приватного нотаріуса Шевченківського
районного нотаріального округу
Харківської області від 26 грудня 2013
року засвідчує той факт, що у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів, які б посвідчували родинні
відносини з померлим ОСОБА_3 - відсутні,
тому позивачці відмовлено в видачі
свідоцтва про право власності на майно
в порядку спадкування за заповітом, для
вирішення даного питання звернутися до
суду.

У відповідності до ст.ст. 86, 88
Цивільного кодексу УРСР право
власності - це врегульовані законом
суспільні інтереси відносини щодо
володіння, користування та
розпорядження майном. Особиста
власність громадян та право її
спадкоємства охороняються державою.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу
УРСР спадкування здійснюється за
законом і за заповітом.

Кожен має право залишити заповіт на все
своє майно або його частину ,одному або
кількам особам ,які як входять так і не
входять в коло спадкоємців за законом
за правилами ст. 534 Цивільного кодексу
УРСР.

За положеннями ст. 525 Цивільного
кодексу УРСР часом відкриття спадщини
визначається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу
УРСР для прийняття спадщини необхідно ,
щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном. Вказані дії повинні бути
здійснені на протязі шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Таким чином, діями, що свідчать про
прийняття спадщини, є фактичний вступ в
управління чи володіння спадковим
майном у межах шестимісячного строку з
дня відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантовано право на судовий захист
оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом. Право власності є непорушним.

Оцінивши надані докази у їх сукупності
, надавши їм належну правову оцінку ,
окрім того , враховуючи той факт ,що
позивачка є спадкоємицею по заповіту ,
визнання за нею право власності не
порушає нічиїх прав та інтересів суд
вважає , позовні вимоги ОСОБА_1
доведеними та такими ,що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст. 3,10, 11, 60, 130, 174, 209,
212-215, 234, 256 ЦПК України, ст.525, 529, 548, 549
Цивільного кодексу УРСР (1963 року), ст.
41,55 Конституції України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 -
задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 є сетсрою ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_13 право власності
на земельну частку (пай), розміром 5.96 в
умовних кадастрових гектарах,
розташовану на території
Великохутірської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області, згідно сертифікату ХР № 0131370,
зареєстрованого у Книзі реєстрації
сертифікатів на права на земельну
частку (пай) від 09 травня 1997 року за №312,
в порядку спадкування за заповітом,
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ