У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Слов’янський
міськрайоний суд Донецької області у
складі:

головуючого – судді Профатило П.І.

при секретарі           – Каліух К.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов’янська
справу за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов’янського
міськрайонного управління юстиції,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника
ОСОБА_1 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Слов’янського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження права
виїзду з території України ОСОБА_1 до
виконання зобов’язання,
встановленого рішенням суду,
посилаючись на те, що на примусовому
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Слов’янського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист 2-999 від
08.08.2008 року, виданий на підставі рішення
Станично – Луганського районного суду
Луганської області про стягнення
аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини
ОСОБА_2 Ігоровича10.10.2006 року
народження, в розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на користь ОСОБА_3
Боржник рішення суду не виконує,
внаслідок чого станом на 10.01.2014 року по
даному виконавчому листу має
заборгованість по сплаті аліментів у
сумі 35537 грн. Тому просить суд,
тимчасово обмежити право ОСОБА_1 на
виїзд за територію України до
виконання зобов’язань, встановленого
рішенням Слов’янського
міськрайонного суду Донецької області
№ 2-999 від 08.08.2008 року.

Представник ВДВС Слов’янського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_4 в судове засідання не
з’явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялась.

Суд, дослідивши подання та надані до
нього документи, вважає що дане
подання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України питання
пов’язанні із зверненням судового
рішення до виконання, вирішує місцевий
суд, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України», на який
посилається суб’єкт звернення ,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов’язань.

Згідно до ст. 11 ч.3 п.18 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов’язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника – фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи за
межі України - до виконання
зобов’язань за рішенням.

Порядок примусового виконання судових
рішень врегульовано Законом України
«Про виконавче провадження».

Беручи до уваги наведене та ту
обставину, що саме по собі посилання на
заборгованість за виконуваним судовим
рішенням за відсутності відповідних
доказів, що боржник навмисно
ухиляється від сплати зобов’язань, не
свідчить про ухилення боржника від
виконання зобов'язання. У справі
відсутні докази використання
стягувачем, держвиконавцем
передбачених законом прав і
повноважень для стягнення боргу без
обмеження свободи пересування
боржника, що є додатковим заходом
забезпечення виконання судового
рішення, якщо загальновживані заходи
стягнення є недостатніми, тобто, таке
обмеження не повинно застосовуватися,
якщо не є вкрай необхідним і
обґрунтованим.

Посилання на процесуальні норми та на
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» хоч і відповідають характеру
вирішуваного питання, проте, не є
достатнім обґрунтуванням для
обмеження громадянина України у праві
виїзду за кордон.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов’янського
міськрайонного управління юстиції,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України не підлягає задоволенню
з-за відсутності на те правових
підстав.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України» Законом України «Про
виконавче провадження»ст. ст. 368, 377-1 ЦПК
України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов’янського
міськрайонного управління юстиції,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника
ОСОБА_1 за межі України – відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Слов 'янського

міськрайонного суду

ОСОБА_5