№
провадження 2/201/2100/2014
УХВАЛА

13 червня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з матеріалами позову
ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання недійсною та скасування
постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 червня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача
Жовтневого ВДВС ДМУЮ про визнання
недійсною та скасування постанови
державного виконавця.

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї документів витікає, що позивач
звернувся до суду в порядку та
керуючись нормами ЦПК України, також
слід зазначити, що він звернувся до
суду саме з позовною заявою, а не зі
скаргою чи з адміністративною позовною
заявою, як це передбачено нормами КАС
України, а спірні правовідносини між
сторонами, як зазначає позивач у своїй
позовній заяві, виникли з приводу дій,
бездіяльності та рішення (відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса) відповідача, який є
суб'єктом владних повноважень. Крім
того слід зазначити, що позивачу своїх
позовних вимогах просить суд скасувати
постанову державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
напису нотаріуса, тобто оскаржує
рішення відповідача, також з заяви
витікає, що на виконанні Жовтневого
ВДВС ДМУЮ знаходяться саме виконавчий
напис нотаріуса, а не рішення цього суд,
що ухвалено відповідно до норм ЦПК
України, а тому з урахуванням вище
викладеного правовідносини між
сторона виникли не під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України, який набрав
чинності 1 вересня 2005 року, а саме при
примусовому виконанні виконавчого
напису нотаріуса.

Статтею 383 ЦПК України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження та особи, які залучаються
до проведення виконавчих дій, мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України, порушено їх
права чи свободи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму, також згідно
п. 1 ч. 2 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється
на публічно-правові спори, зокрема:
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності, а тому з урахуванням
вище зазначеного та відповідно до ч. 1
ст. 15 ЦПК України цей спір не належить
розглядати в порядку цивільного
судочинства, а слід розглядати у
порядку передбаченому нормами КАС
України.

Згідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Аналіз зазначених норми
свідчить про те, що до цивільної

юрисдикції відносяться лише спори
щодо рішень, дій чи бездіяльності
органів виконавчої служби, вчинених
під час виконання рішень, які ухвалені
цивільними судами за правилами
нового Цивільного процесуального
кодексу України, тобто, які ухвалені
після 1 вересня 2005 року.

Отже, оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів

державної виконавчої служби, вчинених
під час виконання рішень загальних
судів та інших рішень не можуть
переглядатися за правилами нового
Цивільного процесуального кодексу
України. Такі спори відповідно до
статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України відносяться до
адміністративної юрисдикції.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного прихожу до
висновку, що позивачу слід відмовити у
відкритті провадження у цивільній
справі, оскільки відповідачем у позові
є суб'єкт владних повноважень, а
предметом спору є дії та рішення
відповідача, а тому в даному випадку
заява не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, а позивачу
слід звернутися до належного суду в
порядку передбаченому ст. 181 КАС
України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 2 ст. 122, ст. 383 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у відкритті
провадження в справі за позовом ОСОБА_1
до Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання недійсною та скасування
постанови державного виконавця та
рекомендувати звернутися з позовом, до
належного суду, у порядку
передбаченому ст. 181 КАС України.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя