Справа № 602/27/14-ц
Провадження № 2/602/50/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р.

Лановецький районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді

Сенюх М.З. при
секретарі

Головатюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в заочному порядку в м.
Ланівці справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором

В С Т А Н
О В И В :

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся
до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № Б74.907.70754 від 16
липня 2010 року. Свої вимоги позивач
мотивує тим, що згідно даного
договору ОСОБА_1 отримав кредит в
розмірі 4002,00 гривень, однак всупереч
вимогам зазначеного договору
своєчасно не повернув позичених
коштів, в результаті чого виникла
заборгованість по кредиту у загальному
розмірі 12655,76 гривень. В добровільному
порядку ОСОБА_1 повернути кошти
відмовляється, а тому позивач просить
стягнути з відповідача 12655,76 гривень
заборгованості за кредитним договором,
а також судовий збір сплачений ним.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоч про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, однак направив до суду
заяву, в якій просить справу слухати у
його відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання
повторно не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про день, час та
місце розгляду справи та не повідомив
про причини своєї неявки.

Відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Суд вивчивши матеріали справи,
з'ясував наступні обставини.

Згідно змін до статуту Публічного
акціонерного товариства «Плюс Банк»,
Публічне акціонерне товариство «Ідея
Банк» є повним правонаступником за
всіма правами та обов'язками
Публічного акціонерного товариства
«Плюс Банк».

16 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Плюс
Банк» було укладено кредитний договір
№ Б74.907.70754.

Згідно кредитного договору
ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 4002,00
грн. зі сплатою 24,00 % річних, з
погашенням кредиту та процентів у
терміни, передбачені встановленим
кредитним договором графіком
щомісячних платежів.

Згідно п. 2.4. кредитного договору
банк має право стягнути з позичальника
пеню (штрафні санкції), що
нараховуються за кожен день прострочки
на прострочену суму (кредиту,
процентів, плати за обслуговування
кредиту) в розмірі: 0,15 % - в період
прострочення оплати від 1 до 60 днів та
0,65% - в період прострочення оплати з 61
дня та по день повного погашення боргу
за цим Договором.

Протягом строку дії кредитного
договору боржник систематично
порушував терміни сплати кредиту і
процентів за користування кредиту, у
зв'язку з чим станом на 10 грудня 2013 року
загальна сума заборгованості за
кредитом становить 12655,76 грн., з них 1860,14
грн. - сума простроченого боргу, 3364,87
грн. - прострочені проценти, 29,36 грн. -
строкові проценти, 7311,39 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення платежів, 90,00
грн. - віндикаційні витрати.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 549 ч.3, 551 ч.3 ЦК
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання; розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи з наведеного суд прийшов до
висновку, що відповідач ОСОБА_1 не
виконав свої обов'язки за кредитним
договором, тому є законні підстави для
задоволення позову і стягнення боргу, а
тако?ж судових витрат по справі.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 549, 551, 1048, 1049,1054
ЦК України, ст.ст. 10, 60, ч. 4 ст.169, 212-218, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
заборгованість в розмірі 12655,76
(дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят
п'ять грн. 76 коп.) та 229,40 грн. - судового
збору.

Заочне рішення може бути
переглянуте Лановецьким районним
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення може бути
оскаржене позивачем до апеляційного
суду Тернопільської області через
Лановецький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути
оскаржене в такому ж порядку в разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом. Після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Суддя: М. З. Сенюх