№ 201/2124/14 - ц
провадження 2/201/972/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Жовтневий районний суд

г. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка А.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

за участі прокурора Єрмоленко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради орган і опіки та
піклування виконавчого комітету
Красногвардійської районної в м.
Дніпропетровську ради про позбавлення
батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 лютого 2014 року
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав, позовні вимоги не
змінювалися і не уточнювалися. Позивач
у своєму позові та в ході судового
засідання посилалася на те, що ОСОБА_3 є
батьком неповнолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є бабусею цієї
дитини, матір'ю дитини є її (позивача)
дочка ОСОБА_4, яка була в шлюбі з
відповідачем, народився в них син, а
потім цей шлюб через суд було
розірвано, відповідач участі в
вихованні та утриманні дитини не
приймав і з нього за рішенням суду
стягувалися аліменти на користь
матері, але дочка позивачки (мати
дитини) тяжко хворіла і ІНФОРМАЦІЯ_5
року померла. Після її смерті
відповідач відмовився забирати до себе
сина для утримання і виховання, тому
вона як бабуся взяла до себе онука і
зараз саме мешкає з ОСОБА_2, виховує і
утримує його, відповідач з ними не
мешкає, не приймає участі в утриманні і
вихованні дитини, взагалі мешкає і
перебуває в іншому місті, має іншу сім'ю
і не має намірів повертатися до м.
Дніпропетровська, забирати сина і
виховувати та утримувати його. З
позивачем у відповідача відношення
прохолодні, навіть після смерті ОСОБА_4
(матері дитини) відношення відповідача
до позивача та дитини не змінилося,
фактично він усунувся від виховання та
утримання сина з 2005 року (після
розлучення) і постійно мешкає не з ним.
Відповідач не цікавиться своїм сином,
матеріальної допомоги на його
утримання, крім аліментів (300 грн.
щомісячно), не надає, обов'язки батька
не виконує. Вона (позивач) сама
займається утриманням та вихованням
онука ОСОБА_2, тому просила позбавити
відповідача батьківських прав
стосовно вказаної дитини,
задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив. В
письмовому зверненні до суду позовні
вимоги визнав, погодився з ними та
викладеними в них обставинами повністю
і не заперечував проти задоволення
позову і розгляду справи за його
відсутності. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
вказаного відповідача відповідно до
ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради і прокурор в
судовому засіданні позов підтримали
повністю, не заперечували проти
обставин і суті вимог, підтримали
висновок, вважали за доцільне
позбавлення батьківських прав
відповідача та не заперечували проти
задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування виконавчого комітету
Красногвардійської районної в м.
Дніпропетровську ради в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив. В письмовому зверненні до
суду з позовними вимогами погодився, не
заперечував проти задоволення позову і
розгляду справи за його відсутності.
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаного представника
третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення позивача,
представника третьої особи, думку
прокурора, з'ясувавши думку сторін і
третіх осіб, оцінивши надані та добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, 05
червня 1999 року зареєстрували свій шлюб
та стали мешкати однією сім'єю, від
цього шлюбу і спільного мешкання в них
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_2.
Мешкали вони спочатку сім'єю не
тривалий час спільно разом.

В зв'язку з погіршенням стосунків,
відповідач часто був відсутнім дома,
вів антисуспільний спосіб життя,
допомоги по мешканню та вихованню і
утриманню дитини не надавав, спільне
життя сторін розпалося. Стало питання
про розлучення і рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 вересня 2005 року їх шлюб було
розірвано, рішення набрало законної
сили. Після розлучення батьки
вказаного ОСОБА_2 стали мешкати окремо,
дитина залишилася мешкати разом з
матір'ю, відповідач жодного разу не
приходив до бувшої дружини і сина,
вихованням та утриманням дитини не
займався, ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків по утриманню
та вихованню дитини. Неповнолітній
ОСОБА_2 так і залишився мешкати з
матір'ю.

В листопаді 2009 року ОСОБА_4
вимушена була звернутися до суду з
позовом про стягнення аліментів з
відповідача, цей позов рішенням
Красногвардійського районного сулу м.
Дніпропетровська було задоволено,
рішення набрало законної сили, видано
виконавчий лист і аліменти почали
стягуватися, але відповідач і ці
аліменти платив не регулярно
накопичувалася заборгованість.

ОСОБА_4 (мати вказаної неповнолітньої
дитини) тяжко хворіла і ІНФОРМАЦІЯ_5
року померла. Після її смерті
відповідач відмовився забирати до себе
сина для утримання і виховання, тому
позивачка ОСОБА_1 як бабуся (мати
ОСОБА_4) взяла до себе онука і зараз саме
мешкає з ОСОБА_2, виховує і утримує його,
відповідач з ними не мешкає, не приймає
участі в утриманні і вихованні дитини,
взагалі мешкає і перебуває в іншому
місті, має іншу сім'ю і не має намірів
повертатися до м. Дніпропетровська,
забирати сина і виховувати та
утримувати його. З позивачем у
відповідача відношення прохолодні,
навіть після смерті ОСОБА_4 (матері
дитини) відношення відповідача до
позивача та дитини не змінилося,
фактично він усунувся від виховання та
утримання сина з 2005 року (після
розлучення) і постійно мешкає не з ним;
обов'язки по вихованню та утриманню
неповнолітнього ОСОБА_2 виконує
позивач, що підтверджується довідками
та характеристиками з місць навчання
та мешкання дитини, актами обстеження
житлових умов та інш.. Відповідач ні
разу не приходив до сина, належної
допомоги на його утримання так і не
надає. Позивачка вимушена була
звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно з висновком № 5-38-60 від 20
березня 2014 року органу опіки та
піклування виконкому Жовтневої
районної ради м. Дніпропетровська з
урахуванням інтересів неповнолітнього
ОСОБА_2 доцільно позбавлення
батьківських прав стосовно нього
відповідача, неповнолітній ОСОБА_2
виховується і утримується позивачем,
дитина виховується в спокійній і
доброзичливій атмосфері, для дитини
створені всі умови для всебічного
розвитку та навчання.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу
України мати та батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вони ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що неповнолітній ОСОБА_2
свого постійного доходу не має,
знаходяться на утриманні позивача, яка
на теперішній час працює, але має
низькі доходи, аліменти на утримання
дитини від відповідача отримує не
регулярні і в мізерній сумі (300 грн.
щомісячно), вихованням та утриманням
дитини займається (позивачка)
самостійно. Обставини та вимоги позову
повністю визнані відповідачем, його
можливі заперечення не обгрунтовані,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним, не базуються на
фактичних даних та об'єктивно нічим не
підтверджені.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даного позову та прийняття
відповідного обґрунтованого по ньому
запропонованого відповідачем рішення
неможливе без встановлення фактичних
обставин, вибору норми права та
висновку про права та обов'язки сторін.
Всі ці складові можуть бути з'ясовані
лише в ході доказової діяльності, метою
якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне
і повне з'ясування всіх обставин
справи, встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин. Подавши свої докази,
сторони реалізували своє право на
доказування і одночасно виконали
обов'язок із доказування, оскільки ст. 60
ЦПК закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
відповідач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача відповідачу було завдано
ушкодження здоров'я, майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями позивача і
підлягають відновленню чи повному
відшкодуванню за рахунок винної особи.

При таких обставинах суд вважає
доведеними обставини позову, а тому
можливим їх задоволення, відповідач
ухиляється від виховання та утримання
своєї неповнолітньої дитини.

Згідно з ст. 19 Конституції України
ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання з
відповідачем стосовно неповнолітнього
онука (сина відповідача), а відповідач
не довів незаконність дій позивача
стосовно себе чи свого сина, можливе
твердження відповідача про наявність
будь-яких інших зобов'язань є
припущенням.

ОСОБА_1 при подачі позову сплатила
судовий збір, тому з відповідача слід
стягнути на її корить сплачену суму в
розмірі 279 гривень 60 коп..

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
та позбавити батьківських прав ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітньої
дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнути
з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий
збір в сумі 279 грн. 60 коп.

Таким чином позовні вимоги знайшли
своє об'єктивне підтвердження в ході
судового засідання, вважаються
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України, ст. 164, 165, 166, 180, 181 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 15, 16 ЦК України,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітньої
дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в
сумі 279 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -