Справа 206/8008/13-ц
Провадження 2/206/75/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Комунальне
підприємство «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради, про визнання незаконними
розпорядження та свідоцтва про право
власності на квартиру, зміну умов
договору найму житлового приміщення,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа: Самарський
районний відділ у м.Дніпропетровську
ГУ ДМС України в Днпропетровській
області, про усунення перешкод в
реалізації права власності та зняття з
реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2013 року позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 звернулися до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська із
цим позовом, який уточнилив 03 грудня 2013
року.

У позовній заяві посилаються на те, що
відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком
позивача ОСОБА_1 та батьком позивача
ОСОБА_2.

Спірна квартира АДРЕСА_1 була надана
відповідачу ОСОБА_3 за ордером № 1081 від
19 листопада 1985 року, виданого
виконкомом Самарської районної ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, на сім'ю з 4-х осіб, в
тому числі і позивачів.

Станом на лютий 2011 року в спірній
квартирі були зареєстровані
відповідач та позивачі, які тимчасово
знаходяться за межами України на
заробітках.

У лютому 2011 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення
факту не проживання без поважних
причин, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку.

Заочним рішенням від 19.04.2011 року
позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені
і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були визнані такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням зі зняттям з
реєстраційного обліку за адресою
спірної квартири. Ухвалою Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
01 листопада 2012 року заочне рішення суду
від 19.04.2011 року було скасовано та справа
призначена до розгляду.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 лютого 2013 року,
яке набрало законної сили 30 липня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання нас такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням було відмовлено та були
задоволені зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_1 про вселення в спірну квартиру.

Таким чином, з набранням рішенням суду
законної сили були поновлені житлові
права позивачів на користування жилим
приміщенням в спірній квартирі.

Після ухвалення заочного рішення,
відповідач ОСОБА_3 приватизував спірну
квартиру та отримав свідоцтво про
право власності на житло 10 жовтня 2011
року, видане Департаментом житлово -
комунального господарства та
капітального будівництва ДМР на
підставі розпорядження від 10 жовтня 2011
року №7/70-11, що підтверджується ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2013 року.

Розпорядження і відповідно свідоцтво
вважають незаконними, так як згідно з
приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передача квартир (будинків) ...
здійснюється в спільну сумісну або в
спільну часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло. Так як рішення суду, яким
позивачі були визнані такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, було скасоване, а в
подальшому при розгляді справи
відповідачу було відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання їх такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, то
позивачі також мали право на
приватизацію житла, а своєї згоди на
приватизацію житла не давали.

Квартира складається з 3-х житлових
окремих кімнат житловою площею
відповідно 12,2 кв.м, 8,0 кв.м та 17,4 кв.м.
Всього житлова площа складає 37,6 кв.м, а
загальна площа - 61,9 кв.м. Також в
квартирі є підсобні приміщення:
коридор площею 11,6 кв.м, туалет - 1,2 кв.м,
ванна - 2,7 кв.м, кухня - 7,7 кв.м, комора - 1,1
кв.м. В квартирі є балкон, вихід на який
з житлової кімнати площею 17,4 кв.м та
лоджія, вихід на яку з житлової кімнати
площею 12,2 кв.м. Наймачем спірної
квартири є відповідач ОСОБА_3

Житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться
на балансі КП «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради.

Посилаються на те, що спільно з
відповідачем не можуть користуватися
спірною квартирою, так як він чинить
перешкоди в користуванні, ключів від
квартири не мають, їх в квартиру
відповідач не пускає, заселивши в неї
квартирантів.

Тому вважають за необхідне змінити
умови договору найму житлового
приміщення в спірній квартирі, з метою
самостійного вирішення питань
проживання, оплати комунальних послуг,
приватизації.

На позивачів та відповідача в спірній
квартирі приходиться по (37,6 : 3) 12,53 кв.м
житлової площі, тому їх частка складає
25,06 кв.м. Тому вважають за можливе
виділити в користування 2 житлові
кімнати площею 17,4 кв.м і 8,0 кв.м, а всього
25,4 кв.м, а відповідачу - одну житлову
кімнату площею 12,2 кв.м. У користуванні
відповідача буде знаходитися кімната,
площа якої на (12,53 - 12,2) 0,33 кв.м менша за
житлову площу, яка припадає на нього в
спірній квартирі. Але таке відхилення є
незначним і житлові умови відповідача
погіршені не будуть.

Підсобні приміщення спірної квартири
повинні перебувати у спільному
користуванні. Добровільно розділити
квартиру відповідач не бажає.

Просять визнати незаконним
розпорядження № 7/70-11 від 10 жовтня 2011
року про передачу у приватну власність
ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, визнати
незаконним свідоцтво про право
власності на житло від 10 жовтня 2011 року
на ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
скасувавши державну реєстрацію права
власності; змінити умови договору
найму жилого приміщення в квартирі
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
користування 2 житлові кімнати площею
17,4 кв.м та 8,0 кв.м та балкон, а
відповідачу ОСОБА_3 житлову кімнату
площею 12,2 кв.м та лоджію; коридор,
туалет, ванну, кухню, комору залишити в
спільному користуванні.

ОСОБА_3 подав письмові заперечення
проти цього позову, у яких зазначив, що
приватизацію здійснено законно на
підставі витребуваних оригиналів та
копій необхідних документів.
Зауважено, що згідно вище зазначеної
ухвали Апеляційного суду у лютому 2011
року ОСОБА_3 звертався до суду з
позовними вимогами про визнання
втратившими право користування
квартирою ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК
України, тоді як на теперішній час
квартира не є комунальною власністю, а
перебуває у його власності, що
підтверджується копіями доданих
документів, і це право не скасовано.
Також вважає, що при розподілі житлової
площі та зміні договору найму будуть
порушені його права, просить у
задоволенні первісного позову
відмовити (а.с. 42-44).

ОСОБА_3 заявив зустрічний позов, свої
позовні вимоги обґрунтував тим, що
ОСОБА_2 виїхала за межі країни 03.08.2002
року - приватно. Також з 28.06.2007 року вона
виїхала з країни приватно і до
наступного часу в Україну не
поверталась, тобто більше шести років.
Чергова довіреність на представництво
видана в Барселоні 04.12.2012 року майже
через три роки.

ОСОБА_1 виїхала за межі країни приватно
28.06.2007 року, разом з ОСОБА_2 і не
приїздила в Україну до 25.09.2012 року -
більше п'яти років. Чергову довіреність
з усіма повноваженнями надала
представникам 16.10.2012 року.

Оскільки його донька ОСОБА_2 та колишня
дружина ОСОБА_1 і після набрання
законної сили минулим рішенням суду не
з'являлися, не намагалися вселитися у
спірну квартиру, він є повноправним її
власником, просить суд усунути
перешкоду у реалізації його права
власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за цією ж
адресою (а.с. 53-55).

Представники позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтримали вимоги та пояснили,
що відповідач повсякчас чинить
перешкоди позивачам, які хоча і
перебувають за межами України, але
періодично з'являються, але оскільки є
спір щодо прав на квартиру, їм немає
можливості користуватися нею, і вони не
втратили права проживання у спірній
квартирі. Тому рішення та свідоцтво про
право власності, які ОСОБА_3 одержав,
увівши в оману суд та орган
приватизації, підлягають скасуванню.
Вимоги з приводу визначення порядку
користування квартирою підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.

Проти вимог зустрічного позову
заперечували, оскільки ОСОБА_3 порушив
їх право як на приватизацію, так і
створив умови, за яких користуватися
квартирою їм неможливо.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_6 в судовому
засіданні заперечували проти
первинного позову, зазначивши, що
позивачі понад десять років тому
виїхали за межі України до Іспанії,
фактично постійно там проживають, і
насправді не мають жодного інтересу до
спірної квартири. Вважають, що у цьому
питанні має заінтересованість інша
донька - ОСОБА_7, яка проживає у
м.Дніпропетровську. Тому зустрішні
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, обґрунтувавши їх з підстав,
викладених у зустрічній позовній
заяві. В задоволенні первинного позову
просили суд відмовити, вважаючи його
необґрунтованим та безпідставним, свою
незгоду обґрунтували з тих же підстав,
що і зустрічні позовні вимоги.

Представник відповідача - Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради, в
судове засіданні на слухання по справі
не з'явився, зазначений орган був
письмово повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Представники третіх осіб в судове
засідання на слухання по справі не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
причини неявки суду не відомі, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід задовольнити, в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 слід відмовити з наступних
підстав, що встановлені в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що згідно довідки
про склад сім'ї та зареєстрованих осіб
від 10.10.13 р. №3083, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано три особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а.с. 14).

13 грудня 2006 року Самарським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області за актовим записом №302
зареєстровано розірвання шлюбу ОСОБА_3
і ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
виданим 14 лютого 2007 року (а.с. 9).

Заочним рішенням Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
19.04.2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 були
задоволені і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
визнані такими, що втратили право
користування жилим приміщенням зі
зняттям з реєстраційного обліку за
адресою спірної квартири (а.с. 6).

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 листопада 2012
року заочне рішення суду від 19.04.2011 року
було скасовано та справа призначена до
розгляду в загальному порядку (а.с. 7).

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 лютого 2013 року,
яке набрало законної сили 30 липня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням було відмовлено та
були задоволені зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_1 про вселення в спірну
квартиру (а.с. 8-9).

Зазначеним рішенням зокрема було
встановлено, що на підставі ордеру № 1081
від 19 листопада 1985 року, виданого
Виконкомом Самарської районної ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, на родину з чотирьох
чоловік була отримана трикімнатна
квартира АДРЕСА_1. Сім'я складалася з
позивача - основного квартиронаймача,
дружини - ОСОБА_1; доньок - ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 Відповідно до даних Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
ОСОБА_1 в період з 14 червня 2007 року по 28
червня 2007 року та з 25 вересня 2012 року по
18 жовтня 2012 року перебувала на
території України, ОСОБА_2 перебувала
на території України в період з 14
червня 2007 року по 28 червня 2007 року (а.с.
80).

ОСОБА_3 Департаментом
житлово-комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради 10
жовтня 2011 року було оформлено
свідоцтво про право власності на житло
- квартиру АДРЕСА_1, на підставі
розпорядження цього ж органу №7/70-11 від
10.10.2011 року.

Таким чином, свідоцтво було видано та
розпорядження прийнято після
ухвалення судом рішення від 19.04.2011 року,
але до його скасування ухвалою від 01
листопада 2012 року, під час того, як
позивачі за первісним позовом були
зняті з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків) ... здійснюється в спільну
сумісну або в спільну часткову
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у цій квартирі, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло. Позивачі
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 хоча і були зняті з
реєстраційного обліку і формально
приватизація відбулася без їх участі,
але вони зберігали своє право на
користування спірним житловим
приміщенням, так як рішення суду, яким
позивачі були визнані такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, було скасоване, а в
подальшому при розгляді справи було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про визнання їх такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, Отже позивачі за
первісним позовом також мали право на
участь у приватизації житла, але
незалежно від їх волі участі в цьому не
брали і своєї згоди на приватизацію
житла не давали.

Тому зазначені обставини і вимоги
наведеної вище норми Закону дають
підстави для визнання незаконним
розпорядження Департаменту
житлово-комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради від 10
жовтня 2011 року №7/70-11 про передачу у
приватну власність ОСОБА_3 квартири
АДРЕСА_1 та визнання незаконним
свідоцтво про право власності на це
житло.

Як було втановлено рішенням від 04
лютого 2013 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
тимчасово відсутні за місцем своєї
реєстрації з поважних причин,
зумовлених тимчасовим виїздом до іншої
країни з метою роботи за контрактом, що
підтверджено і матеріалами тієї
справи, і рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 жовтня 2007 року де встановлені
зазначені обставини, і ОСОБА_1 і ОСОБА_2
не втрачали інтересу до спірної
квартири, у 2008 та у 2009 роках зверталися
до суду з позовами про зміну умов
договору найму житлового приміщення
останній позов було залишено без
розгляду ухвалою від 31 січня 2001 року
(а.с. 8-9).

За змістом ч. 1 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до неї
(зі змінами, внесеними Протоколом № 11),
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території.

У відповідності до ст. 47 Конституції
України, кожен громадянин України має
право на житло.

ОСОБА_3 просить визнати доньку і
колишню дружину такими, що втратили
право користування спірною квартирою,
обгрунтовуючи свою позицію з підстав
свого права власності на цю квартиру та
згідно ст. 405 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік. Проте у даному
випадку право власності ОСОБА_3
визнається незаконним зі скасуванням
реєстрації права власності, крім того
відповідачі за зустрічним позовом на
думку суду мають поважні причини
відсутності, не втрачали і у теперішній
час не втратили інтересу до спірної
квартири. Ведення своїх справ через
представника є їх правом і жодним чином
не свідчить про протилежне. Тому немає
підстав для визнання їх такими, що
втратили право користування спірною
квартирою.

У зв'язку з вирішенням вищезазначених
позовних вимог, в тому числі з метою
сприяння реалізації права ОСОБА_1 на
вселення у спірну квартиру на
виконання рішення суду від 04.02.2013 року,
слід вирішити питання зміни умов
договору найму спірної квартири.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
України, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

За змістом ст. 104 Житлового кодексу
України визначено можливість зміни
договору найму житлового приміщення на
вимогу члена сім'ї наймача, в тому числі
в порядку вирішення спору судом.

Позивачі просять змінити договір найму
житлового приміщення, виділивши ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в користування 2 житлові
кімнати площею 17,4 кв.м та 8,0 кв.м та
балкон, а відповідачу ОСОБА_3 житлову
кімнату площею 12,2 кв.м та лоджію, інші
приміщення залишити у спільному
користуванні. Такий склад приміщень та
площа спірної квартири зазначені у її
технічному паспорті (а.с. 57).

Оскільки у зазначеній квартирі немає
житлових кімнат із спільним входом, на
кожного наймача припадає площа, що
відповідає вимогам ст. 63 та ч. 1 ст. 48 ЖК
України, ці позовні вимоги також
можливо задовольнити у заявлений
спосіб.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 317, 321, 391, 405 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 63, 64, 104 Житлового
кодексу України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88,
130, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати незаконним розпорядження
Департаменту житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради від 10 жовтня 2011 року №7/70-11 про
передачу у приватну власність ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1.

Визнати незаконним свідоцтво про право
власності на житло, видане
Департаментом житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради 10 жовтня 2011 року про передачу у
приватну власність ОСОБА_3 квартири
АДРЕСА_1, зі скасуванням державної
реєстрації права власності.

Змінити умови договору найму квартири
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
користування житлові кімнати площею 17,4
кв. м. з балконом та площею 8,0 кв. м,
ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 12,2 кв. м
з лоджією; коридор, вбиральню, ванну
кімнату, кухню та вбудовану шафу
залишити у спільному користуванні.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
реалізації права власності та зняття з
реєстраційного обліку, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков