Справа № 365/741/13-ц
Головуючий у І інстанції Хижний
Р.В.Провадження № 22-ц/780/1102/14
Доповідач у 2 інстанції
Мережко М.В.Категорія 36
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Черепинець А.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського
районного суду Київської області від 09
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Войківська сільська рада Згурівського
району Київської області про визнання
заповіту нікчемним.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра - ОСОБА_4

Позивач, з метою прийняття спадщини за
законом після смерті сестри,
звернулася до нотаріальної контори 06
серпня 2013 року із заявою про прийняття
спадщини, де їй стало відомо про
наявність заповіту, складеного ОСОБА_4
14 лютого 2013 року, яким вона все своє
майно заповідала ОСОБА_3, яка також
подала заяву про прийняття спадщини.

Позивач вважає заповіт нікчемним,
оскільки він посвідчений з порушенням
вимог закону щодо його форми і порядку
посвідчення.

Згідно із ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення,є нікчемним.

ОСОБА_4 останні роки хворіла, після
смерті чоловіка, почастішали випадки
несприйняття нею дійсних подій, вона
забувалася, вважала померлого чоловіка
живим, крім того, задовго до
посвідчення заповіту ОСОБА_3 була
прикута до ліжка, та не могла
самостійно пересуватися та звернутися
до сільської ради за посвідченням
заповіту, який посвідчений за її місцем
проживання, натомість в порушення
«Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування» у заповіті не вказано
дійсне місце вчинення нотаріальної
дії.

Позивач просила визнати заповіт,
складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3,
посвідчений секретарем Войківської
сільської ради Згурівського району
Київської області ОСОБА_5 14 лютого 2013
року, зареєстрованого під номером 10 -
нікчемним.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 19 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. В апеляційній скарзі
посилалася на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
та що, суд прийшов до передчасного
висновку про відмову у позові лише з
тих підстав, що позивач обрав не той
спосіб захисту.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив із того, що позивачем обраний
не той спосіб захисту прав, оскільки
нікчемність заповіту, складеного з
порушенням вимог щодо його форми і
порядку посвідчення,встановлена
законом і визнання його нікчемним
судом не вимагається.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи, не
ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
підставами нікчемності заповіту, тобто
недійсності відповідно до закону, є
складання заповіту особою, яка не мала
на це права, або складання з порушенням
вимог щодо форми та посвідчення
заповіту. На підставі ст. 215 ЦК Укаїни
визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору
вимога про встановлення нікчемності
заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в
рішенні суду, має наслідком
позбавлення права спадкування за
заповітом осіб, визначених
розпорядженням заповідача в якості
спадкоємців за заповітом, незалежно
від того, чи пред'являлися позовні
вимоги про застосування наслідків
нікчемності заповіту.

Оскільки право на складання заповіту
має особа з повною цивільною
дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України),
згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України
підставою для нікчемності заповіту є
кваліфікація його як такого, що
складений особою, яка не мала на це
права. Це, зокрема, заповіт, вчинений
недієздатною, малолітньою,
неповнолітньою особою (крім осіб, які в
установленому порядку набули повну
цивільну дієздатність), особою з
обмеженою цивільною дієздатністю,
представником від імені заповідача.

Також, підставою нікчемності заповіту
є порушення вимог щодо його форми та
посвідчення. Загальні вимоги до форми
заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України,
а саме: письмова форма; нотаріальне
посвідчення або посвідчення особами,
уповноваженими на це законом (статті
1251, 1252 ЦК України); зазначення у
заповіті місця та часу його складання;
підписання заповіту заповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо
заповідач не може підписати заповіт
внаслідок хвороби або фізичної вади, за
його дорученням і в його присутності
дозволяється підписання заповіту
іншою особою. Підпис цієї особи
засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
здійснення нотаріальних дій. Поряд із
посвідченням підпису, нотаріус
зобов'язаний також в тексті заповіту
зазначити причини, які зумовили
необхідність підписання заповіту
третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України).
Недотримання цих вимог є підставою для
визнання заповіту недійсним.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_4 14
лютого 2013 року заповідала все своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось ОСОБА_3 ( а.с. 5).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с. 8).

В заповіті місцем посвідчення
зазначено: с. Войково Згурівського
району Київської області. Разом з тим,
як видно із пояснень секретаря
Войківської сільської ради
Згурівського району Київської області
ОСОБА_5, яка посвідчувала заповіт,
заповіт був посвідчений поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, на прохання самого
заповідача в будинку, де вона
проживала за адресою: АДРЕСА_2 оскільки
ОСОБА_4 була хворою людиною, їй було
важко самостійно пересуватися, і вона
не могла власноруч написати заповіт.
Заповіт на прохання ОСОБА_4 був
надрукований. Після підписання
заповіту, ОСОБА_4 передала гроші для
оплати державного мита, що ОСОБА_5 і
зробила в той самий день ( а.с. 52).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 Наказу
Міністерства юстиції України N 3306/5 від
11 листопада 2011 року «Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування»
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні органу місцевого
самоврядування. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, нотаріальні дії
можуть бути вчинені поза вказаним
приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, то в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причини, з якої
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування (наприклад: „у зв'язку з
хворобою заповідача заповіт
посвідчено за адресою: АДРЕСА_1").

Нотаріальні дії вчиняються після їх
оплати в день подачі всіх необхідних
документів.

За таких обставин, 14 лютого 2013 року,
посвідчуючи заповіт поза приміщенням
органу місцевого самоврядування,
ОСОБА_5, секретар Войківської сільської
ради Згурівського району Київської
області, мала вказати адресу вчинення
нотаріальної дії і причину, з якої вона
вчиняється за цією адресою, а тому
незазначення вказаних обставин у
заповіті та у реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій є порушенням вимог
«Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування» затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 3306/5 від
11 листопада 2011 року.

Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною ( сторонами ). Враховуючи,
що в оспорюваному заповіті та у реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій в
порушення вимог ст. 1247 ЦК України, не
вказано фактичне місце його складання,
тому даний заповіт не породжує
будь-яких прав та обов'язків, є
нікчемним, оскільки вчинений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, а тому висновок суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову є хибним.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК
України, ст. 1247, 1257 ЦК України колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 09 грудня 2013 року-
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Войківська сільська рада Згурівського
району Київської області про визнання
заповіту нікчемним - задовольнити.

Визнати заповіт, складений 14 лютого 2013
року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3,
посвідчений секретарем Войківської
сільської ради Згурівського району
Київської області ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі під № 10 -
нікчемним.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: