Справа № 454/3561/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1755/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Державного підприємства
«Львіввугілля» Ганаса Андрія
Богдановича на рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
13 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я внаслідок
професійного захворювання при
виконанні трудових обов'язків, -

встановила:

рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 13 січня 2014 року
вищевказаний позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 10 000
грн. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

В решті позовних вимог відмовлено та
вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача, просить рішення суду
скасувати й ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені вимог позивачу,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним, винесеним з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Так, апелянт зокрема, зазначає,
що вини відповідача в тому, що позивач
отримав професійне захворювання немає,
оскільки позивач знав, що працюватиме в
місцях зі шкідливими умовами праці, що
впливають на здоров'я, отримував за це
пільги та компенсацію; позивачем не
подано доказів на спричинення
моральної шкоди, зокрема висновку
лікаря-психіатра. Крім того, апелянт
посилається на те, що позивачем
пропущено строк позовної давності на
звернення до суду за захистом свого
права.

Представник апелянта в судове
засідання не з`явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомив, заяви
про відкладення розгляду справи не
подав.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, його неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 153, ст.173 КЗпП України
передбачено, що забезпечення безпечних
і нешкідливих умов праці покладається
на власника або уповноважений ним
орган; шкода, заподіяна працівникам
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачено, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Встановлено, що стверджується
матеріалами справи, зокрема фотокопією
трудової книжки позивача, останній з 26
березня 1991 року працював на підземних
роботах з повним робочим днем на посаді
прохідника, в тому числі з 10 березня 1998
р. в ДВАТ шахта № 4 «Великомостівська»,
що належить відповідачу.

21 червня 2012 року позивач звільнений з
роботи по п.2 ст.40 КЗпП у зв'язку з
виявленою невідповідністю працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає продовженню
цій роботі (а.с.9-12).

У зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці
позивач неодноразово вимушений був
звертатись за медичною допомогою. Так,
в період з 8 липня 2011 року по листопад 2012
року позивач неодноразова знаходився
на стаціонарному лікування з приводу
хронічної попереково-крижова
радикулопатія зі стійким помірно
вираженим болевим синдромом та
статико-динамічним порушенням.
Антракосилікоз І стадія інтерстиційна
форма 1/1 t/t, бронхіт, емфізема легенів,
пневмофіброз, ДН І-ІІ ст.
(першого-другого) і ці захворювання
професійні та встановлені вперше.
Зазначені обставини стверджуються
медичними документами (а.с.10-20).

Медичним висновком ЛЕК
спеціалізованого профпатологічного
лікувально-профілактичного закладу
про наявність (відсутність)
професійного характеру захворювання
від 21 червня 2012 року № 254 було
встановлено причину виникнення
хронічного професійного захворювання
у позивача і встановлено, що у позивача
мається хронічної попереково-крижова
радикулопатія з помірно больовим
синдромом та статико-динамічними
порушеннями. Вибраційна хвороба 1
стадії, (1/1 t/t), ДН 1 ст. Зазначені
захворювання професійні та пов'язані з
тривалим (20 років 6 місяців) підземним
стажем. Причинами є пил, що
перевищувало гранично допустимі
концентрації, важка фізична праця,
вимушене положення тіла, вібрація.
Професійне захворювання було виявлено
вперше (а.с.25, 26).

Вказані обставини підтверджуються
наданими медичними документами
(витягами з медичних карт
хворого-позивача),
санітарно-гігієнічною характеристикою
умов праці (а.с.13-24).

Актом розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 04 липня 2012 року підтверджується
причина професійного захворювання у
позивача - важка фізична праця,
перенесення вантажів масою більше 30 кг
у вимушеному положенні тіла, контакт з
віброінструментом та прохідницькими
комбайнами, що створюють вібрацію,
вугільно-породний пил і це було
пов'язано з недосконалістю
технологічного процесу і відсутності
ефективних систем знепилювання
повітря, при перевищенні гранично
допустимих норм концентрації пилу,
важкості та напруженості трудового
процесу робочої зони підземного
прохідника, вміст вугільного пилу в
повітрі робочої зони підземного
прохідника перевищував ГДК в 42,21 р.
(а.с.27, 28).

Відтак, посилання апелянта що вини
відповідача в тому, що позивач отримав
професійне захворювання немає, є
безпідставним.

Випискою із акта огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, стверджується отримання
вперше позивачем третьої групи
інвалідності та 60% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с.29).

Таким чином матеріалами справи
доведено, що умовами праці на
підприємстві відповідача позивачу
була завдана шкода здоров'ю і який,
відповідно, має право на отримання
компенсації моральної шкоди.

Посилання на те, що відповідачем було
вжито всіх заходів для збереження
здоров'я і працездатності позивача як
працівника під час виконання ним
трудових обов'язків, що на момент
працевлаштування позивач усвідомлював
технологічно важкий та шкідливий для
здоров'я процес видобутку вугілля та що
позивачем не доведено спричинення
моральної шкоди є помилковим, оскільки
згідно рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричиняє порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Безпідставним є також посилання
відповідача на пропуск позивачем
строку позовної давності щодо
стягнення моральної шкоди у
відповідності до ст.233 КЗпП України,
виходячи з наступного.

Згідно з ст.233 КЗпП України до вимог про
відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством, дійсно застосовується
тримісячний строк звернення до суду,
однак до інших вимог про відшкодування
моральної шкоди, зокрема вимог, що
випливають з порушення особистих
немайнових прав, строки позовної
давності не застосовуються.

З набранням чинності ЦК України 2004 року
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК
України).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
Державного підприємства
«Львіввугілля» Ганаса Андрія
Богдановича відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 13 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Бакус В.Я.

Судді
Гірник Т.А.

Левик Я.А.