АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/1636/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Мочальська В.М. Провадження
№ 22-ц/789/313/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадської Г. В., Міщія О. Я.,

при секретарі - Дудіна Т.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

його представника - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3 та її
представника

- ОСОБА_4

приватного нотріуса - ОСОБА_5

її представника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кременецького районного
суду від 16 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визнання дій нотаріуса неправомірними,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, скасування договору
купівлі-продажу, повернення всього у
первісний стан, стягнення моральної
(немайнової ) шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кременецького районного
суду від 16 січня 2014 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в частині визнання дій
нотаріуса неправомірними, визнання
договору купівлі-продажу будинку
недійсним та стягнення з ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 моральної шкоди, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні апелянт
та його представник апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на докази,
викладені в ній.

Відповідачка та її представник
заперечили апеляційну скаргу, рішення
суду вважають законним та
обгрунтованим.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 та її
представник апеляційну скаргу
заперечили.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

У відповідності до ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції вірно виходив з
тих обставин, що відсутні правові
підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Колегія суддів погоджується із
наведеним висновком суду.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає, або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом установлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 15 серпня
2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1
продав відповідачці ОСОБА_3
домоволодіння, яке знаходиться по
АДРЕСА_1. Договір зареєстровано в
реєстрі за №2281. Сторони підписали
договір в присутності нотаріуса.

Доводи апелянта про те, що судом
не врахована та обставина, що спірний
договір приватним нотаріусом
посвідчено з порушенням процедури,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки він не грунтується на законі
та спростовується матеріалами справи.

З договору купівлі-продажу від 15
серпня 2005 року вбачається, що
нотаріусом встановлено особу сторін,
дієздатність та договір підписано
сторонами.

В суді апеляційної інстанції
приватний нотаріус пояснила, що діяла
згідно п.36 Інструкції "Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України",було встановлено дійсні
наміри сторін і договір спочатку був
підписаний позивачем а потім
відповідачкою у відсутності ОСОБА_1

Згідно п.36 Інструкції "Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України", яка була чинна на момент
укладення договору нотаріуси
зобов'язані встановити дійсні наміри
кожної сторони до вчинення правочину,
який він посвідчує, а також відсутність
у сторін заперечень щодо кожної з умов
правочину. Встановлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної
сторони. Встановлення дійсних намірів
однієї з сторін правочину може бути
здійснено нотаріусом за відсутності
іншої сторони з метою виключення
можливості стороннього впливу на її
волевиявлення. Правочин посвідчується
нотаріусом, якщо кожна із сторін
розуміє значення, умови правочину та
його правові наслідки, про що свідчать
особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ч.ч.1, 4 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 9 листопада 2009 року,
відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції, вірно
встановив фактичні обставини справи та
дав правильну оцінку всім зібраним у
справі доказам та дійшов
обґрунтованого висновку, що
волевиявлення сторін було направлене
на вчинення договору купівлі-продажу,
правочин вчиннений у відповідності
закону, а тому суд підставно відмовив у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору купівлі продажу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд першої інстанції також
підставно відмовив в задоволенні
позовних вимог, щодо стягнення
моральної немайнової шкоди . оскільки
відсутні правові підстави для
задоволення даних вимог.

Посилання апелянта на те, що він
укладав договір довічного утримання, а
не договір купівлі-продажу, колегія
суддів не бере до уваги як
безпідставні, оскільки апелянт
звертався з позовом до суду про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, укладеним внаслідок помилки
і йому було відмовлено в задоволенні
даних позовних вимог.

Так, рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області від 4 жовтня 2012 року рішення
Кременецького районного суду від 5
грудня 2011 року, яким визнано недійсним
договір купівлі-продажу
домоволодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1 Тернопільської області, який
укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 15 серпня
2005 року скасовано і ухвалено нове
рішення, яким відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третьої особи - приватного нотаріуса
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Виходячи з аналізу процесуальних
норм права, преюдиційність фактів, які
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними (ті самі особи (особа) або
правонаступники) і обєктивними
(предмет спору, предмет доказування)
межами, за якими сторони чи інші особи,
які брали участь у справі, а також їх
правонаступники, не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом в рішенні у такій
справі факти і правовідносини.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324; 325
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кременецького районного
суду від 16 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук