Справа № 570/1597/14-ц
Номер провадження 2/570/889/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

при секретарі Іллюк С.Р.

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця , який має право на обов'язкову частку у спадщині від права на спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця, який має право на обовязкову частку у спадщині від права на спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 05.08.2011 року помер ОСОБА_4, який був рідним батьком позивача та відповідача.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 40/100 частин у будинковолодінні №3 по вул.Сагайдачного в смт.Клевань Рівненського району.

За життя батько 06.06.2007 року склав заповіт на імя позивача, в якому заповів їй все своє майно.

Відповідач ОСОБА_3 є рідним братом позивача ОСОБА_1 та на час смерті батька був непрацездатним, через досягнення пенсійного віку, тому згідно вимог ч.1 ст.1241 ЦК України, має право на обовязкову частку у спадщині, не залежно від наявності заповіту.

Вони з позивачем вчасно прийняли спадщину, подавши відповідні заяви в нотаріальну контору.

Позивач вказує про те, що відповідач, будучи рідним сином спадкодавця, був зобовязаний згідно Сімейного кодексу України утримувати свого непрацездатного батька, оскільки останній потребував такої допомоги, однак відповідач свідомо ухилявся від виконання свого обовязку.

Позивач стверджує, що відповідач знав про тривалу хворобу батька, оскільки останній неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні і йому було проведено операцію. Однак відповідач жодного разу не надав батьку матеріальної допомоги на придбання медикаментів та необхідних засобів гігієни, відповідач жодного разу навіть не провідав батька ні в лікарні, ні вдома. До самої смерті спадкодавець перебував лише на утриманні позивача, яка самостійно доглядала його. Відповідач навіть не був присутнім на похоронах.

В суді позивач позов підтримала, просить суд задоволити його повністю.

Відповідач в суді позов не визнав, та пояснив, що батько йому дуже довіряв, склав на нього ще раніше заповіт, оформив довіреність, строк дії якої вже закінчився, про що подав відповідні копії документів. Після розлучення з матір"ю батько переїхав жити в Херсон, де повторно одружився, звідки постійно писав йому листи. Після смерті другої жінки він просив, аби саме відповідач забрав його з Херсона і доглядав. Йому відомо, що батько був інвалідом ВВВ, також знає про його хвороби на туберкульоз, астму, паркінсонізм, перенесений інфаркт ще за період його перебування в Херсоні, однак вважає, що батько до часу смерті був у задовільному стані і ніякої допомоги не потребував. Після того як вони з батьком продали за розпискою в Херсоні усе його господарство, він привіз батька в Рівненський район і відразу оформив у військовий госпіталь, після якого батько жив разом з відповідачем в с.Понебель Рівненського району. Згодом спадкодавець з власної волі пішов жити в смт.Клевань, оскільки йому хотілося пожити з іншою жінкою, яка б за ним доглянула. Не заперечує, що він жодного разу не відвідав батька за адресою його місця проживання в смт.Клевань,3 та жодним чином не допомагав йому, оскільки знав, що він нормально себе почуває і йому його допомога не потрібна. Заперечує, що батько до нього приходив в с.Понебель, а він його прогнав. Пояснює, що вони з ним випадково в 2009 році зустрічалися кілька разів біля зупинки в смт.Клевань і батько був в нормальному стані, ніякої допомоги у нього не просив. Крім того, в суді пояснив, що йому не було відомо про складення батьком останнього нового заповіту на користь позивача, аж до того часу, поки йому про це повідомив нотаріус під час подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Пояснює, що йому не зрозуміло чому батько не оформив договір дарування на свою частину будинку, а склав заповіт на позивача. Пояснює, що вони з позивачем перебувають у неприязних стосунках ще в 2003-2004 р.р., оскільки вона тоді йому погрожувала, що розібє собі голову, коли він прийде до них, про що він звертався в міліцію, однак ніяких доказів з цього приводу до суду не подав.

Позивач ОСОБА_1 за її згодою була допитана в суді як свідок та пояснила, що дійсно відповідач був з батьком в дуже довірливих стосунках, батько його дуже любив і чекав на нього кожного дня. У 2005 році за ініціативою відповідача спадкодавець з Херсона переїхав проживати в Рівненський район до відповідача, однак останній його ображав, зокрема пхнув, про що батько їй розповідав, і тому перейшов жити в смт.Клевань, де позивач за ним постійно доглядала, оскільки він був у безпорадному стані, ходив з палицею, часто хворів і потребував допомоги. Спадкодавець потребував допомоги сина, оскільки приходив до відповідача, хотів бути з ним, однак той його прогнав. Крім того, коли спадкодавцю було 73-74 роки позивач з відповідачем перебували в Херсоні та допомагали батьку по господарству, у нього різко погіршився стан здоровя і відповідач при розмові з позивачем здивувався, чому та готує йому ліки.

Дані в суді показання позивача, як свідка, в суді підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили факт проживання спадкодавця протягом останніх років життя з позивачем, яка йому постійно надавала допомогу у зв"язку з його похилим віком, безпорадністю. Крім того, вона займалася ремонтом частини будинку, в якому проживав її батько. Свідки стверджують, що спадкодавець рухався за допомогою палиці в межах двору, у нього постійно трусилися руки і він не міг самостійно споживати їжу, голитися, доглядати за собою, оскільки такі дії для нього були небезпечні через ризик травмувати себе. Після операції він постійно ходив з катетером, наявність якого не можливо було не помітити і не знати про існування хвороби. Свідки вказують про їх обізнаність щодо наявності старшого сина у спадкодавця, однак протягом останніх років життя діда, вони відповідача жодного разу не бачили, хоча ОСОБА_4 постійно про нього згадував і жалівся, що той не хоче його бачити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 06.06.2007 р., який мешкав в смт.Клевань по вул.Сагайдачного, буд.3, склав заповіт на належне йому на день смерті майно на користь позивача ОСОБА_1

Спадкодавець помер 05.08.2011 р. в смт.Клевань Рівненського району у віці 88 років (свідоцтво про смерть серія 1-ГЮ №114494).

Після його смерті до Рівненської державної нотаріальної контори звернулись:

1. позивач із заявою від 09.08.2011 р. про прийняття спадщини за заповітом від 06.06.2007 р. дочка ОСОБА_1;

2. відповідач із заявою від 04.01.2012 р. про прийняття спадщини за заповітом від 24.01.1984 р. син померлого ОСОБА_3

Виходячи з ч.2, ч.3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

У звязку з цим, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як непрацездатна особа, оскільки за чотири місяці до смерті свого батька він досяг пенсійного віку, має право на обов'язкову частку у спадщині згідно ч.1 ст.1241 ЦК України.

Таким чином, не зважаючи на те, що цивільним законодавством не передбачено позбавлення особи права на обов'язкову частку судом, така особа може бути усунена від права на спадкування згідно з ч.6 ст.1224 ЦК України.

Відповідно до ч.5,6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Отже, судом встановлено, що спадкодавець був інвалідом ВВВ, внаслідок перенесеної контузії, що сторонами не заперечується, крім того переніс інфаркт міокарда, мав синдром судинного паркінсонізму тремтливої форми, розлад особистості у вигляді інтелектуально-мнестичних порушень, помірного ступеня а також епіцистостома, що підтверджується даними з медичної карки, оглянутої в суді, та долученими до матеріалів справи епікризами. В результаті виникнення останнього захворювання, 27.11.2008 року йому було проведено два оперативні втручання (епіцистостомію), що полягає у вживленні дренажного катетера (трубки) для виведення сечі.

На думку суду позивачем доведено, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував саме його допомоги, що підтверджується показаннями свідків. Крім того в суді відповідач не заперечив, що він з 2008 року жодної допомоги батьку не надавав.

Виходячи зі змісту зазначеної ч.5,6 ст.1224 ЦК України, судом встановлено факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. На відповідача такого обов'язку у встановленому законом порядку відповідним рішенням покладено не було.

Виходячи з того, що спадкодавець був у безпорадному стані, а саме був неспроможний себе нагодувати та доглянути, як вказували в суді свідки: «Для діда взяти бритву, аби поголитися, або сокиру, щоб дрова порубати означало закінчити життя самогубством», безпомічність особи, неспроможність його своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу паркінсонізм, та оперативне втручання в листопаді 2008р (епіцистостома), у зв'язку з чим спадкодавець потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, яке здійснювала позивач.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягало в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

На необхідність з'ясування судом таких обставин звернув увагу Верховний Суд України у п. 6 постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування".

На думку суду, позивач належними та допустимими доказами, а саме показаннями свідків, та медичними довідками, довела, що спадкодавець, будучи у безпорадному стані, потребував допомоги відповідача, оскільки звертався до нього особисто, приїжджаючи в с.Понебель, однак відповідач йому відмовив. В суді відповідач пояснював, що батько кожного року, перебуваючи на Херсонщині проходив курс лікування в госпіталі, аби підтримувати своє здоровя, він хворів на туберкульоз і в нього постійно трусилися руки, забравши батька за ініціативою відповідача з Херсона, він влаштував його в госпіталь. Відповідач мав можливість надати батьку допомогу, однак в суді пояснював, що батько сам захотів пожити з іншою жінкою у своїй хаті і тому пішов від нього. Одночасно пояснюючи, що він взагалі не знав про існування такої жінки. Такі пояснення відповідача спростовуються показаннями свідків у справі та показаннями позивача як свідка, які в суді пояснили, що особа, про яку відповідач вказує як жінку свого батька, жодного дня не жила разом із спадкодавцем, не доглядала за ним, не вела з ним господарство, не мала ніяких спільних прав та обовязків, а відвідала ОСОБА_4 кілька разів, тільки коли він отримував пенсію, та давав їй гроші на алкоголь.

На думку суду, ухилення відповідачем від обовязку надавати допомогу батьку у звязку з його безпорадним станом, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, (в суді відповідач пояснював, що йому не було відомо заповіт на позивача), мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Крім цього, з'ясовано, спадкодавець потребував допомоги від свого сина, крім того, що отримував її від позивача. В суді відповідачем не заперечувалося обставина, що він мав матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже, вказана сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, вказує на доведеність позову.

Позивачем у судовому засіданні доведено свідоме ухилення відповідача від виконання обов'язку по догляду та надання допомоги спадкодавцю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,60,212,214,215,223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця , який має право на обов'язкову частку у спадщині від права на спадкування - задовольнити.

Встановити факт ухилення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обов"язкову частку у спадщині, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від виконання обов"язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4, померлого 05.08.2011 року.

Усунути спадкоємця за законом першої черги, який має право на обов"язкову частку у спадщині, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_4, який помер 05 серпня 2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гнатущенко Ю.В.