Провадження 2/235/500/114
Справа 235/353/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Гужеля А.О.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника позивачів ОСОБА_3,
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Красноармійську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 21.01.2014 року
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що з відповідачами по справі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вони є співвласниками
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником 1/8 частини вказаної
квартири на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом виданого
Першою Красноармійською державною
нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року,
реєстр № 1228 та зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 30.10.2006 року.

ОСОБА_2 є власником 5/8 частин вказаної
квартири, із яких: 1/8 частина квартири
належить їй на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Першою Красноармійською державною
нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року,
реєстр № 1228 та зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 30.10.2006 року; 1/2 частина
квартири належить їй на підставі
Договору дарування, посвідченого27
липня 2010 року приватним нотаріусом
Красноармійського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_7 по реєстру № 3338 та
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно БТІ м. Красноармійська 27.08.2010 року
за реєстровим номером 16546023.

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 чинила їм
перешкоди у користуванні вказаною
квартирою, том позивачі по справі
зверталися до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_4 про вселення,
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, що є спільною
частковою власністю.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від травня 2009 року по справі № 2-485/2009,
яке залишено без змін Ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 14 липня 2009 року зазначений позов
задоволено. Не зважаючи на рішення суду
відповідачка продовжує перешкоджати
їм користуватися квартирою, тому вони
вимушені були вселятися у квартиру
примусово, що підтверджується актом
державного виконавця і 05.11.2009 року про
вселення.

На даний час вони не досягли згоди у
порядку користування квартирою, яка є
їхньою з відповідачами спільною
частковою власністю. Відповідачі
користуються всією квартирою
самостійно; позивачі не мають вільного
доступу до квартири, не мають
можливості користуватися свою часткою
на свій розсуд, тому вимушені
звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» № 20
від 22.12.1995 року із відповідними змінами
- квартира , яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можна
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в и
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири.

Квартира є трикімнатною, але виділити
частки в натурі зі спільного майна
неможливо, і тому позивачі вважають, що
є можливість встановити порядок
користування квартирою, в наступний
спосіб:

- відповідачам, ОСОБА_4 та ОСОБА_8
виділити у користування кімнату площею
8,4 кв.м. та лоджію площею 5,3м x 0,5 м;

- ОСОБА_9 виділити в користування
кімнату площею 5,9 кв.м;

- ОСОБА_2 виділити в користування
кімнату площею 14,9 кв.м. та балкон площею
2,8 м x 0,3 м;

- Кухню, вбиральню, ванну кімнату,
передпокій, залишити у спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити, при чому
позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона
розуміє, що розмір кімнати, яку вона
просить виділити їй в користування,
менше ніж її ідеальна частка в спірній
квартирі, і вона на це погоджується.

Представник позивачів ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримала, просила
задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнала у повному обсязі, просила
відмовити в їх задоволенні, зазначила,
що вона пропонує розділити кожну
кімнату в спірній квартирі відповідно
до частки кожного співвласника ширмами
чи шторами, при цьому вона бажає
користуватися належною їй часткою в
кожній кімнаті квартири та обома
балконами, оскільки там вона зберігає
свої особисті речі.

Представник відповідачки ОСОБА_6
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі, просив відмовити в їх
задоволенні, оскільки 20.10.2010 року між
сторонами була досягнута згода щодо
користування спільним майном, згідно
якій відповідачі за користування
частиною квартири, що належать
позивачам сплачують щомісяця грошову
компенсацію в розмірі 400 грн., а також
комунальні платежі, а позивачі взяли на
себе зобов'язання не перешкоджати їм в
користуванні всією житловою площею.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнала, просила відмовити в їх
задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив наступне:

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності
відповідно чотирьом співвласникам:

ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками
кожний по 1/8 частини вказаної квартири
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом виданого Першою
Красноармійською державною
нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року,
реєстр № 1228 та зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 30.10.2006 року (а.с. 16).

ОСОБА_2 є власником 5/8 частин вказаної
квартири, із яких: 1/8 частина квартири
належить їй на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Першою Красноармійською державною
нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року,
реєстр № 1228 та зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 30.10.2006 року; 1/2 частина
квартири належить їй на підставі
Договору дарування, посвідченого27
липня 2010 року приватним нотаріусом
Красноармійського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_7 по реєстру № 3338 та
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно БТІ м. Красноармійська 27.08.2010 року
за реєстровим номером 16546023 (а.с. 11-14).

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 чинила
позивачам перешкоди у користуванні
вказаною квартирою, том позивачі по
справі зверталися до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_4 про вселення,
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, що є спільною
частковою власністю.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від травня 2009 року по справі № 2-485/2009,
яке залишено без змін Ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 14 липня 2009 року зазначений позов
задоволено (а.с. 18-20). Згідно акту
державного виконавця від 05.11.2009 року
зазначене рішення суду було виконане в
примусовому порядку (а.с. 17).

На даний час сторони не досягли згоди
щодо порядку користування квартирою,
яка є їхньою спільною частковою
власністю. Відповідачі користуються
всією квартирою самостійно, а позивачі
не мають можливості користуватися свою
часткою на свій розсуд, що стало
підставою для звернення до суду з
зазначеним позовом.

При цьому суд не приймає до уваги
наданий відповідачами документ від
20.10.2010 року (а.с. 24) про те, що сторони
дійшли згоди (домовленості) про порядок
користування спірною квартирою,
оскільки в ньому взагалі не зазначений
розмір щомісячної грошової
компенсації, яку ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зобов'язались сплачувати ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Крім того, сам факт звернення
позивачів до суду з зазначеною
позовною заявою свідчить про те, що їх
не влаштовує такий порядок
користування квартирою.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» № 20
від 22.12.1995 року із відповідними змінами
- квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можна
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в и
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири.

Спірна квартира являється
трикімнатною, але виділити сторонам
частки в натурі зі спільного майна
неможливо, і тому суд дійшов висновку
про є можливість встановити наступний
порядок користування квартирою,
виділивши в користування:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - житлову кімнату
площею 8,4 кв.м.;

ОСОБА_9 - житлову кімнату площею 5,9 кв.м;

ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 14,9 кв.м.;

Кухню, вбиральню, ванну кімнату,
передпокій, балкон та лоджію залишити у
спільному користуванні.

При цьому, залишаючи балкон та лоджію у
спільному користуванні, суд виходить з
того, що вони є приміщеннями загального
користування, і надавши зазначені
приміщення в користування одному зі
співвласників, суд тим самим обмежить
право інших співвласників квартири.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 358 ЦК України,
можливе виділення у володіння та
користування співвласника таких
частин у спільному майні, які не
співпадають з їх ідеальними частками.
Якщо такий виділ частини спільного
майна неможливий, співвласник,
позбавлений можливості одержати у
володіння та користування частину, що
йому належить, має право вимагати від
інших співвласників, у яких
залишається спільне майно, грошову
компенсацію.

В даному випадку позивачі не ставлять
питання на одержання від відповідачів
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості їх частки. Вони
обрали варіант свого захисту на
користування шляхом встановлення
порядку користування, виділивши
кожному співвласнику частини житлової
площі (кімнати) та балкону, лоджії,
залишивши інші приміщення в спільному
користуванні. При цьому, вони просили
виділити в користування відповідачам
житлову кімнату площею 8,4 кв.м., яка не
співпадає з їхніми ідеальними
частками, а являється більшою, ніж їхні
ідеальні частки, які складають по 18
кожного, але при цьому частка виділена
в користування їм та позивачу ОСОБА_1
збільшується за рахунок частки
позивача ОСОБА_2, яка складає 5/8, та
позивач ОСОБА_2 зі свого боку це
усвідомлює та погоджується з цим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають частковому задоволенню
за виключенням балкону та лоджії, які
належить залишити в спільному
користуванні сторін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивачів
підлягають стягненню понесені ними
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн. та 243,60 грн.
відповідно (а.с. 1-2).

На підставі викладеного, керуючись ст.
16, 358, 361, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 79, 88, 214,
215, 218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням задовольнити частково.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - житлову кімнату
площею 8,4 кв.м.;

ОСОБА_9 - житлову кімнату площею 5,9 кв.м;

ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 14,9 кв.м.;

Кухню, вбиральню, ванну кімнату,
передпокій, балкон та лоджію залишити у
спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5
повернення судового збору на користь
ОСОБА_1 по 121,80 грн. з кожного, на користь
ОСОБА_2 по 121,80 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

13.03.2014