РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № /263/13566/13ц

провадження № 2/263/630/2014

09 січня 2014 року
м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя в
складі : головуючого судді Васильченко
О.Г., при секретарі Дерягіній Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу в залі суду за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Донецька залізниця» про поновлення на
роботі, визнання незаконним и
скасування наказу про звільнення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з
позовом про поновлення її на роботі на
посаді начальника пасажирського
поїзду в резерв провідників 2 групи в ДП
«Донецька залізниця» Пасажирське
вагонне депо Маріуполь, визнання
незаконним наказу про розірвання
трудового договору та його скасування.

У судовому засіданні підтримала
заявлені вимоги, суду пояснила, що вона
з 1980 року працює на вказаному
підприємстві, з 1997 року на посаді
начальника пасажирського поїзда. З 2005
року з нею укладений контракт на роботу
на вказаній посаді, згодом контракт
переукладався, останній контракт про
роботу на посаді начальника потягу був
укладений 07.09.2011 року. Пунктом 20
контракту передбачається, що при
достроковому розірванні контракту у
разі невиконання або неналежного
виконання сторонами зобов'язань,
передбачених контрактом, він
розривається з попередженням
відповідної сторони за два тижні.

16.09.2013 р. по роду роботи, виконуючи
обов'язки начальника поїзда, вона
виїхала на пасажирському поїзді № 78
сполученням «Маріуполь-Москва». 17.09.2013
року по шляху сполучення на ділянці
Орел-Москва, до неї з листом звернулося
Лінійне Управління МВС РФ на станції
Москва - Курська з проханням про проїзд
громадян у зв'язку з виниклою службовою
необхідністю. Враховуючи, що прохання
виходило фактично від МВС РФ, вона
дозволила проїзд трьох громадян РФ на
службових місцях у вагоні № 12.
Приблизно через дві години після
посадки працівниками Центру
внутрішнього контролю і аудиту
Московського регіонального відділення
РФ в поїзді була проведена перевірка, в
результаті якої був складений акт про
провезення у вагоні №12 безквиткових
пасажирів. При перевірці їм були
виписані проїзні документи.

Відразу ж по приїзду поїзду, 18.09.2013 року
в м. Маріуполь, в кабінеті начальника
вагонного депо відбулася бесіда з
приводу того, що сталося, між нею,
начальником депо, начальником відділу
кадрів та майстером, в процесі якої нею
було складено пояснення, доданий лист
Лінійного Управління МВС РФ. Ніяких
питань з приводу її звільнення під час
бесіди не вирішувалося. З 20.09.2013 року по
06.12.2013 року включно вона знаходилася на
лікуванні.

06.12.2013 роки, ще знаходячись на
лікуванні, вона прийшла у вагонне депо
для того, щоб повідомити адміністрацію
про те, що 07.12.2013 року вона виходить на
роботу, проте їй відразу 06.12. 2013 року був
вручений наказ про її звільнення з
07.12.2013 року.

Вважає цей наказ № 783/ОС від 06.12.2013 року
про розірвання трудового договору по
ст.8 п 36 КЗпП України незаконним
наступних підстав:

- згідно п. 20 Контракту, укладеного між
нею і відповідачем, її повинні були
попередити про розірвання контракту за
два тижні.

Ніякого повідомлення про розірвання
контракту вона не отримувала ні
особисто, ні рекомендованим листом,
ніхто їй про це не оголошував. З актом
адміністрації від 18.09.2013 року в якому
вказується, що вона нібито відмовилася
від отримання повідомлення вона не
згодна, оскільки такого факту не було,
крім того, надане в судовому засіданні
повідомлення про звільнення, яке
нібито їй було оголошено, з невідомої
причини підписано не керівником
підприємства, а начальником сектора
кадрів, у якого немає таких
повноважень.

- якби навіть таке попередження було
їй оголошено, вона згідно закону, має
бути звільнена 02.10.2013 року після
закінчення двотижневого строку , а не
06.12.2013 року під час знаходження на
лікарняному.

- вважає, що провезення нею трьох
громадян РФ на прохання органу МВС РФ
по території Російської Федерації на
підставі офіційного листа не може бути
розцінено як провезення безквиткових
пасажирів.

- вважає, що посилання в наказі про
розірвання трудового договору на Акт
Центру внутрішнього контролю і аудиту
Московського регіонального відділення
РФ від 17.09.2013 року незаконе, оскільки
вона громадянка України, контракт про
роботу укладений нею з підприємством
України, і якщо вирішувати питання про
факт провезення безквиткових
пасажирів, то вона вважає, що цей факт
мав бути встановлений або
підтверджений яким-небудь відповідним
документом підприємства України, тому
що у Контракті не має посилання на
можливість розірвання договору на
підставі акту іноземної держави. Проте
ніякого розслідування по даному факту
з її участю не проводилося, ніяких
документів з боку підприємства не
оформлювалося, нею не підписувалося,
суду не надавалося. У зв'язку з чим,
вважає, що посилання в наказі про
звільнення на акт іншої держави, який
послугував підставою для звільнення,
незаконне.

Просить суд поновити її на роботі
на посаді начальника пасажирського
поїзду в резерв провідників 2 групи в ДП
«Донецька залізниця» Пасажирське
вагонне депо Маріуполь, визнати
незаконним і скасувати наказ про
розірвання трудового договору від
06.12.2013 року.

Представник відповідача позов не
визнав, суду пояснив, що дійсно позивач
працювала на посаді начальника поїзду
згідно Контракту № 399 від 07.09.2011 року.
Позивачем було допущено порушення п.18
«а» Контракту про роботу від 07.09.2011
року, укладеного з ОСОБА_1 Цей факт
встановлений актом Центру
внутрішнього контролю і аудиту
Московського регіонального відділення
РФ від 17.09.2013 року, вважає, наказ про
розірвання трудового договору від
06.12.2013 року законним, не дивлячись на те,
що підставою для розірвання
послугував акт іншої держави, ДП
«Донецька залізниця» на підставі акту
РФ ніяких своїх актів не складало.

18.09.2013 року по приїзду в м. Маріуполь,
дійсно відбулася бесіда між позивачем
і представниками адміністрації, їй
було зачитано повідомлення про
розірвання з нею контракту з 02.10.1013
року, від отримання вона відмовилася, у
зв'язку з чим був складений акт. На якій
підставі повідомлення про розірвання
договору підписане начальником
відділу кадрів і чи має ця особа на те
повноваження, пояснити не може, ніяких
поштових повідомлень про розірвання
трудового договору на адресу ОСОБА_1
спрямовано не було. З якої причини, акт
про відмову в отриманні повідомлення
про розірвання контракту ніде на
підприємстві не зареєстрований
пояснити не може.

Суду також пояснив, що 02.10.2013 року,
після закінчення двотижневого строку,
трудовий договір з ОСОБА_1 розірваний
не був, оскільки вона знаходилася на
лікарняному, з якої причини з нею був
розірваний трудовий договір 06.12.2013 року
в період знаходження на лікарняному
пояснити не може, при цьому пояснив, що
в Контракті про роботу від 07.09.2011 року
відсутня вказівка про неможливість
розірвання договору під час
знаходження працівника на лікарняному.

Вважає дії відповідача законними,
оскільки факт провезення безквиткових
пасажирів встановлений, просить в
позові відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає за необхідне
задовольнити заявлені вимоги з
наступних підстав :

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на основу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 255 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави,
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1,
вона з 1980 року працює на ДП «Донецька
залізниця».

07.09.2011 роки між позивачем і
відповідачем був укладений Контракт з
працівником № 399, згідно з яким ОСОБА_1
прийнята на роботу на посаду
начальника поїзда / пасажирського/, п. 18
Контракту передбачені випадки
дострокового розірвання контракту .

Є додаткова угода до Контракту №
322 від 28.03.2013 року, якою внесені зміни в
контракт № 339 від 07.09.2011 року,
відповідно до п.18 додаткової угоди
Контракту, передбачені для
дострокового припинення і розірвання
контракту підстави, не передбачені
діючим законодавством, а саме п. «а» п.
18 викладений в наступній редакції -
«встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів або
надлишкової поклажі особисто або
членами поїзної бригади».

Пунктом 20 вказаного Контракту
передбачено - « При достроковому
розірванні контракту у разі
невиконання або неналежного виконання
сторонами зобов'язань, передбачених
контрактом, він розривається з
попередженням відповідної сторони за
два тижні».

Суду надано Наказ / розпорядження
/ № 783/ОС від 06.12.2013 року, згідно якого
ОСОБА_1 звільнена з 07.12.2013 року за ст. 36 п
8 КЗпП с посади начальника поїзда,
резерв провідників 2 групи, дільниця з
обслуговування пасажирських вагонів
на шляху прямування, причини
звільнення п.8 ст.36 на підставі,
передбаченій контрактом.

Підстава: умови контракту № 399 від
07.09.2011 р., п.8 ст.36 КЗпП України.

17.09.2013 року при перевірці поїзду № 78
сполученням "Москва - Маріуполь" під
керівництвом начальника поїзда
(пасажирського) ОСОБА_1 на ділянці Орел -
Москва працівниками Московського
регіонального відділення Центру
внутрішнього контролю і аудиту РФ було
виявлено: у вагоні №12/16310 три
безквиткових пасажири, які слідували
від ст. Бєлгород до ст. Москва на місцях
1,2,3, про що складений акт N"035749 від 17.09.2013
р. Начальник поїзда /пасажирського/
ОСОБА_1 порушила пункт 18 «а» Контракту
№ 33 від 07.09.2011 р. «встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів
особисто».

Судом встановлено, що вказаний
наказ ОСОБА_1 отриманий 06.12.2013 року.

Суду надані лікарняні листи про
тимчасову непрацездатність ОСОБА_1, з
яких виходить, що з 20.09.2013 року по 06.12.2013
року включно ОСОБА_1 знаходилася на
лікарняному.

Згідно з вимогами ст. 36 п 8 КЗпП
України, підставами припинення
трудового договору є підстави
передбачені контрактом.

Вимогами цієї статті Закону не
передбачена заборона на звільнення
відповідно до п 8 ст.36 КЗпП України в
період знаходження працівника на
лікарняному.

Умовами п. 20 Контракту,
укладеного на роботу між позивачем і
відповідачем, передбачено розірвання
трудового договору за умови
попередження працівника про
звільнення за два тижні до розірвання
договору, вимогами контракту,
додатковою угодою не передбачена
заборона на розірвання трудового
договору в період тимчасової
непрацездатності працівника.

Суду надано Акт від 18.09.2013 року
Вагонного депо Маріуполь без
реєстраційного номера, про те, що
ОСОБА_1 було в усному порядку зачитане
повідомлення про розірвання договору
з нею 02.10.2013 року, проте від отримання
ОСОБА_1 відмовилася.

Суд критично оцінює цей акт і не бере
його до уваги, у зв'язку з тим, що
законодавством не передбачено
складання цих актів, наданий суду акт
не зареєстрований на підприємстві,
яких-небудь даних про те, що ОСОБА_1 в
передбаченому законом порядку, через
поштовий орган попереджена про
розірвання договору, відповідачем не
надано.

Суд також критично оцінює,
представлене суду повідомлення про
розірвання трудового договору від
18.09.2013 року, підписане начальником
сектора кадрів, оскільки суду не надано
яких-небудь даних, посадових
інструкцій, що свідчать про право цієї
особи попереджати працівника про
звільнення.

Суду надано Акт від 17.09.2013 року за № А
035749 Центру внутрішнього контролю і
аудиту Московського регіонального
відділення РФ, з якого вбачається, що у
вагоні №12 пасажирського поїзду
Маріуполь-Москва виявлено трьох
безквиткових пасажирів. Як виходить з
наказу про розірвання трудового
договору саме цей акт послугував
підставою для розірвання договору з
ОСОБА_1

При цьому суду не надано яких-небудь
даних про порушення трудової
дисципліни з боку ОСОБА_1 зафіксованих
або підтверджених підприємством
України.

Пунктом 7.21 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту та зв`язку України від 27
грудня 2006 року № 1196, передбачено, що у
виняткових випадках з дозволу
начальника поїзда дозволяється
посадка пасажирів у поїзд, якщо вони не
встигли придбати проїзні документи в
касі.

Беручи до уваги викладене,
враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не була
належним чином попереджена про
розірвання договору за два тижні
відповідно до вимог п.20 Контракту,
строк її звільнення у разі
попередження мав бути 02.10.2013 року, тоді
як наказ про розірвання трудового
договору від 06.12.2013 року, того ж дня
вручений ОСОБА_1, хоча 06.12.2013 року
позивач знаходилася на лікарняному,
враховуючи, що підставою для
розірвання трудового договору є акт
іншої держави, в тексті наказу про
розірвання трудового договору
відсутнє посилання на вимоги
додаткової угоди к Контракту № 322 від
28.03.2013 року, діючою на день винесення
наказу, суд вважає необхідним визнати
наказ про розірвання трудового
договору з ОСОБА_1 від 06.12.2013 року
незаконним і скасувати його, поновити
ОСОБА_1 на посаді начальника
пасажирського поїзду у резерв
провідників 2 групи в Державне
підприємство «Донецька залізниця»
Пасажирське вагонне депо Маріуполь з
07.12.2013 року.

Керуючись ст.ст. 208,209 ,60 ЦПК
України, ст. 36, 232, 235 КЗпП України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
поновлення на роботі, визнання
незаконним и скасування наказу про
звільнення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ
/ розпорядження / № 783/ОС від 06.12.2013 року
про припинення трудового договору
/контракту/ з ОСОБА_1 за п 8 ст.36 КЗпП
України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
пасажирського поїзду у резерв
провідників 2 групи в Державне
підприємство «Донецька залізниця»
Пасажирське вагонне депо Маріуполь з
07.12.2013 року.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Донецької області
протягом 10 днів з дня оголошення.

Суддя