Справа № 523/2400/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"21" березня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді - Кисельова
В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача
-ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, виселення. Позовні
вимоги мотивовані тим, що 30 січня 2013
року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (надалі -
Відповідач) уклали Договір позики
грошей, за яким Відповідач прийняв у
власність грошову суму в розмірі 483 800,00
(чотириста вісімдесят три тисячі
вісімсот) гривень 00 копійок, що в
еквіваленті, за домовленістю сторін,
становило 59 000,00 (п'ятдесят дев'ять
тисяч) доларів США та зобов'язався
повернути (погасити) позику в повному
обсязі до 30.07.2013 р.

З метою забезпечення Договору позики, 30
січня 2013 р. між ОСОБА_4 та Відповідачем
було укладено нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим №130 іпотечний договір,
згідно якого Відповідач, передав в
іпотеку ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначене майно належало Відповідачу
на праві приватної власності.

Свої зобов'язання за Договором позики
грошей ОСОБА_4 виконав в повному обсязі,
надавши Відповідачу зазначену у
Договорі позики грошей грошову суму.

В порушення умов Договору позики
грошей Відповідач свої зобов'язання не
виконав, а саме не сплатив необхідні
кошти для погашення заборгованості за
Договором позики грошей.

11 грудня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
(надалі - Позивач) було укладено
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром №5509 Договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_4 продав та передав у
власність, а Позивач купив та прийняв у
власність квартиру АДРЕСА_1 Право
реалізації квартири, яка є предметом
Іпотечного договору, виникло з
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного між
ОСОБА_4 і Відповідачем та посвідченого
30.01.2013 р. приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстром №132, шляхом
застосування процедури продажу, яка
встановлена ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Право власності Позивача
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно Державним
реєстратором прав на нерухоме -
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстраційним номером нерухомого
майна: , що підтверджується
Витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності №14433461 від 11.12.2013 р.

24 грудня 2013 р. на адресу Відповідача
була направлена Вимога про виселення у
добровільному порядку, яка отримана
15.01.2014 p., але ж до теперішнього часу
Відповідачем не виконана, він не
звільнів та не передав від квартири
ключі Позивачу.

На підставі викладеного, позивач
просить визнати відповідача таким, що
втратив право користування
вищевказаною квартирою та виселити
відповідача, а також осіб, які
проживають в квартирі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги, а
також обставини заявленого позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

За згодою представника позивача, суд
розглядає справу у порядку заочного
провадження, відповідно до вимоги
ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
на підставі фактів, встановлених в
судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 30 січня 2013
року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (надалі -
Відповідач) уклали Договір позики
грошей, за яким Відповідач прийняв у
власність грошову суму в розмірі 483 800,00
(чотириста вісімдесят три тисячі
вісімсот) гривень 00 копійок, що в
еквіваленті, за домовленістю сторін,
становило 59 000,00 (п'ятдесят дев'ять
тисяч) доларів США та зобов'язався
повернути (погасити) позику в повному
обсязі до 30.07.2013 р.

З метою забезпечення Договору позики, 30
січня 2013 р. між ОСОБА_4 та Відповідачем
було укладено нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим №130 іпотечний договір,
згідно якого Відповідач, передав в
іпотеку ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначене майно належало Відповідачу
на праві приватної власності.

Свої зобов'язання за Договором позики
грошей ОСОБА_4 виконав в повному обсязі,
надавши Відповідачу зазначену у
Договорі позики грошей грошову суму.

В порушення умов Договору позики
грошей Відповідач свої зобов'язання не
виконав, а саме не сплатив необхідні
кошти для погашення заборгованості за
Договором позики грошей.

11 грудня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
(надалі - Позивач) було укладено
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром №5509 Договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_4 продав та передав у
власність, а Позивач купив та прийняв у
власність квартиру АДРЕСА_1 Право
реалізації квартири, яка є предметом
Іпотечного договору, виникло з
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного між
ОСОБА_4 і Відповідачем та посвідченого
30.01.2013 р. приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстром №132, шляхом
застосування процедури продажу, яка
встановлена ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Право власності Позивача
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно Державним
реєстратором прав на нерухоме -
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстраційним номером нерухомого
майна: , що підтверджується
Витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності №14433461 від 11.12.2013 р.

24 грудня 2013 р. на адресу Відповідача
була направлена Вимога про виселення у
добровільному порядку, яка отримана
15.01.2014 p., але ж до теперішнього часу
Відповідачем не виконана, він не
звільнів та не передав від квартири
ключі Позивачу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Таким чином, оскільки відповідач вже не
є власником спірної квартири, то він
вважається особою, що втратила право
користування даною квартирою.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Частиною 2 ст. 40 Закону України „Про
іпотеку" від 5 червня 2003 року N 898-IV
встановлено, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення
про звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач не погоджував подальше
проживання відповідача у спірній
квартирі, а також направляв вимогу про
звільнення квартири.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги про виселення
відповідача підлягають задоволенню,
оскільки відповідач своїми діями
створює перешкоди позивачу у
здійсненні права власності.

В той же час, позовні вимоги відносно
інших осіб, які проживають в квартирі
не підлягають задоволенню, оскільки
позивач не зазначив їх індивідуально.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.
109 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, виселення -
задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1

3. Виселити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2,
іпн.НОМЕР_3) з квартири АДРЕСА_1.

4. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2,
іпн.НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (іпн. №
НОМЕР_2 АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі
243 гривні 60 копійок.

5. В решті позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку
через Суворовський районний суд м.
Одеси шляхом подачі апеляційної скарги
в 10-ти денний строк з дня
проголошення.

Суддя