Справа № 466/5696/13
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/752/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар Гацій
І.І.

З участю :позивача ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3, представника відділу у справах
дітей Шевченківської РА - Брикси Р.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка
є законним представником
неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа:
орган опіки та піклування
Шевченківської райадміністрації
Львівської міської Ради про визнання
втратившим право на користування
житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду Львівської області від
13 листопада 2013 року у позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 законного представника
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
третьої особи органу опіки і
піклування Шевченківської РА
Львівської міської Ради про визнання
втратившим право на користування
житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним та
таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що він є єдиним власником
квартири АДРЕСА_1. В 2000 році його
покійний син без його згоди як власника
квартири, зареєстрував у квартирі
свого сина, а позивача онука ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Останній на даний час є
неповнолітнім та проживає із своєю
матір»ю ОСОБА_3 у АДРЕСА_2.

Суд не надав належної оцінки тому
факту, що згоди на реєстрацію у
квартирі ОСОБА_5 він не давав.

Судом не взято до уваги, що позивач є
людиною похилого віку, інвалідом
першої групи Великої Вітчизняної
війни, потребує постійного стороннього
догляду, однак через реєстрацію у
квартирі ОСОБА_5 не може на свій розсуд
розпорядитися квартирою, а саме
укласти договір довічного утримання.

Відповідач ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_3
жодним чином про нього не піклуються,
не надають ні матеріальної, ні
моральної допомоги, внаслідок чого він
змушений нести додаткові витрати на
оплату комунальних послуг. Вважає, що
таким рішенням суду порушені його
права як власника квартири,
гарантовані ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
неповнолітнього ОСОБА_3 та
представника відділу у справах дітей
Шевченкіської РА Львівської міської
Ради Брикси Р.З., вивчивши матеріали
цивільної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач по справі
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 30.05.1997 року (а.с.33).

У квартирі зареєстровані власник
ОСОБА_2 та його внук ОСОБА_5, що
стверджується довідкою №1686 від 03.07.2013
року, виданою ЛКП «Збоїща-408» (а.с.7).

Із зазначеної довідки вбачається, що
ОСОБА_5 зареєстрований у спірній
квартирі 09.03.2000 року за місцем
реєстрації свого батька ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с.8).

Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Постановляючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з обставин справи
про те, що ОСОБА_5 є неповнолітнім.
Останній був зареєстрований у квартиру
до свого батька у 2000 році. Так як його
батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
неповнолітній ОСОБА_5 постійно
проживає із своєю матір»ю ОСОБА_3 у
АДРЕСА_2 , чого не заперечила
представник відповідача ОСОБА_3 Окрім
цього, позивач ОСОБА_2 у неприязних
відносинах із своєю невісткою ОСОБА_3,
не вважає неповнолітнього ОСОБА_5 його
рідним внуком і не бажає щоб останній
проживав у його квартирі, чим створює
останньому перешкоди та в суді
апеляційної інстанції підтвердив
зазначені обставини.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що неповнолітній
ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі з
поважних причин, однак дана обставина
не є перешкодою у розумінні ст.383 ЦК
України та ст.150 ЖК України на які
посилається апелянт для власника
квартири ОСОБА_2, розпорядитися
квартирою на власний розсуд.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Шевченківського районного
суду Львівської області від 13
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин