У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Мотижинської сільської ради
Макарівського району Київської
області, третя особа - Макарівський
районний відділ Київської
регіональної філії Центру Державного
земельного кадастру, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, скасування рішення
Мотижинської сільської ради
Макарівського району Київської
області та визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах
ОСОБА_6, на рішення Макарівського
районного суду Київської області від 22
серпня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 22 жовтня 2013 року,

в с т а н о
в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_8 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_7, Мотижинської
сільської ради Макарівського району
Київської області, третя особа -
Макарівський районний відділ
Київської регіональної філії Центру
Державного земельного кадастру, про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою площею 0,264 га,
кадастровий номер: :00:017:0244,
скасування рішення Мотижинської
сільської ради Макарівського району
Київської області «Про безоплатну
передачу у власність земельної ділянки
ОСОБА_7» та визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_7 Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідач встановила огорожу
на власній земельній ділянці, яка межує
з земельною ділянкою позивача, чим
перешкоджає останній у доступі до
земельної ділянки. Крім того, під час
приватизації земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
відповідачем не було погоджено меж
вказаної земельної із власниками
суміжних земельних ділянок, та під час
винесення меж згаданої земельної
ділянки в натурі не був складений
відповідний акт, що є підставою для
скасування рішення Мотижинської
сільської ради Макарівського району
Київської області та визнання
недійсним державного акта відповідача
на право приватної власності на землю.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 22 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 22 жовтня 2013 року,
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити або направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з положень ст.
ст. 10, 11, 60 ЦПК України, зокрема, що
позивачем не доведено, що оспорюваним
рішенням сільської ради було порушено
її право власності, користування чи
розпорядження земельною ділянкою, не
доведено також позивачем факту
накладення земельної ділянки
відповідача на її земельну ділянку,
крім того спосіб захисту порушеного
права обраний позивачем є неналежним.

Проте повністю погодитись з висновками
судів не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач по
справі є власником чотирьох земельних
ділянок загальною площею 0,438 га, що
розташовані в АДРЕСА_1, з яких: для
будівництва, обслуговування житлового
будинку - 0,053 га; для ведення особистого
підсобного господарства - 0,386 га, що
підтверджується ОСОБА_9 актом на право
приватної власності на землю серії І-КВ
№086628 ( а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_7 є власником
земельної ділянки площею 0,4953 га, що
розташована в АДРЕСА_1, цільове
призначення якої є ведення особистого
селянського господарства, що
підтверджується ОСОБА_9 актом на право
власності на земельну ділянку серії
ЯБ№513177 ( а.с. 33). Вказаний ОСОБА_9 акт на
право власності на земельну ділянку
виданий на підставі рішення
Мотижинської сільської ради 21 сесії 4
скликання від 03 жовтня 2005 року
№140 «Про затвердження технічної
документації з видачі громадянам
ОСОБА_9 актів на право приватної
власності на землю в межах
с. Мотижин Мотижинської сільської
ради» (а.с. 52).

З листа Управління Деркомзему у
Макарівському районі Київської
області № 01-12/1670 від 28 травня 2012
року вбачається, що відповідно до бази
даних управління Деркомзему у
Макарівському районі існує взаємне
перекриття (накладання) земельної
ділянки громадянки ОСОБА_7 загальною
площею 0,49531 га та земельної
ділянки ОСОБА_6 загальною площею 0,26384
га, загальна площа перекриття
(накладання) становить 0,00837 га. ( а.с. 30, 31)

Відповідно до висновку № 0217
експертного будівельно-технічного
дослідження, складеного 18 липня 2012 року
Київською незалежною
судово-експертною установою,
накладення межі земельної ділянки
площею 0,26384 га, що належить ОСОБА_6 і
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та межі
земельної ділянки площею 0,49531 га, що
належить ОСОБА_7 і знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 існує, площа
накладання становить 83,69 кв.м (а.с.116-120).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень,визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України передбачений
порядок безоплатної приватизації
земельної ділянки громадянами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в
натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК
України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України
виключно судом вирішується земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК
України, не визначився належним чином з
характером спірних правовідносин, не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, не перевірив
наявності в матеріалах справи даних
щодо конфігурації спірних земельних
ділянок, їх взаємного розташування,
схеми накладення земельних ділянок та
точні розміри і координати такого
накладення, не звернув уваги на те, що
винесення меж в натурі не відбувалось,
не прийняв до уваги висновок №0217
експертного будівельно-технічного
дослідження, складений 18 липня 2012 року
Київською незалежною
судово-експертною установою (а.с. 116-120),
з підстав, що при такій мінімальній
накладці може мати місце геодезична
похибка, тобто обґрунтував свій
висновок виключно на припущеннях, що є
не припустимим.

Водночас, суд першої інстанції
відкидаючи заперечення позивача щодо
підроблення її підпису на акті
встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки від грудня 2004 року зауважив
лише, що зазначене не має ніякого
правового значення, оскільки у
згаданому акті містяться підписи ще
дев'яти осіб, не перевіривши належним
чином вказаних обставин, залишивши
поза увагою положення ст. 198 ЗК України.

Окрім цього, суд першої інстанції не
дослідив та не перевірив матеріалів
землевпорядних справ, залишивши поза
увагою, що державні акти на право
власності на земельну ділянку
підлягають виготовленню та видачі за
певною процедурою, встановленою
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 року
№43, відповідно до п. 2.2 якої підготовчі
роботи, окрім іншого, включають: аналіз
матеріалів проекту відведення
земельної ділянки; підготовку виписки
з земельно-облікових документів про
площу земельної ділянки; аналіз
висновку державного органу земельних
ресурсів про наявні обмеження на
використання земельної ділянки (крім
випадків відчуження земельної ділянки
із земель приватної власності); аналіз
висновку органу у справах будівництва
і архітектури про наявні обмеження на
використання земельної ділянки; підбір
планово-картографічних матеріалів та
збирання інформації про опорну
геодезичну мережу; проведення
рекогносцирування по зовнішній межі
земельної ділянки.

Суд першої інстанції зазначаючи в
судовому рішенні про те, що в ході
судового розгляду сторонами
повідомлялось про існування судового
рішення про встановлення земельного
сервітуту між власниками спірних
суміжних земельних ділянок, не з'ясував
чи був встановлений земельний сервітут
та не перевірив існування вказаного
рішення, хоча представником
відповідача заявлялось клопотання (а.с.
133) про витребування матеріалів
цивільної справи за участю сторін про
встановлення земельного сервітуту та
визнання права користування земельною
ділянкою.

При новому розгляді справи суду
необхідно з'ясувати вказані вище
обставини, в тому числі вирішити
клопотання відповідача про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності (а.с. 132).

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 22 серпня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 22 жовтня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: М.В.
Дем'яносов В.І. Мартинюк М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук