У Х В А Л А

13 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" на ухвалу Рівненського
міського суду Рівненської області від
10 лютого 2014 року у справі за
клопотанням Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" про надання
дозволу на примусове виконання рішення
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду від 5 вересня 2013 року,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників ПАТ «Дельта
Банк»-ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду від
10 лютого 2014 року клопотання ПАТ "Дельта
Банк" про надання дозволу на примусове
виконання рішення Лондонського
Міжнародного Арбітражного Суду від 5
вересня 2013 року залишено без розгляду.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ
"Дельта Банк" вказує, що суд порушив та
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд неправильно розтлумачив
та застосовував положення ст. 394 ЦПК що
у свою чергу призвело до повернення без
розгляду клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду (надалі-ЛМАС).

Стверджує, що у відповідності до
приписів ч. 1 ст. IV Нью-Йоркської
Конвенції та п. 2 ст. 35 Закону України
"Про міжнародний комерційний арбітраж"
стягувач виконав усі вимоги, які
висуваються до документів, що
додаються до клопотання про визнання
та надання дозволу на примусове
виконання рішення ЛМАС та надав
належним чином засвідчену та
апостильовану копію Арбітражного
рішення ЛМАС від 5 вересня 2013 року, а
також нотаріально засвідчену копію
Угоди про фінансування та дольової
участі в бізнесі від 24 січня 2011 року та
нотаріально засвідчену копію
Додаткової угоди № 1 від 24 січня 2011 року
до Угоди про фінансування та дольової
участі в бізнесі від 24 січня 2011 року.
Дані документи були подані з
нотаріально засвідченим перекладом на
українську мову.

Покликається на те, що, не застосувавши
ст.3 Гаазької конвенції 1961 року та ст. 13
Закону України "Про міжнародне
приватне право", суд дійшов помилкового
висновку щодо необхідності
проставлення печатки на рішенні ЛМАС
від 5 вересня 2013 року.

Зазначає, що довідка про розрахунок
пені у розмірі 8% була підписана
представником, що діяв на підставі
довіреності, а оскільки печатка
представника не вимагається для
позовної заяви, то проставлення
печатки на довідці про розрахунок пені
також не передбачено ЦПК України.

З наведених підстав просить скасувати
ухвалу та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Залишаючи без розгляду клопотання ПАТ
"Дельта Банк" про надання дозволу на
примусове виконання рішення
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду від 5 вересня 2013 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
до клопотання не долучено: офіційного
документу про набрання рішенням
законної сили, що воно не скасоване і
його виконання не зупинене; документу,
який засвідчує, що сторона, стосовно
якої постановлено рішення іноземного
суду і яка не брала участі в судовому
процесі була належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи; документ, що засвідчує, в якій
частині чи з якого часу рішення
іноземного суду підлягає виконанню
(якщо воно вже виконувалося раніше).
Крім того, перекладена на українську
мову фотокопія рішення суду та довідка
про розрахунок пені згідно п.1 рішення
не посвідчені печатками.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Зі змісту ч.ч.2,3 ст.394 ЦПК України
вбачається, що до клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду додаються
документи, передбачені міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України і
лише в разі, коли міжнародними
договорами не визначено перелік
документів, які мають додаватись до
клопотання про примусове виконання
рішення іноземного суду, або за
відсутності такого договору -
застосовуються положення ЦПК України.

Відповідно ст. ІV Конвенції «Про
визнання та виконання іноземних
арбітражних рішень» від 10 червня 1958
року (Нью-Йорк) яка була ратифікована
Україною 10.10.1960 року для визнання і
виконання арбітражного рішення,
сторона, що просить визнання і
виконання, при подачі такого прохання
представляє: а) належним чином завірене
справжнє арбітражне рішення або
належним чином завірену копію такого; b)
справжню угоду, згадану в статті II, або
належним чином завірену копію такого.
Якщо арбітражне рішення або угода
викладене не на офіційній мові тієї
країни, де проситься визнання і
приведення до виконання цього рішення,
представляє переклад цих документів на
таку мову. Переведення завіряється
офіційним або присяжним перекладачем
або дипломатичною або консульською
установою.

Даний перелік є вичерпним.

Таким чином, Нью-йоркською конвенцією
"Про визнання та виконання іноземних
арбітражних рішень" при звернення до
суду з клопотанням про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду не передбачено
обов'язок сторони надавати офіційний
документ про набрання рішенням
законної сили, що воно не скасоване і
його виконання не зупинене, документ,
який засвідчує, що сторона, стосовно
якої постановлено рішення іноземного
суду і яка не брала участі в судовому
процесі була належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи, документ, що засвідчує, в якій
частині чи з якого часу рішення
іноземного суду підлягає виконанню
(якщо воно вже виконувалося раніше).

На виконання вказаних вимог
Нью-йоркської конвенції ПАТ "Дельта
Банк" до клопотання про надання дозволу
на примусове виконання рішення
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду від 5 вересня 2013 року
було надано суду належним чином
завірену копію вказаного рішення
арбітражного суду та нотаріально
засвідчені копії Угоди про
фінансування та дольової участі в
бізнесі від 24 січня 2011 року та
Додаткової угоди № 1 від 24 січня 2011 року
до Угоди про фінансування та дольової
участі в бізнесі від 24 січня 2011 року.

За таких обставин, за наявності чинної
міжнародної угоди, ратифікованої
Україною, судом першої інстанції
помилково застосовано вимоги ч.3 ст.394
ЦПК України, щодо переліку документів,
які додаються до клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду.

Також, судом не було взято до уваги, що в
самому тексті рішення арбітражного
суду міститься вказівка, що воно є
остаточним.

Не може бути підставою для залишення
без розгляду клопотання і висновок
суду про те, що копія рішення
арбітражного суду не засвідчене
печаткою, оскільки жодною міжнародною
угодою не передбачено таке
посвідчення.

Відповідно до ст.3 Гаазької конвенції,
1961року, до якої 10.01.2002року приєдналась
Україна та набула у ній чинності
22.12.2003року, єдиною формальною
процедурою, яка може вимагатися для
посвідчення автентичності підпису,
якості в якій виступала особа, що
підписала документ, та, у відповідному
випадку, автентичності відбитку
печатки або штампу, якими скріплений
документ, є проставлення передбаченого
ст.4 апостиля компетентним органом
держави, в якій документ був складений.

З наданої ПАТ "Дельта Банк" копії
рішення Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду від 5 вересня 2013 року
вбачається, що на його останньому
аркуші наявний підпис одноособового
арбітра, професора Лукаса Містеліса, на
титульному аркуші рішення
розміщується підпис реєстратора
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду Сари Ланкастер штамп
про те, що надана копія є належною копію
оригіналу арбітражного рішення.

Крім того, на вказаній копії
проставлено апостиль державним
нотаріусом міста Лондона Найджелом
Пітером Ріді, який засвідчив
справжність та належність підпису
реєстратора Лондонського міжнародного
арбітражного суду Сари Ланкастер.

Що стосується висновку суду про
неналежне повідомлення боржника про
день та час розгляду справи, що було
однією з підстав для залишення
клопотання без розгляду, то він є
передчасним і не ґрунтується на
положенні статті V зазначеної
Конвенції, відповідно до якої, у
визнанні та приведенні у виконання
іноземного арбітражного рішення може
бути відмовлено, лише на прохання
сторони, проти якої воно спрямоване і
вона надасть докази про те, що не була
належним чином повідомлена про розгляд
справи. Тобто питання щодо належного
повідомлення боржника про розгляд
справи вирішується при розгляді
клопотання стягувача, під час якого
з'ясуванню підлягають дійсні обставини
виклику сторони, проти якої винесено
рішення іноземного суду, з урахуванням
відповідних процедур, які були
визначені сторонами в арбітражній
угоді чи в арбітражному застереженні, а
також із регламенту органу, який за
угодою сторін мав здійснити арбітраж.

Таким чином, оскільки клопотання ПАТ
"Дельта Банк" про надання дозволу на
примусове виконання рішення
Лондонського Міжнародного
Арбітражного Суду від 5 вересня 2013 року
оформлено відповідно до вимог
передбачених ст.394 ЦПК України та ст. IV
Нью-йоркської конвенції "Про визнання
та виконання іноземних арбітражних
рішень" у суду не було підстав для
залишення його без розгляду.

Враховуючи викладене ухвала судом
першої інстанції постановлена з
порушенням норм процесуального права
та підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 лютого 2014
року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.