Справа № 154/1020/14-ц Провадження № 22-ц/773/1638/14 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 25 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Вергуну Т.С.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «Страхова група ТАС» Сорочук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення сум страхового відшкодування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03 березня 2012 року близько 09 год. 30 хв. на 366 км. + 400м. автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на території Горностаївського району Херсонської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Пежо 405» державний номерний знак НОМЕР_1. Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження та з моменту дорожньо-транспортної пригоди по 26 березня 2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні Каховської ЦРЛ та Володимир - Волинської ЦРЛ. Виписавшись з лікарні, він звернувся в страхову компанію «Оранта», згідно страхового поліса, а також подав пакет необхідних документів в страхову компанію «ТАС», в тому числі заяву про відшкодування матеріальних збитків та витрат на лікування, на підставі яких страховою компанією «ТАС» було заведено страхову справу. Вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 06 вересня 2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 17 жовтня 2012 року позивач звернувся у відділення страхової компанії «ТАС» в м. Нова Каховка, де знаходився його пошкоджений автомобіль з проханням надати експерта для проведення оцінки заподіяних збитків, однак йому повідомили, що штатного експерта у страховій компанії немає, а оцінки в таких випадках проводить приватний експерт ОСОБА_6, з яким він і уклав договір про проведення незалежної оцінки майна.

Лист із звітом про оцінку матеріального збитку заподіяного його автомобілю він отримав в березні 2013 року, а 14 березня 2013 року, з'явившись на виклик страхової компанії, йому було запропоновано написати заяви на відшкодування збитків, оскільки раніше подані ним заяви відсутні у страховій справі, а без них не може бути проведено виплату страхового відшкодування. 29 липня 2013 року він отримав лист-повідомлення від страхової компанії «ТАС» про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку, розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, становить 33 802 грн. 48 коп. Послуги евакуатора становлять 700 грн. Вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди складає 790 грн. Розмір витрат на лікування становить 582, 82 грн. Крім того, внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди, що пов"язана з пошкодженням транспортного засобу, яку він оцінює в 10 000 грн. Враховуючи викладене, просив стягнути з страхової компанії «ТАС» вказані суми спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення сум страхового відшкодування відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль скасувати з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2012 року близько 09 год. 30 хв. на 366 км.+ 400м. автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на території Горностаївського району Херсонської області мала місце ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль марки «Пежо 405» державний номерний знак НОМЕР_1, яким володів позивач та спричинено останньому ушкодження здоров'я, з приводу яких він знаходився на лікуванні, що підтверджується копією вироку Горностаївського районного суду Херсонської області від 06 вересня 2012 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Автомобілем «Пежо 405» державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на підставі довіреності від 21.12.2010р., виданої ОСОБА_7, керував ОСОБА_8

Встановлені обставини справи підтверджуються наявними в справі належними доказами.

Відповідно до п.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі - Закону) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до п. 37.1.4 якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції покликався на те, що позивач не надав доказів щодо витрат, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості, а також обгрунтував відмову тим, що він пропустив строк для звернення до страховика з заявою про відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням автомобіля.

Проте, з висновком суду про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи і грунтується на неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для правильного вирішення спору.

Так, в матеріалах справи є висновок експерта - оцінювача, згідно якого розмір матеріальних збитків, з врахуванням фактичного знищення автомобіля дорівнює його ринковій вартості до моменту ДТП та складає 33 802, 48 грн.(а.с. 13-25).

Проте, цей висновок експерта залишився поза увагою суду і суд не навів у рішенні мотивів неприйняття цього доказу до уваги. Оскільки даним висновком підтверджується розмір заподіяної шкоди позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, то висновок суду в цій частині є неправильним і необґрунтованим.

Покликаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до страховика, суд не перевірив доказів позивача з приводу вчасного звернення ним до страховика з заявою про відшкодування шкоди, не перевірив матеріали страхової справи, а тому передчасно прийшов до такого висновку.

Оцінюючи критично показання свідків, суд разом з тим не оцінив їх поряд з поясненнями позивача, відповідача та іншими письмовими доказами у справі.

Так, з показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були працівниками Володимир - Волинського відділу ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_8, який керував автомобілем позивача на момент ДТП, які є послідовними і несуперечливими, вбачається, що позивач звертався до страхової компанії з заявою про відшкодування шкоди вчасно, приблизно в кінці березня чи на початку квітня 2012 року. Крім цього, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що до заяви про відшкодування шкоди позивачем було надано всі необхідні документи, крім вироку, який він подав пізніше і всі ці матеріали були передані у відділення страхової компанії в м. Луцьк, яка і вела реєстрацію цих матеріалів.

Показання зазначених свідків є достатньо детальними, чіткими й узгоджуються між собою, а тому суд першої інстанції безпідставно вважав їх недостовірними та не прийняв їх до уваги

Крім того, із копії страхового акту (а.с.55) вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії вчасно, так як в даному документі в п.10 зазначено, що виплати по ТЗ потерпілого - Peugout 405 не було пропущено строки для звернення.

До того ж, з заяви про настання події зі страхування поданої ОСОБА_1 до страхової компанії (а.с.71) вбачається, що з повідомленням про настання страхового випадку він звернувся 03.04.2012 року ( Розділ відомості про потерпілого), а дата 14.03.2013 року та вхідний номер дописана вручну поза бланком вказаного документу, що викликає сумнів в тому, що цей документ датовано саме цією календарною датою, що крім іншого також не узгоджується з показаннями свідків.

В даному судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що страхова компанія 14.03.2012 року робила запит в УМВС щодо ДТП (а.с.129-134) і крім цього пояснила, що підставою для прийняття страховою компанією документів є подання потерпілою особою заяви про відшкодування шкоди.

Подані заяви про страхове відшкодування ОСОБА_1, датовані 14.03.2013 року та 26.06.2013 року позивач пояснив тим, що після отримання ним в березні 2013 року по пошті висновку експерта про розмір заподіяних матеріальних збитків його автомобілю, він звернувся до страхової компанії, де йому було запропоновано написати вказані заяви, оскільки ті, що він писав раніше в страховій справі не збереглися, а без написання нових заяв виплата страхового відшкодування проводитись не буде. Вказані пояснення повністю узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Аналізуючи вище наведені докази в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся в страхову компанію з заявою про відшкодування шкоди вчасно, в межах строків, які зазначені Законом, а тому страхова компанія безпідставно відмовила у відшкодуванні.

Проте, суд не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та неповно з'ясував обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу слід скасувати і ухвалити нове про задоволення цих позовних вимог.

У ст. 30 Закону визначений порядок виплати страхового відшкодування у разі фізичного знищення транспортного засобу. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 30.2. ст. 30 Закону встановлює, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до п. 30.3. ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Відповідно до п. 15 роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови № 4 від 01 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з письмовими заявами, в яких просив виплатити йому страхове відшкодування та витрати, пов'язані з використанням послуг евакуатора і експерта-оцінювача та визнав транспортний засіб фізично знищеним (а.с.68-70).

Із копій страхової справи, наданих під час розгляду справи апеляційним судом, вбачається, що ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/2383716 від 23 січня 2012 року була застрахована цивільно-правова відповідальність перед третіми особами власника транспортного засобу - автомобіля «Опель Кадет», НОМЕР_2 ОСОБА_4 Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) згідно п. 4 полісу становить 50 000 грн., а за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн, франшиза - 0 грн. Строк дії договору з 24.01.2012 року по 23.01.2013 року.

Враховуючи, що пошкодження автомобіля позивача є такими, що визначені у вищенаведених висновках як ринкова вартість автомобіля, відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС», отримавши усі необхідні документи, зобов'язана була провести виплату страхового відшкодування в межах ліміту 50000грн. за відрахуванням франшизи.

З матеріалів справи (а.с.27, 28) вбачається, що за послуги евакуатора за перевезення автомобіля «Пежо 405», держномер НОМЕР_1 з місця ДТП в розмірі 700 грн. сплатив ОСОБА_7 А тому, витрати за вказані послуги не підлягають до стягнення в користь позивача ОСОБА_1

Витрати, понесені позивачем в зв'язку з оплатою послуг експерта - оцінювача склали 790 грн.(а.с.23) і на підставі ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають до стягнення з ПАТ «Страхова компанія «ТАС», оскільки на місці ДТП представник страхової компанії не був присутній і не з'явився на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

На підставі вищенаведеного з ПАТ «Страхова група «ТАС» в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, що дорівнює його ринковій вартості в розмірі 33802,84грн., а також витрати, пов'язані з наданням послуг експерта - оцювача в розмірі 790 грн.

Залишки ушкодженого автомобіля марки «Пежо 405», державний номер НОМЕР_1, позивачу ОСОБА_1, слід повернути ПАТ «Страхова група «ТАС» після повного відшкодування йому шкоди з боку відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС».

Ухвалюючи рішення в частині відшкодування позивачу витрат на лікування після ДТП та в частині відмови у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, пов'язані з лікуванням в сумі 296, 59 грн. виплачено йому страховою компанією, а те, що він витратив на лікування більше коштів ним не доведено і що моральна шкода, пов'язана із пошкодженням майна страховиком не відшкодовується.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи витрати, пов'язані з лікуванням в сумі 296, 59 грн. виплачено позивачу страховою компанією (а.с. 55-56).

В позовній заяві ОСОБА_1 просить відшкодувати 582, 82 грн. витрат на лікування, однак належних доказів, всупереч ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження саме такого розміру понесених витрат ним не подано.

Відповідно до п. 22.3 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а саме: моральна шкода яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; моральна шкода яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо не самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, визначена пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а саме якої особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна чи та, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації страховиком не відшкодовується.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому моральну шкоду спричинену не ушкодженням здоров'я, а пошкодженням транспортного засобу, що призвело до того, що він і його родина опинилися у важкому матеріальному становищі, оскільки пошкоджений автомобіль використовувався ним у підприємницькій діяльності для перевезення пасажирів.

Відповідно до вищенаведених норм закону вказана моральна шкода не підлягає до стягнення з страховика, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням наведеного, на підставі ст. 88 ЦПК України, з позивача в дохід держави слід стягнути 183 грн.22 коп. судового збору, а з відповідача «Страхова група «ТАС» в дохід держави слід стягнути 338 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2014 року в частині відмови у стягненні страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу та в частині стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 33802, 48 грн. та 790 грн. витрат за проведення оцінки транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 183 грн. 22 коп. судового збору.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави 338 грн. судового збору.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» належний йому на праві власності автомобіль марки «Пежо 405», державний номер НОМЕР_1 після виплати йому приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» страхового відшкодування.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: