АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/2304/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №639/4827/13-ц
Доповідач - Шаповал
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 04 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про повернення особистого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що з 27.02.1998 року вона
перебувала у шлюбі з відповідачем,
сумісних дітей у подружжя немає.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 22 березня 2013 року шлюб між
сторонами розірвано. За час
перебування у шлюбі ОСОБА_4 набув у
власність житловий будинок з
надвірними будівлями літ. А-1 в АДРЕСА_1,
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,0869 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1

У зв»язку з тим, що сторони шлюбного
договору та договору про поділ
спільного сумісного майна не укладали,
ОСОБА_2 просила поділити нерухоме
майно, що перебуває у їх спільній
сумісній власності, а саме - житловий
будинок з надвірними будівлями,
загальною площею 270,1 кв.м., розташований
в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,0869 га, яка розташована за вказаною
адресою.

Також просила припинити право
власності ОСОБА_4 на ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями та на ?
частину земельної ділянки, загальною
площею 0,0869 га, розташованої в АДРЕСА_1,
що належить останньому на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №632826 від
20.02.2006 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями, на та ? частину земельної
ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1. (т. 2
а.с. 111)

ОСОБА_4 звернувся до суду з
зустрічним позовом, який надалі
уточнив, та просив стягнути витрати,
пов»язані з його хворобою у сумі 31 372
грн. 95 коп., зобов»язати відповідачку
повернути золотий якірний ланцюжок, що
є особистою власністю ОСОБА_4, та
стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2014 року відмовлено
ОСОБА_4 у прийнятті зустрічного позову
до ОСОБА_2 в частині позовних вимог щодо
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
витрат, пов»язаних із його хворобою у
розмірі 31 372 грн. 95 коп. та роз»яснено
позивачу його право звернутись до суду
з відповідними позовними вимогами в
загальному порядку.

В обґрунтування уточненої зустрічної
позовної заяви ОСОБА_4 посилався на те,
що з 27.02.1998 року по 22.03.2013 рік сторони
перебували у шлюбі, який було розірвано
рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
забрала золотий якірний ланцюжок масою
70 грамів, який належав ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення
особистого майна - відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким повністю задовольнити її позовні
вимоги.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін з
підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК
України.

Приймаючи рішення про відмову
позивачці у задоволенні позову,
районний суд виходив із того, що нею не
доведено, що спірне майно є спільною
сумісною власністю подружжя.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають вимогам ст. 60 СК України
та обставинам по справі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту, а також заробітна плата,
пенсія, стипендія, одержані одним із
подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право
подружжя на поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленість між ними або шлюбним
договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено перелік
майна, що є особистою власністю
дружини, чоловіка, зокрема: майно,
набуте дружиною, чоловіком за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування ( п.
2 ч.1 ст. 57 СК України).

Таким чином, не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи із дійсної вартості на час
розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановити обсяг
спільного майна, наявного на час
припинення спільного господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

При розгляді справи судом встановлено,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 27. 02. 1998 року по
22. 03. 2013 р.

На час укладання шлюбу ОСОБА_4 належала
1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації державного
житлового фонду 09 грудня 1993 року.

2/3 частини вказаного будинку ОСОБА_4
отримав у дар від ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про
що свідчить договір дарування від
21.05.2002 року. ( т. 1 а.с. 49)

05 листопада 2004 року ОСОБА_4 було видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказане свідоцтво видане замість
договору дарування від 21.05.2002 р. та
свідоцтва про право власності на житло
від 09.12.1993 р. ( а.с. 12 т. 1)

Також ОСОБА_4 належить на праві
власності земельна ділянка для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. ( а.с. 14
т. 1)

Згідно до ст. ст. 10, 31 ЦПК України
сторони мають рівні процесуальні права
та обов'язки, в тому числі і рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Між тим, позивачка не довела, що спірний
житловий будинок є спільним сумісним
майном подружжя, оскільки набутий
ОСОБА_4 в 1/3 частині до шлюбу, та 2/3 його
частини йому було подаровано на
підставі договору дарування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції.

Позивачка з вимогами, передбаченими ст.
62 СК України про виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, яке збільшилось у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат, не зверталась.

Суд повно та всебічно з»ясував
обставини по справі, наданим доказам
дав належну оцінку і постановив
законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Харкова від 04 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: