Справа № 431/1497/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

11 березня 2014 року Старобільський
районний суд Луганської області

у складі: головуючого- судді
Зайцева Л.М.,

при секретарі
Кустової О.О.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Старобільську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, у якому просить суд
стягнути на її користь з відповідача
борг в сумі 183 000 грн., а також проценти
за прострочення повернення боргу в
сумі 8 467 грн. 50 коп., а всього 191 467 грн. 50
коп. та судові витрати у сумі 1 914 грн. 68
коп.

В обґрунтування позову позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідач зайняв у неї в борг: у
вересні 2011 року - 93 000 грн., які
зовов'язався повернути до 01.05.2012 року; у
листопаді 2011 року - 90 000 грн. 00 коп., які
зовов'язався повернути до 01.06.2012 року.
До теперішнього часу відповідач борг
не повернув.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні повністю підтримала позов і
підтвердила доводи, викладені в позові.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні повністю підтримав позов і
підтвердив доводи, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
слухання справи повідомлений належним
чином. Від нього не надійшла заява про
відкладення розгляду справи.

Справа розглянута у відсутності
відповідача ОСОБА_4 на підставі наявних
доказів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав і
пояснив, що розписки ОСОБА_4 писав під
загрозою. ОСОБА_4 шляхом внесення на
картковий рахунок ОСОБА_1 перерахував у
2011-2012 роках близько 135 000 гривень.

Дослідивши докази по справі,
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав:

Розписка від вересня 2011 року свідчить
про те, що ОСОБА_4 узяв у борг у ОСОБА_1 93
000 грн. 00 коп., які зовов'язався
повернути до березня 2012 року. (а.с.39).

Розписка від листопада 2011 року
свідчить про те, що ОСОБА_4 узяв у борг у
ОСОБА_1 90 000 грн. 00 коп., які зовов'язався
повернути до травня 2012 року. (а.с.38).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є реальним,
одностороннім, відплатним або
безоплатним. Це означає, що він набуває
чинності тільки після передачі майна,
всі обов'язки покладені лише на
позичальника і у визначених законом
випадках договір позики може бути як
оплатним, так і безоплатним. Предметом
договору позики є речі, визначені
родовими ознаками, та грошові кошти.
Суб'єктами позики є будь-які фізичні та
юридичні особи.

Таким чином, договір позики вважається
укладеним в момент здійснення дії з
передачі предмета договору на основі
попередньої домовленості. Ця
особливість реальних договорів
зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, - якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Договір позики укладається як в усній,
так і в письмовій формі. У Цивільному
кодексі України зазначено, що договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менше ніж у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦКУ).

Отже, з положення закону вбачається, що
проста письмова форма обов'язкова для
договору позики, тільки коли
позикодавець - юридична особа, а також в
усіх випадках, якщо сума договору
позики перевищує встановлений законом
розмір.

Закон не вимагає нотаріального
посвідчення договору позики, проте за
домовленістю сторін чи на вимогу
однієї з них договір може бути
нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Боржник (позичальник) зобов'язаний
виконати свій обов'язок з повернення
позики, а кредитор (позикодавець) -
прийняти виконання особисто або на
умовах, встановлених договором.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові.

Наявність боргового документа на руках
у боржника підтверджує факт виконання
ним зобов'язання (ст. 545 ЦК України).

У разі невиконання зобов'язання з
повернення предмета позики настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні за
договором позики у вересні 2011 року,
укладеним між сторонами, відповідач
взяв у позивача у борг 93 000 грн., які
зобов'язався повернути до березня 2012
року, про що склав відповідну
розписку. У встановлений строк борг
відповідачем позивачу не повернуто. За
другим договором позики у листопаді 2011
року, укладеним між сторонами,
відповідач взяв у позивача у борг 90 000
грн., які зобов'язався повернути до
травня 2012 року, про що склав
відповідну розписку. У встановлений
строк борг відповідачем позивачу не
повернуто.

Відповідач ОСОБА_4 у період з 12.05.2011 року
по 16.06.2012 року шляхом неодноразового
перерахування грошей на картковий
рахунок позивачки ОСОБА_1 повернув
ОСОБА_1 гроші на загальну суму 132 450 грн.
33 коп. Вказані обставини
підтверджуються випискою з розрахунку
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (а.с.16-19,
72-87).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтвердила, що вона дійсно отримала
вказану суму грошей від ОСОБА_4, але
стверджувала, що ці гроші вона отримала
за іншими договорами позики, які вона
укладала раніш.

Але суд не приймає до уваги доводи
позивачки ОСОБА_1 про те, що гроші на
свою банківську картку вона отримала
за іншими договорами позики , які вона
укладала раніш, оскільки відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України вона в
підтвердження цих доводів не надала
суду доказів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
саме в період дії вказаних в позові
договорів позики відповідач
перераховував позивачці гроші.

Довід представника відповідача ОСОБА_3
про те, що відповідач надав позивачу
розписки про отримання в борг грошових
коштів під впливом загроз з боку
позивача, суд не може прийняти до уваги,
оскільки для доведення безгрошовості
виданої розписки та укладеного
договору під впливом обману потрібно
надати докази відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, яка передбачає обов'язки
доказування і подання доказів, згідно з
якою кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, відповідачем і його
представником докази на підтвердження
своїх заперечень до позову не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою
доведено обставини, які підтверджують
надання відповідачу у позику грошових
коштів та передачу останніх, оскільки
позивачем відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України надано оригінал розписки, як
боргового документу.

Оскільки відповідачем взято у борг 183
000 грн., а повернуто 132 450 грн. 33 коп., то з
відповідача на користь позивачки слід
стягнути неповернуту суму в розмірі 50
549 грн. 67 коп. (183 000- 132 450, 33).

Крім того. відповідно до вимог ч.2 ст.625
ЦК України відповідач повинен сплатити
позивачці 3 проценти річних від
простроченої суми, оскільки договором
між сторонами не було встановлено
іншого.

Оскільки борг за останнім договором
позики повинен бути повернутий до
01.06.2012 року, то за період з 01.06.2012 року по
22.05.2013 року (день подачі позову до суду)
минуло 355 днів прострочки і за вказаний
період сума 3 процентів річних складе 1
474 грн. 53 коп. ( за 355 днів - 2,917%; 50 549, 67 х
2,917%:100=1 474, 53).

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивачки судові витрати, сплачені при
подачі позову у розмірі 520 грн. 25 коп.
пропорційно задоволеної суми позову.

Заперечення представника відповідача
ОСОБА_3 проти позову суд до уваги не
приймає, оскільки відповідач своїми
діями фактично визнав обставини займу
грошей і перераховував позивачці у
2011-2012 роках гроші на картковий рахунок
на загальну суму 132 450 грн.

На підставі ст.ст.12, 16, 1046-1049 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-61, 88,209,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг за
договором позики в розмірі 50 549 гривень
67 коп., проценти за прострочення
повернення боргу в сумі 1 474 гривні 53
коп., а всього 52 024 (п'ятдесят дві тисячі
двадцять чотири) гривні 20 коп. та
повернення судового збору в розмірі 520
гривень 25 коп.,

В іншій частині в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Старобільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.М.Зайцев