У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів:
Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Олійник А.С., Остапчука Д.О..

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Миргородтеплоенерго» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 21 серпня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 3 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року обласне комунальне
виробниче підприємство теплового
господарства «Миргородтеплоенерго»
(далі - ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго»)
звернулось до суду з указаним позовом,
просило стягнути із відповідачів
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період із 1 квітня 2009 року по
1 травня 2013 року у розмірі 5 359 грн 22 коп.

Свої вимоги мотивувало тим, що
відповідачі є співвласниками квартири
АДРЕСА_1. Із 1 квітня 2009 року на прохання
відповідачів особовий рахунок було
розподілено між ОСОБА_4 (№ НОМЕР_1) та
ОСОБА_3 (№ НОМЕР_2). Станом
на 1 травня 2013 року заборгованість за
спожиту теплову енергію ОСОБА_4 за
період з 1 квітня 2009 року по 1 травня 2013
року становить 2 675 грн 26 коп., а ОСОБА_3
за такий же період - 2 675 грн 26 коп.

У жовтні 2012 року ОКВПТГ
«Миргородтеплоенерго» звернулось до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з відповідачів
заборгованості за послуги з
теплопостачання станом на 1 вересня 2012
року, за результатами розгляду якої 10
жовтня 2012 року Миргородським
міськрайонним судом Полтавської
області видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 2 916 грн
13 коп. та по 53 грн 65 коп. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 19 лютого 2013 року судовий
наказ було скасовано. Таким чином,
заборгованість за зазначений період
підлягає стягненню із відповідачів у
позовному провадженні.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 21 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 3 жовтня 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивача 2 675 грн 26
коп. заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 1 квітня 2009
року по 1 травня 2013 року. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь позивача 2 683 грн 96
коп. заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 1 квітня 2009
року по 1 травня 2013 року. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові до нього.

Судові рішення у частині стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання з ОСОБА_3 у касаційному
порядку не оскаржуються, тому в
касаційному порядку не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
є співвласниками квартири АДРЕСА_1,
кожному з них відкрито окремі особові
рахунки для оплати за надані
комунальні послуги.

Задовольняючи позов та стягуючи з
ОСОБА_4 заборгованість за надані
послуги з теплопостачання, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що станом на 1 травня 2013 року
заборгованість ОСОБА_4 за надані йому
послуги з теплопостачання за період із
1 квітня 2009 року по 1 травня 2013 року
становить 2 683 грн 96 коп. і зазначена
сума підлягає стягненню. Суди також
виходили з того, що позивач не
пропустив строк позовної давності,
оскільки такий перервався зверненням
ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» до суду
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з
відповідачів.

Із висновками судів повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено,
що позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ є особливою формою
судового рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають справи, визначені у
частині першій цієї статті, в порядку
позовного, наказного та окремого
провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України
позов пред'являється шляхом подання
позовної заяви до суду першої
інстанції. Позовна заява щодо вимог,
визначених у частині першій статті 96
цього Кодексу, може бути подана тільки
в разі відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу або скасування
його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом
реалізації судової влади, яким
вирішується цивільна справа по суті
заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному
провадженні реалізуються завдання
цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Підставою для відкриття наказного
провадження у справі є прийняття судом
заяви про видачу судового наказу, а для
відкриття позовного провадження -
позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи
по суті у позовному провадженні
закріплюються у рішенні суду. За
результатами вирішення справи у
наказному провадженні видається
судовий наказ.

З огляду на викладене та на положення ч.
1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно
дійти висновку, що подання заяви про
видачу судового наказу та його видача
судом перериває позовну давність.

Вирішуючи спір, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що у
зазначеній справі перебіг позовної
давності був перерваний у зв'язку з
поданням ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго»
заяви про видачу судового наказу.

Судами встановлено, що строк позовної
давності було перервано 10 жовтня 2012
року, а тому її перебіг розпочався
спочатку - з дати подання заяви про
видачу судового наказу. Водночас суди
не мотивували, чому борг за послуги з
теплопостачання стягнуто з ОСОБА_4 з 1
квітня 2009 року.

Поза увагою судів залишилось те, що
відповідно до ст. 264 ЦК України
переривання позовної давності можливо
лише в межах позовної давності, а не за
її межами. Переривання передбачає
наявність двох строків позовної
давності - до переривання та після
нього, після переривання позовна
давність починає перебіг заново. Отже,
новий строк починає перебіг
безпосередньо з того моменту, коли
перервався первісний.

Стягуючи з ОСОБА_4 заборгованість за
послуги з теплопостачання з 1 квітня 2009
року по 1 травня 2013 року, суди не
з'ясували, чи не сплила позовна
давність за позовними вимогами,
починаючи з 1 квітня 2009 року, за який
період підлягає стягненню
заборгованість, та дійшли передчасного
висновку про задоволення позову
повністю.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду у частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_4 необхідно
скасувати та направити справу в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 21 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 3 жовтня 2013
року у частині задоволених позовних
вимог до ОСОБА_4 скасувати та направити
справу в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

М.І. Наумчук

Судді:

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

А.С. Олійник

Д.О. Остапчук