н/п 2/490/1253/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Куратьова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Таврія Плюс" про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки, стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовільнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь ОСОБА_4 заробітну плату за вересень 2012 року в розмірі 126,28 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1549,60 грн., середній заробіток за час затримки в розмірі 35000 грн., з проведенням відрахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь держави судовий збір в розмірі 593,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН

Справа №490/15049/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Куратьова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Таврія Плюс" про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, вимоги якого збільшив в ході розгляду справи, про поновлення на роботі на посаді вантажника, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31.10.2012 року по день поновлення, стягнення невиплаченої заробітної плати за вересень та жовтень 2012 року, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та затримки виплати всіх сум, що належали йому від підприємства при звільненні, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали, посилаючись на порушення відповідачем вимог діючого законодавства при звільненні позивача, оскільки відповідач з 05.09.2014 року перестав допускати ОСОБА_4 до роботи, після чого звільнив його за прогули. При цьому в день звільнення йому не була видана трудова книжка та не були виплачені належні від підпрриємства при звільненні суми.

Представник відповідача позов не визнав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Приватне підприємство "Таврія Плюс" є юридичною особою. Основними видами діяльності підприємства є організація і здійснення гуртової, дрібногуртової, роздрібної, комісійної, консигнаційної, контрктаційної і пакункової торгівлі товарами вітчизняного і імпортного виробництва, сільськогосподарською сировиною як на території України, так і за її межами за готівковий і безготівковий розрахунок. (а.с.86)

В Миколаєві розташована філія підприємства "Миколаївська", яка має в місті шість магазинів, одним з яких є торгівельний центр "Корабельний", розташований за адресою: м. Миколаїв, пр.Жовтневий,234-В. (а.с.159)

Наказом філії №5к від 01.03.2011 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду вантажника. (а.с.102)

04.09.2012 року близько 10 год. ОСОБА_4 перебував на свойому робочому місці у приміщенні торгівельного центру "Корабельний" філії "Миколаївська" ПП "Таврія Плюс", де за попередньою змовою з ОСОБА_5 вчинив крадіжку чотирьох мешків цукру масою 50 кг кожний, на загальну суму 1244,76 грн.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. (а.с.54-57)

Наказом філії №39к від 31.10.2012 року ОСОБА_4 звільнений з посади вантажника на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.66)

Дане звільнення суд вважає законним з наступних підстав.

Відповідно до ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Тобто для повнолення на роботі в судовому порядку позивач повинен був довести суду відсутність прогулів, або надати докази на підтвердження поважності їх причин.

Як встановлено в ході розгляду справи, з 05.09.2012 року ОСОБА_4 не працював на посаді вантажника без поважних причин, внаслідок чого був звільнений за прогули. Посилання представників позивача на відсторонення його від роботи суд не приймає до уваги, оскільки ні заява позивача від 05.10.2012 року до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області (а.с.202) щодо невиплати йому заробітної плати та невидачі трудової книжки, ні подана ОСОБА_4 через півтора місця невихода на роботу (22.10.2012 року) заява керівнику підприємства щодо недопуску його охороною (а.с.4), ні звернення того ж дня до прокуратури (а.с.9), не є доказом поважності причин прогулів ОСОБА_4 в період з 05.09. по 31.10.2012 року. Інших доказів на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_4 на роботі у вказаний період суду не надано.

За такого в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від поновлення на роботі, слід відмовити за їх безпідставністю.

Інші позовні вимоги суд вважає обгрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так згідно ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праціввник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно наданої відповідачем суду довідки про доходи (а.с.116), у вересні 2012 року ОСОБА_4 нарахована заробітна плата за два робочих дні в розмірі 131 грн. (до виплати 126,28 грн); у жовтні нараховано 1549,60 грн. (до виплати 1269,74 грн.) При цьому представник відповідача пояснив, що в жовні ОСОБА_4 була виплачена компенсація за невикористану відпустку, заробітна плата після 05.09.2012 року не нараховувалась у зв'язку з його відсутністю на роботі.

Як зазначає в позовній заяві позивач, при звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату за вересень та жовтень 2012 року. Пояснення позивача в частині невиплати належних йому від підприємства при звільненні сум підтверджуються поданою 22.10.2012 року відповідачу заявою ОСОБА_4 з вимогою виплатити заробітну плату (а.с.4), зверненням ОСОБА_4 щодо невиплати заробітної плати до Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області (а.с.6); аналогічними заявами до прокуратури Корабельного району м.Миколаєва від 22.10. та 15.11.2012 року (а.с.9,10).

Надану відповідачем відомість виплати позивачу 1269,74 грн. (а.с.117-118) суд не вважає доказом проведення підприємством відповідного розрахунку з працівником, оскільки свій підпис на цих документах позивач оспорював та на підтвердження своєї позиції заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення ким підписана від його імені ця відомість, після чого судом були витребувані оригінали документів на підтвердження проведення відповідачем вищевказаного розрахунку з позивачем, на що представником відповідача були надані лише копія вказаної відомості (провести експертизу згідно повідомлення експерта за якою не є можливим). Надати оригінали документів на підтвердження факту проведення розрахунку з позивачем відповідач відмовився, посилаючись на їх втрату (а.с.129)

За такого суд вважає, що при звільненні ОСОБА_4 відповідач не виплатив належні йому при звільненні суми, а саме заробітну плату за вересень в розмірі 131 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1549,60 грн., які підлягають стягненню з ПП "Таврія Плюс" на користь ОСОБА_4

В силу ст.117 КЗпП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.11.2012 року по 27.01.2015 року в розмірі 35000 грн. При цьому суд визначає середній заробіток позивача як 1310 грн. (згідно довідки про доходи за липень та серпень 2012 року, а.с. 120 та а.с.245)

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, тому моральна шкода полягає відповідно до ч.2 п.2 вказаної статті у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

На підставі вищевикладеного, враховуючі обставини даної справи, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомріних дій відповідача щодо невиплати позивачу належних йому при звільненні сум, ОСОБА_4 заподіяна моральна шкода в розмірі 3000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 610,40 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовільнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь ОСОБА_4 заробітну плату за вересень 2012 року в розмірі 126,28 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1549,60 грн., середній заробіток за час затримки в розмірі 35000 грн., з проведенням відрахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Таврія" на користь держави судовий збір в розмірі 593,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН