Справа № 0906/307/12
Провадження № 22-ц/779/273/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Матківського
Р.Й.,

суддів: Мелінишин Г.П.
Шалаути Г.І.

секретаря: Вилки І.В.

з участю: апелянта
ОСОБА_2, представників позивача
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника
сільської ради Гірника І.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Рахинянської
сільської ради Долинського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково
нечинними рішення сесії Рахинянської
сільської ради Долинського району
Івано-Франківської області та частково
недійсними державних актів з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_7
на рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 04
листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від
04 листопада 2013 року визнано частково
нечинними рішення Рахинянської
сільської ради від 18-23 грудня 1993 року
про передачу землі у приватну
власність ОСОБА_2 та рішення
Рахинянської сільської ради від 18
грудня 1993 року про передачу землі у
приватну власність ОСОБА_7.

Визнано незаконними Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ІІ-ІФ №044778 від 03.08.1998 року,
реєстровий номер 3, виданий ОСОБА_2 та
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ІФ №052576 від 26
серпня 2005 року, реєстровий номер
01.05.303.00784, виданий ОСОБА_7

Стягнуто з Рахинянської сільської
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_7 в солідарному
порядку на користь ОСОБА_6 - 214,60 грн.
сплаченого судового збору та 1500 грн. за
надання юридичної допомоги адвокатом.

На дане рішення ОСОБА_2,та ОСОБА_7
подали апеляційну скаргу, в якій
просять його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_6

Апелянти у скарзі зазначають, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим,
постановлене судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі висновків, які не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку виданий ОСОБА_2 ще в 1998
році на підставі рішення Рахинянської
сільської ради від 18-23 грудня 1993 року,
задовго до прийняття генерального
плану забудови села на 2003 - 2013 р.р., тобто
згідно вимог закону.

Видаючи 26 серпня 2005 року Державний акт
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_7, Рахинянська сільська рада не
внесла зміни до рішення сесії
Рахинянської сільської ради від 18
грудня 1993 року, відповідно до нового
генерального плану забудови села.

Крім того, у Державному акті на право
власності на земельну ділянку
ОСОБА_7, в плані меж земельної ділянки,
зазначено дорогу шириною 10 метрів, саме
до межі земельної ділянки ОСОБА_7, а не
через її земельну ділянку. Аналогічна
ситуація виникла із земельною ділянкою
ОСОБА_9, який отримував Державний акт на
право власності на земельну ділянку в
2007 році.

Про генеральний план забудови села на
2003-2013 р.р. їм стало відомо тільки в
судовому засіданні. Вважають, що
Рахинянська сільська рада,
затверджуючи даний документ
зобов'язана була ознайомити з ним
ОСОБА_2 і ОСОБА_7В та викликати їх, як
власників земельних ділянок, на сесію
сільської ради з приводу вилучення у
них земельних ділянок під суспільні
потреби - дорогу, яка має проходити
через їхні земельні ділянки.

Не заперечують проти облаштування
кільцевої дороги, яка передбачена
генпланом, однак, вилучення у них
земельних ділянок повинно відбутися
згідно вимог законодавства. Кільцева
дорога має пролягати і через земельні
ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_11, тому вони теж
повинні бути відповідачами у даній
справі.

Суд не взяв до уваги їх пояснень, що
ОСОБА_6, домоволодіння якої знаходиться
по АДРЕСА_1, має не просто проїзд з
центральної дороги, а дорогу до свого
господарства, адже на цій вулиці, крім
неї, проживають і інші жителі села.

Наявність водовідвідних канав, на які
посилається у своїй позовній заяві
ОСОБА_6, не захистить її
будинковолодіння від підтоплення,
оскільки забудівниками під час
будівництва будинків порушена
меліорація, яка колись була проведена
колгоспом з метою підсушення даних
земель.

Не погоджуються з рішенням суду в
частині стягнення з них судового збору
та витрат за надання юридичної
допомоги адвокатом.

Вислухавши апелянта, яка доводи скарги
підтримала, представників позивача та
сільської ради, які проти задоволення
апеляційної скарги заперечили, просять
рішення суду залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачам з порушенням вимог
законодавства на підставі рішень ради
видано Державні акти на право
приватної власності на землю, що
спричинило порушення права жителів
села, у тому числі і позивача, на
користування вул. Забудівною, яка
повинна виходити до центральної вул.
Нова села Рахиня згідно генерального
плану затвердженого радою від 28 грудня
2003 року.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи, не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що є
підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення.

Звертаючись до суду, ОСОБА_6
обґрунтувала свої позовні вимоги тим,
що на підставі рішення Рахинянської
сільської ради від 27 березня 2005 року
№160-17/2005 їй видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,25 га, яка розташована на
АДРЕСА_1 та призначена для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.
- 6). ЇЇ житловий будинок та земельну
ділянку постійно підтоплює дощовими і
підталими водами, що спричиняє
пошкодження житлового будинку,
господарських споруд і причина в цьому
відсутність кільцевого виїзду по вул.
Забудівній до центральної вулиці
згідно генерального плану забудови,
яка має проходити через земельні
ділянки інших землекористувачів чи
власників з влаштуванням
водовідвідної канави.

Згідно листа-відповіді начальника
Держкомзему у Долинському районі
Івано-Франківської області від 22
вересгя 2011 року № 06/0061, генеральним
планом с. Рахиня передбачено
влаштування сільської вулиці
Забудівної в межах червоної лінії
шириною 12,0 м. Така ширина
вулиці забезпечує влаштування
проїжджої частини шириною 7,0 м. з 1,0
м. обочини по обидві сторони та 1,5 м.
ширини водовідвідних канав по обидва
боки вулиці. Територія дороги в межах
червоних ліній в приватизацію землі не
передається, а залишається в
комунальній власності територіальної
громади с. Рахиня (а.с. - 11).

Рішенням Рахинянської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області №84/11-2003 року від 28.12.2003 року
затверджено генеральний план забудови
с. Рахиня на період 2003 - 2013 років.
Відповідно до п. 2 даного рішення,
рекомендовано виконавчому комітету
суворо дотримуватися генерального
плану забудови села, не допускати його
порушень. Пунктом 3 вказаного рішення
визначено, що генеральний план,
розроблений в 1996 році
госпрозрахунковим проектно-виробничим
архітектурно-планувальним бюро
райархітектури м. Долини вважати таким,
що втратив чинність (а.с. - 82).

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої, шостої, сьомої,
восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Рішенням Рахинянської сільської ради
від 18-23 грудня 1993 року передано у
приватну власність ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,5777 га, в тому числі 0,2500
га для обслуговування житлового
будинку, 0,2277 га та 0,1000 га - для ведення
особистого підсобного господарства
(а.с. - 37).

На підставі рішення Рахинянської
сільської ради від 18-23 грудня 1993 року
ОСОБА_2 03 серпня 1998 року видано
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІ-ІФ №044778,
згідно якого їй передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0, 4907
га., яка розташована на території с.
Рахиня і призначена для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, ведення особистого підсобного
господарства (а.с. - 38).

Рішенням Рахинянської сільської ради
від 18 грудня 1993 року передано у
приватну власність ОСОБА_7 земельну
ділянку площею 0,4159 га, в тому числі 0,2500
га для обслуговування житлового
будинку, 0,1659 га - для ведення особистого
підсобного господарства (а.с. - 39).

Згідно копії Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
ІФ №052576 від 26.08.2005 року,
виданого на підставі рішення
Рахинянської сільської ради від 18
грудня 1993 року, ОСОБА_7 є власником
земельної ділянки площею 0,1614 га, що
розташована в с. Рахиня Долинського
району Івано-Франківської області та
призначена для ведення особистого
підсобного господарства (а.с. - 41).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку, що Державні акти на право
власності на землю апелянтам видано з
порушенням вимог закону. Він не
врахував, що державні акти на право
власності на землю, видані ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 на підставі рішень сільської
ради від 1993 року, тобто ще задовго до
рішенням цієї ж сільської ради від 28
грудня 2003 року про затвердження
генерального плану забудови с. Рахиня
на період 2003 - 2013 років, у якому
передбачено необхідність кільцевої
дороги для жителів села у тому числі і
сторін.

Суд першої інстанції повинен був взяти
до уваги, що апелянти реалізували своє
законне право на приватизацію наданих
земельних ділянок.

Відповідно до ст. ст. 19, 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 12 Земельного кодексу України
передбачені повноваження сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, до яких, зокрема,
належить розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; підготовка висновків щодо
вилучення (викупу) та надання земельних
ділянок, вилучення та викуп земельних
ділянок, контроль за використанням та
охороною земель, обмеження і тимчасову
заборону (зупинення ) використання
земель громадянами і юридичними
особами у разі порушення ними вимог
земельного законодавства, підготовка
висновків щодо вилучення (викупу) та
інші.

Апелянти у скарзі та при розгляді судом
апеляційної інстанції не заперечують,
необхідність облаштування кільцевої
дороги згідно генерального плану села,
така дорога необхідна і їм, однак вони
вважають, що дане питання повинно
вирішуватись у встановленому
земельним законодавством порядку, а не
шляхом визнання недійсними їхніх
державних актів з підстав визначених
позивачем.

Крім цього, апелянти у поясненнях та
скаргах справедливо зазначають, що
визнання недійсними їх державних актів
для влаштування кільцевої дороги не
вирішує спору про необхідність
влаштування кільцевої дороги.
Відповідно до запропонованої схеми на
а.с. 121 проектована дорога навіть при
визнанні недійсними обох їхніх
державних актів не з'єднується з
головною вулицею Нова, оскільки для
цієї мети необхідно вилучити ще кілька
ділянок.

Колегія суддів вважає, що для
облаштування кільцевої дороги згідно
генерального плану села є інші правові
механізми передбачені земельним
законодавством, а не тільки шляхом
визнання недійсними державних актів
виданих у встановленому
законодавством порядку, зокрема, викуп,
вилучення земельних ділянок чи
встановлення земельного сервітуту.

Апелянти погоджуються на будь-який із
способів і колегія суддів вважає, що
відповідно до ст. 12 ЗК України
вирішення питання про облаштування
кільцевої дороги згідно генерального
плану села входить до повноважень
сільської ради, тому обраний спосіб
захисту порушеного права позивачем не
може бути задоволений.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7
задоволити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 04
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Рахинянської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання частково нечинними рішень
сесії Рахинянської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області та частково недійсними
державні акти на право власності на
землю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді:
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута