АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/538/14
Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі: З участю
прокурора:Калюжному О.О. Зельцер О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
заступника Дніпровського екологічного
прокурора на рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
26 листопада 2013 року в цивільній справі
за об'єднаними позовами заступника
Херсонського міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави до Олександрівської сільської
ради Білозерського району Херсонської
області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області,
про визнання незаконними та скасування
рішення сільської ради, визнання
недійсними державних актів на право
власності на землю та повернення
земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року заступник
Херсонського міжрайонного
екологічного прокурора звернувся до
суду із позовами в інтересах держави до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були
об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування своїх вимог прокурор
посилався на те, що в результаті
проведеної прокурорської перевірки
від 12.07.2013 року, відповідно до даних
картографічної зйомки ПП
«Альфа-Експерт» та висновку
Управління регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Херсонської обласної державної
адміністрації № 8-3529/1 від 19.11.2009 року,
генерального плану (1968 року), плану
коригування генерального плану (1992
року) населеного пункту с.
Олександрівка, сільська рада, будучі
зобов`язана діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України і
Законами України, в порушення вимог
ст.ст. 38, 39, 60 Земельного кодексу
України, ст. ст. 84, 88, 90 Водного кодексу
України, перевищивши свої
повноваження, розпорядилась землями,
що належать до рілля і не перебувають в
межах населеного пункту, натомість
знаходяться в межах земель водного
фонду, та затвердила проекти
землеустрою в частині відведення
земельних ділянок у власність
відповідачам. Внаслідок чого вказані
особи неправомірно отримали державні
акти на право власності на земельні
ділянки.

Прокурор просив визнати недійсним та
скасувати зазначене вище рішення
Олександрівської сільської ради та
визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки і
повернути земельні ділянки до
власності держави в особі
Олександрівської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області.

Рішенням Білозерського районного
суду Херсонської області від 26
листопада 2013 року позови прокурора
задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Олександрівської сільської
ради Білозерського району Херсонської
області № 421 від 24.11.2009 року про
затвердження проекту землеустрою в
частині відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8.

Визнано недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки:
площею 0,2500 га на ім'я ОСОБА_6, серії ЯИ №
234591, зареєстрований 21.05.2010 за № 1АА
71400119; площею 0,2500 га на ім'я ОСОБА_7,
серії ЯИ № 234582, зареєстрований 21.05.2010 за
№ 1АА 71400128; площею 0,1343 га на ім'я
ОСОБА_8, серії ЯИ № 234584, виданий
зареєстрований 21.05.2010 за № 1АА
71400126.

В іншій частині позову -
відмовлено.

Заступник Дніпровського екологічного
прокурора подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні позову про
повернення земельних ділянок та
ухвалити нове рішення про задоволення
цих вимог.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність і законність
оскаржуваного рішення в межах
визначених ст.303 ЦПК України, тобто в
частині відмови у задоволенні позову
про повернення земельних ділянок,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що рішенням
Олександрівської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області №421 від 24.11.2009 року затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 для будівництва та
обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки) (а.с.27).

На цій підставі видано державні акти на
право власності на земельну ділянку:
ОСОБА_6 площею 0,2500 га, серії ЯИ № 234591,
зареєстрований 21.05.2010 за № 1АА
71400119 (а.с.20); ОСОБА_7 площею 0,2500 га,
серії ЯИ № 234582, зареєстрований 21.05.2010 за
№ 1АА 71400128 (а.с.71); ОСОБА_8 площею
0,1343 га, серії ЯИ № 234584, виданий
зареєстрований 21.05.2010 за № 1АА
71400126.

Судом також правильно встановлено, що
спірні земельні ділянки відносяться до
рілля із земель водного фонду і
передача таких земельних ділянок у
власність громадянам для будівництва і
обслуговування житлових будинків та
споруд (присадибних ділянок), що діяло
на момент прийняття рішення сільською
радою - не передбачено законом (а.с.18-19,
29-30).

Також суд першої інстанції взяв до
уваги доводи позивача, що жодною
містобудівною документацією с.
Олександрівка, у тому числі
генеральним планом с. Олександрівка 1968
року та коригуванням генерального
плану с. Олександрівка під забудову 1992
року, які фактично затверджені
рішенням сесії сільської ради лише
27.03.2012 року, територія, на якій
розташовані спірні земельні ділянки
під забудову та розширення населеного
пункту не була передбачена на момент
ухвалення сільською радою оспореного
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення
присадибних земельних ділянок у
власність. Вказані обставини не
спростовані належними і допустимими
доказами, як в суді першої, так і
апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дослідив надані ними докази у їх
сукупності, яким дав правильну оцінку,
та постановив законне й обґрунтоване
рішення в частині задоволення позовних
вимог про визнання незаконним та
скасування рішення Олександрівської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області №421 від 24.11.2009 року
про затвердження проекту землеустрою в
частині відведення земельних ділянок у
власність відповідачів та визнання
недійсними державних актів на право
власності на землю. Також судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
повернення земельних ділянок до
власності держави в особі
Олександрівської сільської ради,
оскільки рішенням суду в неоскарженій
частині встановлено, що спірні
земельні ділянки на момент виникнення
правовідносин знаходились за межами
населеного пункту села Олександрівка,
що унеможливлює вирішення питання про
повернення земельних ділянок саме
сільській раді.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду в цій частині, вважає
їх правильними та такими, що
ґрунтуються на законі.

Доводи апелянта щодо неправильної
оцінки судом зібраних у справі доказів
та невідповідність покладених в основу
рішення висновків суду фактичним
обставинам справи в зазначеній вище
частині висновки суду не спростовують,
позбавлені правового обґрунтування і
не були підтверджені безпосередньо при
розгляді справи судом апеляційної
інстанції.

Разом з тим, встановивши незаконність
набуття відповідачами земельних
ділянок у власність, суд першої
інстанції відмовив у задоволенні
позовних вимог про повернення
відповідачами цих земельних ділянок,
застосувавши до спірних правовідносин
ст.ст. 140 143 ЗК України, які містять
перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку для
випадків, коли право власності було
набуто в установленому законом порядку
й законність права не оспорюється, а
після його набуття виникли обставини,
за наявності яких законне право
власності може бути законно ж і
припинене.

Зазначена норма ЗК, як і власне в цілому
норми глави 22 ЗК, не підлягає
застосуванню в спорах, якщо буде
встановлено, що особа набула право
власності на земельну ділянку з
порушенням установленого порядку на
підставі незаконного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що глава 22 ЗК України,
в тому числі ст.ст. 140, 143 ЗК України, не
регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду підлягає
залишенню без змін із виключенням із
мотивувальної та резолютивної його
частини посилання на застосування до
спірних правовідносин ст.ст. 140, 143 ЗК
України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора,-
задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 26 листопада 2013
року,- залишити без змін, виключивши з
його мотивувальної та резолютивної
частини посилання на застосування до
спірних правовідносин ст.ст. 140,143 ЗК
України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: