РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р.
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Факторингова компанія „Вектор Плюс"
на рішення Дубенського міськрайонного
суду від 16 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „Омега Банк"
про розірвання договору іпотеки,
припинення правовідносин між
сторонами, видалення з Державного
реєстру іпотек запису про іпотечний
договір, зняття заборони на відчуження
предмета іпотеки та зобов'язання
повернути оригінали
правовстановлюючих документів на
предмет іпотеки ,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 16 серпня 2013 року зазначений
позов до Публічного акціонерного
товариства „Омега Банк" (далі - ПАТ
„Омега Банк" або Банк) задоволено:

- розірвано іпотечний договір
№17-Z-1 від 21.11.2007 року, що укладений
між позивачем та Акціонерним
комерційним банком „ТАС-Комерцбанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Сведбанк",
посвідчений приватним нотаріусом
Дубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі за №7002, та припинено між
сторонами правовідносини з цього
приводу;

- видалено з держаного реєстру
іпотек запис №7002 про іпотечний договір
№-087-Z-1 від 21.11.2007 року;

- знято заборону на відчуження
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ПАТ „Омега
Банк" задоволено частково: рішення суду
першої інстанції в частині розірвання
договору іпотеки №-087-Z-1 від 21.11.2007
року скасовано, а вимоги позивача
задоволено. Зазначений іпотечний
договір визнано припиненим, а в решті
рішення місцевого суду залишено без
змін.

Апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції після ухвалення
апеляційним судом свого рішення подано
і Товариством з обмеженою
відповідальністю „Вектор Плюс" (далі -
ТОВ „Вектор Плюс"), де покликається на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про
помилковість висновків суду щодо
відступлення відповідачем на користь
ТОВ „Вектор Плюс" прав і обов'язків
лише за кредитним договором, а за
забезпечувальним правочином їх
передано не було. Хибним вважав і його
твердження про те, що іпотека як
похідне зобов'язання не може існувати
незалежно від основного зобов'язання,
оскільки правовідносини між сторонами
змінилися, як змінилися й самі їх
учасники.

Наведені висновки суперечать ч. 5 ст. 3,
ч. 3 ст. 5, ст. 24 Закону України „Про
іпотеку".

Неправильно застосованими судом є і
норми ст. 652 ЦК України щодо підстав
розірвання договору іпотеки.

Посилався на помилковість
застосування при вирішенні справи
положень ст.ст. 130, 137, 179, 212-213 ЦПК України
щодо порядку проведення попереднього
судового засідання, визначення
предмету доказування, законності і
обґрунтованості рішення суду.

З цих міркувань просить скасувати
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 16 серпня 2013 року і ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_1 у позові до
ПАТ „Омега Банк" про розірвання
договору іпотеки, видалення з
Державного реєстру іпотек запису про
іпотечний договір та зняття заборони
на відчуження квартири.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
ТОВ „Вектор Плюс", колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що
іпотека як акцесорне зобов'язання не
може існувати саме по собі без
основного зобов'язання, яке вона
забезпечує, а оскільки зміну обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, визнано істотною, тому
знайдено підстави для розірвання
договору іпотеки, що потягло
задоволення похідних вимог, які є
нерозривно пов'язаними з основною -
видалення з Державного реєстру іпотек
запису про оспорюваний іпотечний
договір та зняття заборони на
відчуження предмета іпотеки.

Частково задовольняючи апеляційну
скаргу, колегія суддів урахувала те, що
ПАТ „Сведбанк" свого права вимоги на
користь ТОВ „Вектор Плюс" за іпотечним
договором не відступив, однак у зв'язку
з передачею прав і обов'язків за
кредитним договором на користь ТОВ
„Вектор Плюс" договір іпотеки
припинено як похідне зобов'язання від
основного, яке не може існувати окремо.

Проте з такими висновками не можна
погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що на
забезпечення виконання позичальником
кредитного договору №-87 від 21.11.2007
року, укладеного між Акціонерним
комерційним банком „ТАС-Комерцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
„Сведбанк" (після зміни назви - ПАТ
„Омега Банк"), і ОСОБА_3, того ж числа між
кредитодавцем і ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір №-087-Z-1, за
умовами якого іпотекодавець передала в
іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
(3-4, зв.).

28 листопада 2012 року на підставі
укладеного договору факторингу №15 ПАТ
„Сведбанк" відступило свої грошові
зобов'язання на користь ТОВ „Вектор
Плюс" (а.с. 33-36).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своєї право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги (ч. 1 ст. 1078 ЦК
України), оскільки закріплення в ст. 177
ЦК України майнового права як
самостійного об'єкта цивільних прав
дало юридичну можливість передавати
права вимоги кредитора в рамках
існуючих цивільно-правових договорів.

Того ж числа укладено договір про
відступлення прав за іпотечними
договорами, за умовами якого ПАТ
„Сведбанк" одночасно з відступленням
прав вимоги заборгованостей по
кредитних договорах від боржників, що
здійснюється на підставі договору
факторингу, одночасно відступлено на
користь ТОВ „Вектор Плюс" права вимоги
за іпотечними договорами, в т.ч. і щодо
ОСОБА_1 (а.с. 84-84, зв., 85).

29 листопада 2012 року запис про вчинення
договору відступлення прав вимоги
внесено до Державного реєстру іпотек
(реєстрація змін) (а.с. 87).

Передання прав іншій особі за
правочином є підставою заміни
кредитора у зобов'язанні згідно з п. 1 ч.
1 ст. 512 ЦК України, до якого переходять
права первісного кредитора в
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 514 ЦК України).

З урахуванням неповноти з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, що призвело до неправильного
застосування норм матеріального права,
у Дубенського міськрайонного суду не
було жодних правових підстав для
розірвання іпотечного договору
№-087-Z-1 від 21.11.2007 року, висновок
про що правильно зроблений апеляційним
судом у своєму рішенні від 29 жовтня 2013
року. Однак не було підстав і в
апеляційного суду визнавати
припиненим зазначений договір іпотеки
із залишенням без змін рішення суду
першої інстанції в частині видалення з
Державного реєстру іпотек запису про
іпотечний договір та зняття заборони
на відчуження квартири - предмета
іпотеки.

Ті обставини, що ПАТ „Сведбанк" як
іпотекодержатель своє право вимоги на
квартиру АДРЕСА_1 передав за договором
відступлення прав за іпотечними
договорами на користь ТОВ „Вектор
Плюс", підтверджені Додатком №1 до
договору відступлення прав за
іпотечними договорами від 28.11.2012 року
(а.с. 85), а ОСОБА_1 у судовому засіданні їх
не спростувала.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України якщо
апеляційні скарги на рішення суду
першої інстанції були подані в
установлені цим Кодексом строки, але
надійшли до суду після закінчення
апеляційного розгляду справи, або коли
строки на подання апеляційної скарги у
зв'язку з пропущенням їх з поважних
причини були поновлені і особа, яка
подала апеляційну скаргу, не була
присутня під час розгляду справи,
апеляційний суд розглядає цю скаргу за
правилами цієї глави. Залежно від
обґрунтованості скарги суд ухвалює
рішення або постановляє ухвалу
відповідно до статті 307 цього Кодексу.
При цьому за наявності підстав може
бути скасовано рішення або ухвалу
апеляційного суду.

Наведене відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України вбачається мотивом для
скасування рішення суду першої
інстанції і рішення апеляційного суду
та ухвалення з цього приводу нового
рішення.

На підставі ст.ст. 512-514, 515 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 318, 324-325
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Факторингова компанія „Вектор Плюс"
задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 16 серпня 2013 року та рішення
Апеляційного суду від 29 жовтня 2013 року
скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову
до Публічного акціонерного товариства
„Омега Банк" про розірвання договору
іпотеки, припинення правовідносин між
сторонами, видалення з Державного
реєстру іпотек запису про іпотечний
договір, зняття заборони на відчуження
предмета іпотеки та зобов'язання
повернути оригінали
правовстановлюючих документів на
предмет іпотеки.

Рішення апеляційного набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді