АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/ 426/
2014 Головуючий в І інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 18 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

з участю адвоката: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 11 грудня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи - відкрите акціонерне
товариство Національна страхова
компанія «Оранта», акціонерне
товариство «Просто страхування»,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
посилаючись на те, що 09.10.2011 року
близько 10год. 30хв. на вул. Кіндійське
шосе у м. Херсоні сталася дорожньо -
транспортна пригода за участю
автомобілів ВАЗ 2108, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_9,
автомобіля ЗАЗ ТF699Р, державний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8,
автомобіля Chevrole Lacetti під керуванням
ОСОБА_7

Внаслідок зіткнення автомобілів їй,
пасажиру автомобіля ЗАЗ ТF699Р,
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_8 спричинені середньої тяжкості
тілесні ушкодження, у зв'язку з чим
завдана матеріальна та моральна шкода.

Вироком Дніпровського районного суду
м. Херсона від 05.12.2012 року ОСОБА_5
визнано винним у скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно договору про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників
транспортних засобів, укладеному 01.03.2011
року між ОСОБА_5 та приватним
акціонерним товариством «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» ліміт страхового
відшкодування за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю становить 100000 грн. за
шкоду заподіяну майну 50000 грн.

З огляду на викладене, позивач просила
суд стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»
понесені нею матеріальні витрати на
лікування в сумі 21778,47 грн., з ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
95000 грн., яку пов'язує з фізичним болем
та стражданнями, що зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я та перенесеними
операціями, отриманим стресом від
пережитої пригоди, погіршенням стану
здоров'я, неодноразовим находженням на
лікуванні в період з 08.02.2012 року по
31.05.2012 року встановленням третьої групи
інвалідності. Внаслідок отриманих
ушкоджень вона та її чоловік
перебували на лікуванні, вдома
залишилася без нагляду неповнолітня
донька, протягом тривалого періоду
вони не могли самостійно забезпечити
своє лікування та утримувати дитину, що
завдавало додаткові душевні
страждання, у тому числі через
пошкодження майна та неможливості
організації звичного способу життя.

Ухвалами суду від 17.04.2013 року та 15.05.2013
року залучено до участі в справі, в
якості третіх осіб: ОСОБА_6, відкрите
акціонерне товариство Національна
страхова компанія «Оранта», акціонерне
товариство «Просто страхування»,
ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В ході судового розгляду справи
позивач неодноразово уточнювала
позовні вимоги та просила суд стягнути
з приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» понесені нею
матеріальні витрати на лікування в
сумі 33024,04грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди 5000грн., з ОСОБА_5 та
власника транспортного засобу ОСОБА_6 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
95000грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона 11 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Судом стягнуто з приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_3
7733,25грн. страхового відшкодування та
850грн.в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі
2483,40грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду першої
інстанції змінити, задовольнивши її
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

При цьому, зазначила, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
при визначенні розміру морального
відшкодування в сумі 10000грн., який не
відповідає спричиненим їй моральним
стражданням, неправильним є також
висновок суду відносно розміру
матеріального відшкодування та кола
осіб відповідальних за шкоду.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2, який діє від імені
ОСОБА_5, ОСОБА_6 її доводів не визнав,
рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що 09.10.2011 року
близько 10год. 30хв. на вул. Кіндійське
шосе у м. Херсоні сталася дорожньо -
транспортна пригода за участю
автомобілів ВАЗ 2108, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_9,
автомобіля ЗАЗ ТF699Р, державний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8,
автомобіля Chevrole Lacetti під керуванням
ОСОБА_7 В результаті дорожньо -
транспортної пригоди ОСОБА_3, яка була
пасажиром одного з транспортних
засобів, а саме автомобіля ЗАЗ ТF699Р,
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_8 спричинені середньої тяжкості
тілесні ушкодження, завдано
матеріальної та моральної шкоди.

Вироком Дніпровського районного суду
м. Херсона від 05.12.2012 року, який набрав
чинності 19.02.2013 року ОСОБА_5 визнано
винним у зіткненні трьох джерел
підвищеної небезпеки та засуджено за
ч.1 ст.286 КК України. Питання щодо
відшкодування завданої при цьому шкоди
в кримінальній справі не вирішено (а.с.
73-79).

Згідно договору про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників
транспортних засобів, цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_5 була
застрахована 01.03.2011 року приватним
акціонерним товариством «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» поліс АА1044108, ОСОБА_8
акціонерним товариством «Просто -
страхування» поліс ВЕ486258117, ОСОБА_7
відкритим акціонерним товариством
Національна страхова компанія
«Оранта» поліс ВЕ 2008091.

Про настання страхової події ОСОБА_5
своєчасно повідомив приватне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП».

Відповідно до п.1 ст.24 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» у
зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. При цьому, зазначені
витрати мають бути підтверджені
документально відповідним медичним
закладом.

Пунктом 36.3 ст.36 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», який
був чинним на день заподіяння шкоди,
визначено, що у разі якщо
відповідальними за заподіяння
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями є декілька осіб, розмір
страхового відшкодування
(регламентної виплати) за кожну з таких
осіб визначається шляхом поділу
розміру заподіяної шкоди на кількість
таких осіб.

Вирішуючи питання про часткове
відшкодування матеріальної шкоди на
користь позивача із приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП», суд першої інстанції
правильно виходив із зазначених вище
положень закону та того, що ОСОБА_3 не
використала своє право на залучення
до участі в справі в якості
співвідповідачів страхові компанії -
акціонерне товариство «Просто -
страхування», відкрите акціонерне
товариство «Національна страхова
компанія «Оранта», незважаючи на
неодноразове роз'яснення судом їй та
представнику про наслідки не вчинення
зазначеної процесуальної дії.

При визначенні розміру
відшкодування витрат, пов'язаних з
лікуванням позивача суд першої
інстанції виходив із документального
їх підтвердження у сумі 23222,98 грн. та
обґрунтовано стягнув із приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП», враховуючи положення
Закону 7733,25 грн. (23222,98:3 = 7733,25 грн.).

Разом із тим, суд не звернув увагу на
те, що шкода ОСОБА_3, як пасажиру одного
із транспортних засобів заподіяна
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки та не застосував
до спірних правовідносин вимоги ч. 2
ст.1188 ЦК України відповідно до яких,
якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано,
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їх вини.

Згідно до вимог ст. 1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в постанові №4 від
01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» особи, які спільно завдали
шкоди, тобто завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями або
діяли з єдиного наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілим ( статті 543, 1190 ЦК).

У такому самому порядку відповідають
особи, які здійснюють діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, іншим
особам.

Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам). У цьому
випадку особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини (ч.2 ст.1188 ЦК).
При цьому, солідарний боржник, який
відшкодував спільно завдану шкоду, має
право вимагати з кожного з інших
завдавачів шкоди частку виплаченого
потерпілому відшкодування.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи, наведені вище
положення цивільного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини та
зважаючи на положення ч.1 ст.543 ЦК
України, відповідно до яких у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі, як від
усіх боржників разом, так і від будь -
кого з них окремо, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
вправі вимагати від ОСОБА_5, як
солідарного боржника відшкодування
завданої їй шкоди в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів виходить із
того, що за діючим в Україні цивільно -
процесуальним законодавством, позивач
звертаючись до суду з позовом
самостійно визначає коло
відповідальних осіб, а суд враховуючи,
що норма матеріального права, яка
підлягає застосуванню за вимогою
позивача, вказує на те, що
відповідальність повинна нести інша
особа, а не та до якої пред'явлено позов,
залучає співвідповідача з власної
ініціативи та за результатами розгляду
справи відмовляє у позові до
неналежного відповідача та приймає
рішення по суті заявлених вимог щодо
належного відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
зазначені вимоги закону не врахував і
безпідставно не стягнув на користь
позивача з ОСОБА_5 винного в дорожньо -
транспортній пригоді матеріальне
відшкодування на лікування, враховуючи
право останнього на пред'явлення
регресного позову до інших
заподіювачів шкоди.

За таких обставин, рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
понесені нею у зв'язку з дорожньо -
транспортною пригодою витрати на
лікування, розмір яких документально
підтверджений та визначений судом у
сумі 23222,98 грн. із яких страховик
сплачує 7733,25 грн., а ОСОБА_5 15489,73 грн.
(23222,98 - 7733,25 = 15489,73 грн.).

При цьому, колегія суддів не приймає до
уваги заперечення представника ОСОБА_5
відносно того, що п.36.3. ст.36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не підлягає застосуванню, як
такий, що не набув чинності на момент
укладення договору страхування,
оскільки визначений у даній статті
порядок відшкодування неподільної
шкоди заподіяної взаємопов'язаними,
сукупними діями, декількох осіб, був
чинним на час її заподіяння. Окрім того,
порядок відшкодування шкоди
заподіяної спільно кількома особами
визначений ст.1190 ЦК України.

Статтею 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
визначено, що при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
страхових сум відшкодовує у
встановленому законом порядку оцінену
шкоду, яка була заподіяна в результаті
дорожньо - транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Така шкода відшкодовуються у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При
цьому, страховик відшкодовує не більше
5 відсотків ліміту, різницю між сумою
відшкодування, визначеного судом та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо -
транспортної пригоди.

При визначенні, розміру морального
відшкодування суд першої інстанції
обґрунтовано керувався ст.ст.23, 1167 ЦК
України з урахуванням положень Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції чинній на день
виникнення спірних правовідносин, тому
колегія суддів вважає, що розмір
морального відшкодування визначений
судом з дотриманням закону та не вбачає
підстав для його збільшення чи
зменшення.

Однак, при цьому суд також не врахував
положення Закону та не стягнув з ОСОБА_5
різницю між фактичним розміром
моральної шкоди та страховою виплатою,
яка становить 7450 грн., тому рішення
суду в цій частині підлягає зміні, а
стягнута судом сума збільшенню з 2483,49
грн. до 7450 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України
шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Зважаючи, що факт правомірного
володіння ОСОБА_5 автомобілем ВАЗ-21081,
державний номер НОМЕР_2 встановлений і
ніким не оспорюється, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що саме він, а не
власник транспортного засобу ОСОБА_6 є
відповідальним за шкоду завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта відносно
неправильного визначення судом
розміру матеріального відшкодування
витрат, пов'язаних з лікуванням,
оскільки надані позивачем копії чеків
на придбання медичних препаратів та
проведення медичних процедур
неодноразово повторюються, у
матеріалах справи відсутні відомості
про призначення медичних препаратів
відповідним медичним закладом, із
наданих позивачем копій медичної
карти, виписок епікризів та квитанцій
на придбання ліків їх неможливо
ідентифікувати.

Посилання апелянта на те, що визначений
судом розмір морального відшкодування
є замалим та не відповідає спричиненим
моральним стражданням не заслуговують
на увагу, оскільки такий розмір
визначений судом відповідно до вимог
ст.23 ЦК України з урахуванням фактичних
обставини справи та загальних засад
цивільного законодавства розумності і
справедливості.

На підставі викладеного, ст.ст.543, 1188, 1190
ЦК України, ст.ст.22, 24, 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 11 грудня 2013 року в
частині відмови в стягненні з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди
скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування витрат на
лікування 15489,73 грн.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної
шкоди частково змінити, збільшивши
розмір відшкодування з 2483,40 грн. до 7450
грн.

В решті частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: