Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 435/3381/13-ц
Провадження № 22ц/782/5126/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня «05» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Жовтневого районного суду м. Луганська
від 28 жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на будівельні
матеріали, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 28 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на будівельні
матеріали відмовлено через
необґрунтованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення заявлених ним позовних
вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, у квітні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з зазначеним
позовом, зазначав, що вони з 2002 року
мешкають за адресою: АДРЕСА_1, разом з
батьком, ОСОБА_4, та його дружиною
ОСОБА_5

За згодою власників будинку ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у 2009 році на подвір'ї будинку
вони побудували гараж.

В 2010 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали
шлюб, а в літку 2011 ОСОБА_5 переїхала
проживати в інше місце та звернулась до
МКП БТІ за складанням нового
технічного паспорту на житловий
будинок.

БТІ при складанні нового технічного
паспорту внесло до нього побудований
ними гараж - сарай без жодних зауважень
та приміток і склалася ситуація, коли
гараж - сарай належний не їм, а
відповідачам по справі. Позивачі
вважають, що можуть втратити належне їм
майно, а саме: будівельні матеріали, з
яких ними було побудовано гараж - сарай,
і які вони купували за власні кошти.

На підставі вищевикладеного,
посилаючись на положення ст. ст. 328, 386,
387, 392 ЦК України, позивачі просили суд
визнати за ними право власності у
рівних частках на будівельні
матеріали, з яких побудовано гараж -
сарай, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, літ. «И», а саме: шлакоблок 1368
шт., загальною вартістю 11400 грн., цемент -
40 мішків, загальною вартістю 1680 грн.,
шифер - 38 шт., загальною вартістю 1653 грн.,
брус - 3 куб. м., загальною вартістю 4500
грн., дошку - 2 куб.м., загальною вартістю
1400 грн., шифер - 5 шт., загальною вартістю
217,5 грн., цемент - 40 мішків, загальною
вартістю 1680 грн., лист х/к 1,25x2,9 - 7 шт.,
загальною вартістю 1288 грн., труби
профільні - 25 м., загальною вартістю 348,
75грн., цемент - 25 мішків, загальною
вартістю 1025 грн., руберойд - 4 шт.,
загальною вартістю 64 грн., цвяхи - 5 кг,
загальною вартістю 60 грн., піна
монтажна - 7 шт., загальною вартістю 266
грн.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних
частках.

З технічного паспорту на вказане
нерухоме майно, який було складено МКП
БТІ 21.07.2011 року, вбачається, що на його
території у 2009 році було побудовано
гараж - сарай літ. «И», фундамент та
стіни зі шлакоблоку, покрівля - шифер,
перекриття - дерев'яні, підлога -
цементна.

Крім того, рішенням Жовтневого
районного суду м. Луганська від 30.10.2012
року, яке було залишено без змін
ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Луганської області, - було відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, УКМ Луганської міської
ради про визнання права власності на
новостворену річ - гараж - сарай літ.
«И», що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі того, що позивачі
не є власниками вказаного
домоволодіння, спірний гараж є
допоміжним приміщенням, право
власності на яке окремо від житлового
будинку не реєструється.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей.

Право користування власністю це
юридично забезпечена можливість
власника добувати з належного йому
майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють
юридично забезпечену можливість
власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. 331 ЦК України «Набуття
права власності на новостворене майно
та об'єкти незавершеного будівництв», -

1. Право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

2. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

3. До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в
абзаці першому цієї частини, може
укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» за позовом дружини, членів
сім'ї забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо, враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами. У разі
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Судами визнається право власності на
«незакінчений будівництвом об'єкт»;
«на будівельні матеріали під забудівлю
жилого будинку та літньої кухні, як
об'єкт незавершеного будівництва»; «на
будівельні матеріали, які були
використані в процесі будівництва та
існують у вигляді домоволодіння:
житловий будинок, прибудову, тамбур,
літню кухню, сарай, душову, вбиральню,
огорожу, вимощення, цистерну»; «на
будівельні матеріали та конструктивні
елементи, з яких складається
будинковолодіння»; «на майнові права
на нерухомість» тощо.

Разом з тим, за правилами ч. 4 ст. 357 ЦК
України лише співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може
зробити за свій рахунок добудову
(перебудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав, а не інші особи.

Таким чином, враховуючи встановлені по
справі обставини, а саме те, що позивачі
не є власниками домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, що останніми не
надано суду доказів щодо існування
домовленості між ними та власниками
про створення спільної власності і, що
саме з цією метою вони вкладали свою
працю та кошти в будівництво гаражу -
сараю, що будівництво зазначеного
об'єкту завершено, колегія суддів,
вважає правильними висновки суду
першої інстанції, щодо безпідставності
посилання позивачів, при обґрунтуванні
позовних вимог, на положення ст. 387 ЦК
України.

До того ж, є обґрунтованими висновки
суду, щодо не надання позивачами
доказів придбання ними будівельних
матеріалів, з яких побудовано гараж -
сарай, на які вони просили суд визнати
право власності.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
має.

Керуючись ст.ст. 303, 304 , п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області,~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 28 жовтня 2013 року ~
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: