Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 428/9117/13-ц
Провадження № 22ц/782/775/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - судді Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 29 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання Азот"
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної прали за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 29 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ПрАТ „Сєвєродонецьке об'єднання Азот"
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної прали за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду позивач ОСОБА_2 звернулась з
апеляційною скаргою у якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам спрви, просила рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явились, дослідивши надані
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у
даному випадку судом першої інстанції
зазначені вимоги закону у повному
обсязі виконано.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначний строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП
України при скороченні чисельності або
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи з відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
від переведення на іншу роботу на тому
ж підприємстві, в установі,
організації, працівник, за своїм
розсудом звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п.19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.92 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Так, судом першої інстанції було
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_2 працювала на
підприємстві відповідача з 17.11.1989 року.
З 20.02.2001 року була переведена
апаратником 5 розряду підготовки
сировини та відпуску напівфабрикатів і
продукції цеху з виробництва кетонів
та органічних кислот (а.с.3).

Згідно наказу від 06.06.2013 року № 954 у
зв'язку з несприятливою кон'юнктурою на
ринку хімічної продукції керівнику
цеху пропонувалося піддержувати
обладнання цеху у резерві; узгодити з
технічним директором та представити
пропозиції про кількість змінного
персоналу, необхідного для
забезпечення зберігання обладнання та
комунікацій, сировини,
напівфабрикатів, товарно-матеріальних
цінностей та функціонування цеху
(а.с.31).

Відповідно до виписки з протоколу
засідання Правління ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» від
02.07.2013 року було прийняло рішення про
скорочення 107 вакантних штатних
одиниць та 134 штатних одиниць цеху з
виробництва кетонів та органічних
кислот. Строк для скорочення штатних
одиниць встановлювався до 15.10.2013р.
Список штатних одиниць, що підлягали
скороченню, затверджений Головою
правління ОСОБА_3 та є додатком №1 та №2
до протоколу(а.с.32-36).

Згідно протоколу від 05.07.2013 року було
проведено консультацію представників
адміністрації ПрАТ «Сєвєродонецьке
об'єднання АЗОТ» та профспілкової
організації, діючою на підприємстві.
Консультацію проведено не пізніше як
за три місяці до намічуваних звільнень
працівників, стосувалась заходів щодо
пом'якшення несприятливих наслідків
такого звільнення, відповідно до ст.22
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності»
(а.с.37-38).

Відповідно до наказу ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» від
02.08.2013 року № 1257 необхідно провести
скорочення штатних одиниць цеху з
виробництва кетонів та органічних
кислот у відповідності з вимогами
діючого законодавства України, а також
прийняти заходи, щодо працевлаштування
робітників цеху на вакантні місця в
структурні підрозділи підприємства, а
при неможливості працевлаштування -
звільнити працівників, відповідно
діючому законодавству, в строк до 20.10.2013
року (а.с.39).

Відповідно до протоколу № 1 засідання
Комісії по визначенню кола осіб, що
мають переважне право залишення на
роботі скороченню разом з іншими
працівниками підлягає також і позивач
ОСОБА_2(а.с.40-42).

Згідно наказу № 1304 від 12.08.2013 року
керівника цеху з виробництва кетонів
та органічних кислот зобов'язано
попередити про наступне звільнення
працівників персонально, не пізніше
ніж за два місяці (а.с.43).

Згідно попередження про наступне
вивільнення ОСОБА_2 було попереджено
15.08.2013 року, про що є її підпис та
запропоновано працевлаштування з
всіма наявними вакансіями вільними
станом на 09.08.2013 року. З запропонованими
вакансіями її ознайомлено під підпис,
однак від підпису у списку наявності
вільних місць і вакантних посад на ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ»,
ОСОБА_2 відмовилась, про що свідчить Акт
складений того ж числа. Також,
відповідні Списки наявності вільних
місць і вакантних посад надавалися
ОСОБА_2 для ознайомлення 02.09.2013 року,
16.09.2013 року, 02.10.2013 року та 16.10.2013 року,
але від ознайомлення зі Списками вона
відмовлялася про що, свідчать Акти,
складені того ж дня. Крім того ОСОБА_2
10.09.2013 року особисто була запропонована
вакантна посада кухаря 4-го розряду
цеху громадського харчування, але від
запропонованої роботи вона
відмовилась. Факт відмови засвідчений
Актом від 10.09.2013 року. 23.09.2013 року ОСОБА_2
була запропонована робота апаратника
центрифугіровання 4-го розряду
відділення калієвої й натрієвої
селітри цеху з виробництва кетонів та
органічних кислот. Позивач від
запропонованої роботи також
відмовилась, про що свідчить Акт,
складений 29.09.2013 року. 16.10.2013 року ОСОБА_2
був запропонований строковий трудовий
договір з виконання робіт апаратника
витягу побічних продуктів цеху з
виробництва кетонів та органічних
кислот на період перебування на
легкому труді робітниці у зв'язку з
вагітністю. Позивач від запропонованої
роботи також відмовилась, про що
свідчить Акт, складений 29.09.2013 року.

21.10.2013 року, ОСОБА_2 ознайомилась зі
Списком наявності вільних місць і
вакантних посад на ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», про
що свідчить її підпис, але від
запропонованих робіт відмовилась.

Відповідно до Подання № 01/ПП-539 про
розірвання з робітницею трудового
договору адміністрація ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» у
зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовилася від
переведення на іншу роботу 01.10.2013 року
направило на ім'я Голови профспілкової
організації зазначене письмове
подання (а.с.68).

Відповідно до Виписки з протоколу №
37-1-17 від 09.10.2013 року Президія
профспілкового комітету ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» в
присутності позивача, розглянула
Подання та дала згоду на звільнення
ОСОБА_2 по п.1 ч.І ст. 40 Кодексу законів
про працю України, у зв'язку зі
скороченням чисельності працівників.

Відповідно до наказу Голови правління
ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ»
№ 0083-КП(ув) від 17.10.2013 року ОСОБА_2 було
звільнено з роботи 21.10.2013 року на
підставі п.1 ч.І ст.40 КЗпП України, у
зв'язку зі скороченням чисельності
працівників (а.с.69).

Відмовляючи у задоволенні позову суд 1
інстанції виходив з того, що у
відповідача мало місце скорочення
штатних одиниць, при звільненні
позивача керівництвом ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» було
дотримано необхідну процедуру,
враховано всі підстави для переважного
залишення на посаді, позивачу
неодноразово пропонувалось
керівництвом підприємства іншої
роботи на підприємстві, від якої
позивач відмовилась, а тому звільнення
позивача ОСОБА_2 було здійснено у
відповідності до норм діючого
трудового законодавства.

Розглядаючи спір судова колегія в
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин, застосував відповідні
норми матеріального права та
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апелянта щодо неврахування
судом першої інстанції наявності
істотних порушень вимог ст.42 КЗпП
України, а саме: наявність переважного
права позивача залишитися на посаді у
зв'язку з вищім рівнем продуктивності
праці та кваліфікації, через наявності
в неї більшого стажу роботи на посаді
апаратника підготовки сировини та
відпуску напівфабрикатів і продукції 5
розряду та наявність в неї права
проводити навчання молодих
спеціалістів не заслуговують на увагу
оскільки, згідно до виписки з Довідника
кваліфікаційних характеристик
професій працівників (випуск 23
«Загальні професії хімічних
виробництв») кваліфікаційною вимогою
до апаратника 5 розряду підготовки
сировини та відпуску напівфабрикатів і
продукції є наявність професійно
технічної освіти, якої позивач не має.

Також, неґрунтовними є посилання
апелянта щодо відсутності відповідної
освіти у інших працівників, які
залишились на посадах, а саме: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_4 має
вищу освіту за фахом інженер
хімік-технолог, ОСОБА_5 спеціальну
середню освіту апаратника хімічного
виробництва, з вмінням виконувати
роботи лаборанта хімічного аналізу і
довше працює на підприємстві
відповідача, а ОСОБА_6 має спеціальну
середню освіту по спеціальності
машиніст компресорного устаткування
та навчається без відриву від
виробництва у вищому навчальному
закладі, крім цього виховує сина 2004
року народження і як одинока мати не
може бути звільнена відповідно до
положень ч.3 ст. 184 КЗпПУ, тоді як позивач
має спеціальну середню освіту за
спеціальністю кухар-кондитер.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не вбачає
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 29 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, однак
може бути оскаржена протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: