РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12513/13-ц

пр. № 2/759/296/14

05 березня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретарів
Котляр Ю.М., Івченко В.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
судових засідань цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВДВС
Святошинського РУЮ м. Києва, третя
особа: Управління Державтоінспекції
Головного управління МВС України в м.
Києві про визнання права власності на
автомобіль та зняття арешту з
автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.08.2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ВДВС
Святошинського РУЮ м. Києва, третя
особа: Управління Державтоінспекції
Головного управління МВС України в м.
Києві про визнання права власності на
автомобіль та зняття арешту з
автомобіля.

В обґрунтування позову, позивачем
зазначено, що 18.06.2008 року, ОСОБА_1
придбала у ОСОБА_2 автомобіль марки
«Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві 1 квітня 2008 року.

На підтвердження цієї угоди
позивач з відповідачем-1 склали Акт
прийому-передачі автомобіля від 18.06.2008
року та відповідач-1 надав позивачу
розписку від 18.06.2008 року про те, що він
отримав від позивача за придбаний
автомобіль 22000 грн., а також, того ж дня
надав довіреність на право
експлуатації та розпорядження
згаданим автомобілем. Згодом, 21.03.2011
року відповідач-1 надав ще одну
довіреність на право експлуатації та
розпорядження спірним автомобілем.

З наміром зареєструвати на себе
автомобіль, позивач користувалась ним,
здійснювала ремонт, страхувала,
оплачувала всі необхідні виплати тощо,
однак переоформити автомобіль на своє
ім'я не встигла.

19.07.2013 року зазначений автомобіль
було затримано співробітниками УДАІ ГУ
МВС України в м. Києві та направлено на
арешт майданчик. При затримці
автомобіля співробітник ДАІ послався
на постанову державного виконавця ВДВС
України Святошинського районного
управління юстиції м. Києва №285/23 від
31.05.2013 року про арешт спірного
автомобіля.

Після цього позивач звернувся до
ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва з
приводу накладення арешту на
автомобіль, де отримав пояснення, що
відповідач-1 має борг перед ПАТ
«Альфа-Банк», тому на автомобіль було
накладено арешт з метою стягнення
боргу з відповідача-1 згідно
виконавчого документу.

З огляду на зазначені обставини,
позивач вважає, що спірний автомобіль
належить саме їй на праві приватної
власності, а відповідач-1 ніколи ніяких
претензій до позивача не пред'являв.
Відтак, позивачка просила визнати за
нею право власності на автомобіль
марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, а
також зняти арешт зі згаданого
автомобіля.

У судовому засіданні 05.03.2014 року
позивач та його представник ОСОБА_4
позов підтримали у повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні 05.03.2014 року не заперечував
щодо задоволення позову.

Представник відповідача ВДВС
Святошинського РУЮ м. Києва у судове
засідання 05.03.2014 року не з'явився, про
причини неприбуття суд не повідомив,
надавши до канцелярії суду копії
матеріалів виконавчого провадження
(а.с. 36-44).

Представник третьої особи в
засідання суду 05.03.2014 року не з'явився,
про причини неприбуття суд не
повідомляв.

Заслухавши пояснення осіб які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, письмові докази, суд
вважає позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що відповідно
до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 01.04.2008
року, власником автомобіля марки
«Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 є
відповідач ОСОБА_2 (а.с. 4).

18.06.2008 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 посвідчила довіреність
видану ОСОБА_2, якою він уповноважив
ОСОБА_1 користуватися та
розпоряджатись належним йому на праві
власності автомобілем марки «Volkswagen Golf»
1988 року випуску, шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.11).

18.06.2008 року ОСОБА_2 написав
розписку про те, що він отримав від
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22000 грн. за
автомобіль марки «Volkswagen Golf» 1988 року
випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.7).

21.03.2011 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 посвідчила довіреність
видану ОСОБА_2, якою він уповноважив
ОСОБА_1 користуватися та
розпоряджатись належним йому на праві
власності автомобілем марки «Volkswagen Golf»
1988 року випуску, шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.12)

Згідно Акту огляду та затримання
транспортного засобу від 19.07.2013 року
було затримано згаданий автомобіль у
зв'язку з розшуком та арештом ВДВС
Святошинського РУЮ в м. Києві (а.с. 8-10).

Судом встановлено, що позивачка
користувалась спірним автомобілем з
18.06.2008 року, здійснювала ремонт,
страхувала, оплачувала всі необхідні
виплати тощо, однак переоформити
автомобіль на своє ім'я не встигла.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Виходячи зі змісту ст. 1000 ЦК
України за своїм юридичним змістом
договір доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України
у письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля
передбачена й постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1338, якою затверджені Правила
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин на шасі, автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб.

Відповідно до п. 8 зазначених
Правил державна реєстрація
транспортних засобів здійснюється за
умови його попереднього зняття його з
обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 40 цих Правил зняття з
обліку транспортних засобів
проводиться після їх огляду в
підрозділах Державтоінспекції на
підставі заяви власника, документа, що
посвідчує особу, виконавчого напису
нотаріуса, постанови державного
виконавця або рішення суду.

Судом встановлено, що спірний
автомобіль не був знятий з обліку в
органах ДАІ, залишався зареєстрованим
за ОСОБА_2 Заява від останнього про
зняття з обліку автомобіля не
подавалась і його огляд органами ДАІ не
здійснювався.

Пунктом 42 Правил передбачено, що у
разі коли транспортний засіб
знімається з обліку у зв'язку з його
відчуженням, у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті) або на
копії реєстраційної картки, що
додається до свідоцтва про реєстрацію
на пластиковій основі, робиться запис:
"Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації".

Відповідно до п. 8 зазначених
Правил, правомірність придбання
транспортного засобу підтверджується
зазначеними в них документами, зокрема:
довідкою-рахунком, виданою за формою
згідно з до датком №1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери, та
іншими посвідченими в установленому
порядку документами, що встановлюють
право власності на автомобіль.

Сукупність зібраних судом
доказів свідчить про те, що в
установленому порядку договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
його власником ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладений не був.

Доводи позивача про те, що
підставою для визнання власності на
автомобіль є довіреності від 18.06.2008
року та від 21.03.2011 року, а також розписка
від 18.06.2008 року є безпідставним,
оскільки суперечить вищезазначеним
вимогам закону.

Також не є обґрунтованими
посилання позивача щодо не здійснення
переоформлення спірного транспортного
засобу через брак часу.

За таких обставин суд приходить
до висновку, про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання за позивачем права
власності на спірний автомобіль.

Позовні вимоги про зняття арешту
з арештованого майна також не
підлягають задоволенню, оскільки дані
вимоги тісно взаємопов'язані з
вимогами про визнання права власності
на спірний автомобіль, у задоволенні
яких відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю. Таким чином,
враховуючи те, що позивач не є
власником спірного автомобілю, підстав
для захисту його цивільного права
шляхом зняття арешту з арештованого
майна суд не вбачає.

За таких обставин, повно та
всебічно дослідивши обставини справи,
оцінивши докази, надані сторонами, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 208, 238, 328 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223,
292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ВДВС Святошинського РУЮ м.
Києва, третя особа: Управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України в м. Києві про
визнання права власності на автомобіль
та зняття арешту з автомобіля -
відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник