АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/3162/2014
інстанції: Лопатюк Н.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Святошинського районного
суду міста Києва від 20 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: комунальне
підприємство «РЕО-9» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа:КП
«РЕО-9» про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 20 листопада 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 1 770,65 грн,
судові витрати, пов'язані з проведенням
експертизи в сумі

2 000,00 грн, моральну щкоду в розмірі 1 000,00
грн та судовий збір в сумі 229,40 грн, а
всього 5 000,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
подану апеляційну скаргу підтримав та
просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та представник третьої особи КП
«РЕО-9» - Петришина Т.Ю. проти
апеляційної скарги заперечували,
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 20 листопада 2013 року
просили залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення з таких
підстав.

При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в
рівних долях є власниками квартири
АДРЕСА_1.

Згідно з актом від 10 грудня 2012 року,
складеного комісією в складі: майстра
т/д №5 ОСОБА_8, майстра рем. групи ОСОБА_9,
слюсаря-сантехніка ОСОБА_10, 20 листопада
2012 року у квартирі АДРЕСА_1 сталося
залиття з квартири 121 цього будинку.
Залиття виникло по причині
самовільного переобладнання розводки
мереж ГВП та ХВП у квартирі. Немає
доступу до труб водопостачання. В
результаті залиття залито ванну
кімнату (стелю та стіни), а також плитку
на стінах.

Також при розгляді справи судом
встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що позивач
неодноразово звертався до КП «РЕО-9» із
заявками про залиття його квартири з
квартири №121.

Згідно з кошторисом №2-1-1 щодо
відновлювальних робіт після залиття,
на ремонт квартири АДРЕСА_1, загальна
вартість робіт з урахуванням податків
і внесків становить 1 770,65 грн.

Експертом ОСОБА_11 складено звіт про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта після відновлювального
ремонту, з якого вбачається, що роботи
виконані в повному обсязі відповідно
до технічного звіту від 1 березня 2013
року та складеного ПП «Нова будова»
кошторису від 28 лютого 2013 року на суму 1
770,65 грн.

30 травня 2013 року позивач, в порядку
досудового врегулювання спору,
надіслав відповідачу рекомендованого
листа з претензією про компенсацію
коштів, витрачених на ремонт, однак
відповідач витрати не компенсував .

Відповідно до статті 20 Житлового
кодексу Української РСР, громадяни
зобов'язані дбайливо ставитися до
будинку, в якому вони проживають,
використовувати жиле приміщення
відповідно до його призначення,
додержувати правил користування
жилими приміщеннями, економно
витрачати воду, газ, електричну і
теплову енергію.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо того, що відповідач, як
мешканець квартири, з якої відбулося
залиття, викликане самовільним
переобладнанням розводки мереж ГВП та
ХВП у квартирі, а також у зв'язку з
відсутністю доступу до труб
водопостачання, є відповідальним за
заподіяння шкоди.

Відповідно до Правил користування
жилими приміщеннями, утримання будинку
і прибудинкової території в Україні,
обов'язок по догляду за обладнанням в
квартирі покладений на її мешканців.
Крім того, це передбачено і статтею 20 ЗУ
«Про житлово-комунальні послуги» від
24червня 2004 року.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Ухвалюючи рішення суд правильно
виходив із того, що відповідач не надав
суду доказів на підтвердження
відсутності його вини в залитті
квартири позивача, натомість з акту про
залиття квартири та інших доказів
зібраних у справі вбачається
протилежне.

Відповідно до частини першої статті 1167
ЦК України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Беручи до уваги встановлені при
розгляді справи обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність
достатніх підстав для відшкодування
заподіяної моральної шкоди та вважає,
що судом з урахуванням принципів
розумності та справедливості вірно
визначену розмір відшкодування такої
шкоди, а саме 1 000,00 грн.

Безпідставними є доводи скарги з
приводу розміру моральної шкоди,
визначеного судом першої інстанції,
оскільки нічим не обґрунтовані, у
зв'язку із чим відхиляються
апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не враховано всіх обставин
справи, зокрема того, що позивачем не
доведено факту заподіяння йому
матеріальної шкоди не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи, оскільки з матеріалів
справи вбачається, а саме із звіту про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта після відновлювального
ремонту, що роботи виконано в повному
обсязі, їх вартість складає 1 770,65 грн.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко