РІШЕННЯ

іменем
України

01 липня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю секретаря Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно у порядку спадкування за
заповітом,

в с т а н о в и в:

03.05.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою, в якій просила визнати
за нею, у порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року матері ОСОБА_3, право власності на
1/2 частку житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1
зазначила, що вона є дочкою відповідача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які знаходилися в
зареєстрованому шлюбі з 20.07.1983 року.

В період шлюбу батьками було збудовано
житловий будинок з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який зареєстровано на праві
власності за відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати
ОСОБА_3, яка склала на її користь
заповіт на все своє майно.

Відповідно до чинного законодавства
померлій ОСОБА_3 належала 1/2 частка
спільно набутого у шлюбі майна, яким є
зазначений вище житловий будинок.

29.11.2013 року приватним нотаріусом
ОСОБА_4, була зареєстрована спадкова
справа №55397459 та видано витяг (№35924911)
про реєстрацію в спадковому реєстрі.

У встановлений законом строк, вона
звернулася для відповідного
оформлення спадщини та отримання
свідоцтва про право на спадщину, але у
видачі свідоцтва про право на спадщину
приватним нотаріусом ОСОБА_4 їй було
відмовлено, оскільки відсутній
правовстановлюючий документ на ім'я
спадкодавця ОСОБА_3, тобто частка
власності померлої не була виділена.

Тому вона вимушена звернутися до суду з
цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилася, від позову не
відмовилася, подала заяву про
проведення судового засідання за її
відсутністю, наполягала на задоволенні
позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, подав заяву, в
якій просив розглянути справу за його
відсутністю, позовні вимоги визнав.

Зважаючи на те, що всі особи, які
беруть участь у справі в судове
засідання не з'явилися, відповідно до ч.
2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного:

Спірною є 1/2 частка житлового
будинку з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, який, згідно
свідоцтву про право власності від
22.12.2011 року та витягу про державну
реєстрацію прав КП "Зміївське бюро
технічної інвентаризації" від 23.12.2011
року, в цілому належить ОСОБА_2 (а. с. 7, 8).

Даними свідоцтва про
укладення шлюбу підтверджується, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 20.07.1983 року (а.
с. 6).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
віці 71 року в м. Зміїв Харківської
області, що підтверджується даними
свідоцтва про смерть, виданого 04.09.2013
року Бірківською сільською радою
Зміївського району Харківської
області (а. с. 9).

Згідно заповіту, посвідченого
приватним нотаріусом Зміївського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
06.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі
під №356, ОСОБА_3 все своє майно, з чого б
воно не складалося та де б воно не
знаходилось заповіла дочці ОСОБА_1 (а. с.
10).

З постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 28.04.2014
року вбачається, що приватним
нотаріусом Зміївського районного
нотаріального округу ОСОБА_4
відмовлено ОСОБА_1 у посвідченні та
видачі свідоцтва про право на спадщину.
В обґрунтування постанови зазначено,
що свідоцтво про право на спадщину
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
неможливо, оскільки відсутній
правовстановлюючий документ на ім'я
спадкодавця. (а. с. 11, 12).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя".

Час оформлення права власності на
майно та титул не впливає на право
одного з подружжя на частину майна,
придбаного в період шлюбу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основних свобод 1950 р. кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
розподілу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу
України частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах.

Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідністю з ч. 1 ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Позивачкою ОСОБА_1 надано докази того,
що спірний житловий будинок належав її
померлій матері з відповідачем на
праві спільної сумісної власності,
вона (позивачка) є спадкоємцем за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року матері ОСОБА_3, прийняла спадщину у
встановлений законом строк, але у
видачі свідоцтва про право на спадщину
їй було відмовлено через відсутність
правовстановлюючого документа на ім'я
спадкодавця.

За таких обставин, право позивачки
ОСОБА_1 на оформлення спадкових прав на
спірне нерухоме майно підлягає
судовому захисту, позовна заява є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, у порядку
спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері
ОСОБА_3, право власності на 1/2 частку
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Головуючий: