АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3206/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Кіхтенко Н. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівОхріменко Н. І. , Захарової А. Ф.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування Стеблівської селищної ради про відібрання малолітньої дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування Стеблівської селищної ради про зміну визначеного місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду із первісним позовом, яким просила відібрати малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, де б він не знаходився, у відповідача ОСОБА_6, який незаконно утримує дитину, проживаючого по АДРЕСА_1, та передати дитину матері - позивачці ОСОБА_7, мотивуючи про те, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2013 за її ж позовом до ОСОБА_6 визначено місце проживання їх спільного малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_7, але відповідач вказане рішення суду умисно не виконує, дитину матері не віддає, утримує по своєму місцю проживання, не допускає матір до спілкування в дитиною, яку залякує. Виконавча служба не може виконати вказане рішення суду, оскільки у його резолютивній частині відсутні вимоги зобов'язального характеру, а лише визначено місце проживання дитини біля матері, а тому позивачка змушена звернутися до суду із цим позовом для захисту своїх інтересів та інтересів малолітнього сина.

У свою чергу ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просить змінити визначене місце проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, та визначити проживання дитини з батьком - ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, мотивуючи про те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 2002 по червень 2011 року, у якому в них народилося 2 дітей - дочка, 2002 року народження, та син, 2009 року народження. У червні 2013 року відповідачка забрала дочку і вибралася з будинку позивача за зустрічним позовом, де жила їх сім'я, а син не побажав йти з матір'ю і залишився жити з ОСОБА_6 Рішенням Корсунь-Шевченківського райсуду від 23.12.2013 визначено місце проживання сина з матір'ю, але мати до дитини не приходить, не спілкується, тому син так і проживає з батьком. ОСОБА_6 вважає, що визначене рішенням суду місце проживання дитини має бути змінено рішенням суду, бо мати вихованням дитини не займається, з сином не спілкується, сам син не бажає жити з матір'ю, її боїться та бажає жити з батьком, до якого прихильний. Указує на те, що сину потрібна спокійна обстановка, а мати таку створити не може, про що надає суду висновок психолога та висновок юридичного психолога, а тому і пред'явлено зустрічний позов.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.11.2014 первісний позов задоволено та відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне встановлення судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. В обґрунтування апелянт указує на те, що в порушення норм законодавства суд не врахував інтереси дитини, не взяв до уваги висновок експертного дослідження №27 від 10.10.2014, складений приватним підприємцем юридичним психологом вищої категорії ОСОБА_9, згідно якого переїзд сина до матері матиме негативні наслідки для нього, у той час як із батьком дитина має зв'язок, який характеризується позитивно з точки зору впливу на дитину. Апелянт вказує на те, що висновок органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської РДА, наявний у матеріалах справи, на який у рішенні послався суд, є неналежним доказом, оскільки його не оформлено належним чином на бланку РДА чи селищної ради, на ньому відсутні дата та номер. Одночасно апелянт вказує на те, що цей висновок складено не органом опіки та піклування, а службою у справах дітей, що є порушенням положень ст. 19 СК України. Суд не врахував пояснення представника служби у справах дітей ОСОБА_10 Суд не повинен був посилатися на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2013, а мав застосовувати норми Конвенції про права дитини та змінити місце проживання дитини після набрання законної сили відповідним рішенням суду, враховуючи інтереси дитини. Суд не врахував результати психологічного обстеження дитини в клініці «Добробут», висновку психолога ОСОБА_11 від 07.08.2014. Відібрання у батька дитини матиме для останньої негативні наслідки. Матеріалами справи підтверджується, що у будинку батька створено хороші умови проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що дитина - малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, має жити в одній сім'ї з матір'ю та сестрою у створених для них належних умовах, а батько має право на вільне спілкування з дитиною та на участь в її вихованні. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що судовим рішенням від 23.12.2013, яке наразі чинне, визначено місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, однак батько дитини це рішення не виконав та чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір'ю. Крім того, ОСОБА_6 не надав суду доказів того, що мати порушила його право на спілкування з дитиною та змінилася у гіршу сторону після ухвалення рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При судовому розгляді встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2002 по 14.06.2011. Від шлюбу мають 2 малолітніх дітей - дочку, 2002 року народження, та сина, 2009 року народження, які жили з двома батьками, а з 19.06.2013 позивачка за зустрічним позовом змушена виїхати з будинку, де вони проживали, забравши лише дочку, оскільки відповідач за зустрічним позовом забрав сина і не дає матері по даний час спілкуватися з дитиною.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2013 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, яке набрало законної сили, визначено місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_12 з матір'ю, зареєстрованою по АДРЕСА_2 Це рішення залишене без змін після його перегляду в апеляційному, касаційному порядку та за нововиявленими обставинами. По даний час це рішення суду ОСОБА_6 добровільно не виконано.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постановою ДВС від 31.07.2014 (а.с.13) відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого листа, виданого на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2013, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не містить вимог зобов'язального чи майнового характеру у зв'язку з чим не потребує примусового виконання в органах ДВС.

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, та яким вирішено питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, це ж питання стосовно тих же осіб не може бути предметом нового судового розгляду.

Крім того, колегія суддів враховує, що листом Корсунь-Шевченківського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 17.10.2014 №18/01-10 повідомлено службу у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА про необхідність вжиття заходів щодо захисту прав дитини та зазначено, про те, що дитина відрахована з дитячого садочка, оскільки тривалий час не відвідувала його, а батько здійснює негативний вплив на сина, залякує та налаштовує його проти матері.

Дитина не відвідує дитячий садок з вересня 2013 року, бо батько сина не водить у садочок, а під час перебування батька на щоденній роботі з 8 до 17 години вихованням дитини займається баба хлопчика - мати ОСОБА_13, яка проживає по АДРЕСА_3 Таким чином, дитина, не відвідуючи дитсадка, маючи при цьому батька і матір, живе у інших людей, які фактично і займаються її вихованням.

ОСОБА_6, маючи дочку 2002 р.н., яка проживає з матір'ю, не спілкується з нею, не надає допомоги на її утримання, не цікавиться її навчанням чи життям.

Згідно листа органу опіки і піклування Стеблівської селищної ради від 13.10.2014 №168/02-25 дитина має проживати однією сім'єю з матір'ю та сестрою. Згідно позиції органу опіки та піклування у справі проживання дитини з матір'ю відповідає інтересам дитини.

Відповідно до положень ст.ст.141, 153 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і мають право на безперешкодне спілкування з дитиною. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно положень ст.ст.155, 157 СК України, ст.15 ЗУ "Про охорону дитинства" здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам; ч. 2 ст. 163 СК України - батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитину може бути розлучено з матір'ю тільки у виняткових випадках, які у даному випадку не мають місця.

Так згідно позиції органу опіки та піклування у справі у ОСОБА_7 створено належні умови для проживання та виховання дітей, вона успішно виховує доньку, 2002 року народження.

Отже підстав для висновку про те, що малолітній ОСОБА_12, 2009 року народження, має проживати з батьком, про що доводить апелянт, колегія суддів не знаходить.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що суд не врахував невідповідність інтересам дитини її проживання з матір'ю та, відповідно, необхідність проживання дитини з батьком з посиланням на висновок експертного дослідження №27 від 10.10.2014, складений приватним підприємцем юридичним психологом вищої категорії ОСОБА_9, та на результати психологічного обстеження дитини в клініці «Добробут», висновку психолога ОСОБА_11 від 07.08.2014, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, зазначені висновки ґрунтуються в основному на словах батька дитини. Крім того такі висновки не відповідають вимогам ст.ст. 143-147 ЦПК України, зокрема, про призначення експертизи судом, визначення переліку питань, які виносяться на експертизу, попередження експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та ін., отже вони мають ознаки висновків спеціалістів, які суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично як такі, що суперечать іншим матеріалам справи.

Також колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що висновок органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської РДА є неналежним доказом з посилання на його неналежну форму, оскільки у судовому засіданні представник служби у справах дітей висловлювала суду свою позицію щодо питань, які виникали у ході розгляду даної справи, якій суд першої інстанції надав оцінку при ухваленні рішення, а орган опіки та піклування надсилав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності із вказівкою на підтримання первісного позову та заперечення проти зустрічного позову.

Доводи апелянта про те, що служба у справах дітей не є органом опіки і піклування у розумінні ст. 19 СК України колегія суддів відхиляє так як згідно п.1.4 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.1999, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що суд не повинен був посилатися на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2013, а мав застосовувати норми Конвенції про права дитини, оскільки ця Конвенція не містить таких положень, а апелянтом протилежного не доведено.

Отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що дитина має проживати з матір'ю, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином первісний позов про відібрання дитини підлягає до задоволення, а зустрічний позов про зміну визначеного місця проживання малолітньої дитини слід залишити без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування Стеблівської селищної ради про відібрання малолітньої дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування Стеблівської селищної ради про зміну визначеного місця проживання малолітньої дитини, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :