справа № 361/9010/14-ц
провадження № 2/361/3365/14
25 грудня 2014 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Телепенька А.Д.,
при секретарі Балабан І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Біо Групп» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні,
У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що згідно із наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Біо Групп» (далі - ТОВ «Схід Біо Групп») № 16-ВК від 01 жовтня 2013 року її було прийнято на посаду начальника відділу збуту та постачання ТОВ «Схід Біо Групп».
07 серпня 2014 року наказом № 4/20-ВК цього ж товариства її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Розмір її щомісячної заробітної плати складав 2000 грн., що підтверджується даними персоніфікованого обліку, зазначеними у обліковій картці: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», що видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області.
У порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач ТОВ «Схід Біо Групп» у встановлені законом строки заробітну плату їй не виплатило.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року вона має право на індексацію своєї заробітної плати та згідно із ч. 1 Закону України «Про відпустки» - на грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки.
З урахуванням збільшення позовних вимог просила:
з врахуванням її індексації та компенсації за невикористану відпустку;
Позивач - ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Біо Групп», до суду повторно з'явилося, про час, дату та місце розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки суд не повідомило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
У ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. ст. 21, 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що наказом ТОВ «Схід Біо Групп» № 16-ВК від 01 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду начальника відділу збуту та постачання ТОВ «Схід Біо Групп».
07 серпня 2014 року наказом № 4/20-ВК цього ж товариства її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Із трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що у неї внесено запис за № 24 від 07 серпня 2014 року про звільнення позивача за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України за наказом № 4/20-ВК від 07 серпня 2014 року, який затверджено печаткою ТОВ «Схід Біо Групп».
Згідно із обліковою карткою: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, щомісячна заробітна плата
ОСОБА_3 складала 2000 грн.
За змістом положень ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.
Згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно із ч. 2 ст. 94 КЗпП України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У день звільнення позивача ОСОБА_3 з роботи, тобто з 07 серпня 2014 року,
Виходячи із даних облікової картки: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 за період з 01 жовтня по 07 серпня 2014 року становить
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інфляцію грошових доходів населення»
№ 1282-ХІІ від 13 липня 1991 року ОСОБА_3 має право на індексацію своєї заробітної плати, яка розраховується на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17 липня 2003 року (далі -Порядок).
Згідно із ч. 4 вищевказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Індексація розраховується наступним чином: базовий місяць - січень 2014 року із заробітною платою - 2000 грн., прожитковий мінімуму у 2014 році - 1218 грн. Індекс інфляції у 2014 році становив: у квітні - 1,5%, в травні - 3,7%, в червні - 7,2%, в липні - 11,2%, в серпні - 11,2 %.
Таким чином, інфляція заробітної плати ОСОБА_3 становить: за квітень - (1218 грн. х 1.5% : 100) = 18 грн. 27 коп., за травень - (1218 грн. х 3,7 % : 100) = 45 грн. 07 коп., за червень - (1218 грн. х 7,2 % :100) = 87 грн. 70 коп., за липень - (1218 грн. х 11,2 % : 100) =
136 грн. 42 коп., за п'ять робочих днів серпня - ((1218 грн. х 11,2 % : 100)/20 роб. дн. за місяць) х 5 відпрацьованих роб. дн.) = 34 грн. 11 коп.
Всього індексація грошового доходу ОСОБА_3 складає суму - 321 грн. 57 коп.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Згідно із ч. 1 ст. 24 цього ж Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_3 становить - 1375 грн. 40 коп., виходячи із таких розрахунків.
За відпрацьований період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року, тобто за десять місяців, ОСОБА_3 повинна бути надана відпустка тривалістю 20 календарних днів (24 дні щорічної основної відпустки / 12 місяців = по 2 дні за кожний місяць).
20 (календарних днів належної відпустки) х 68 грн. 77 коп. (середньоденної заробітної плати) = 1375 грн. 40 коп.
У ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені
в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
За змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України п ри наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку,
а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню
у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (абзац другий п. 20 вказаної постанови).
У п. 21 цієї ж постанови Пленуму роз'яснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (100-95-п).
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
У п. 8 цієї ж постанови визначено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до облікової картки: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, заробітна плата ОСОБА_3 згідно за останні два місяці роботи, що передували звільненню (червень та липень) склала 4000 грн. (2000 грн. + 2000 грн.). У червні та липні 2014 року було 42 робочих днів. (23+19).
Згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 становить 2000 грн. = (4000 грн. : 2), середньоденна заробітна плата становить 95 грн. 24 коп. = (4000 грн. : 42 роб. дн.).
Відповідно до п. п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не менше ніж за один місяць.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, суд
Зазначена сума середнього заробітку за весь час затримки визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.
Рішення суду в частині та стягнення на користь ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Суддя Телепенько А. Д.