Справа № 477/3261/13-ц
Провадження № 2/477/126/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

(заочне)

17 лютого 2014 року
м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області

у складі: головуючої судді -
Саукової А.А.,

при секретарі -
Піроженко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
дійсним та права власності на нього,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом, в якому
просить визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
30 вересня 1982 року, та визнати право
власності на нього.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що 30 вересня 1982 року
між ним та ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 з додержанням чинного
законодавства в приміщені
Коларівської сільської ради та
зареєстровано в книзі записів
нотаріальних дій 30 вересня 1982 року.
Згідно діючого на той час ЦК
Української РСР (від 1 січня 1964 року)
договір набрав чинності. Втім, через
необізнаність зазначений договір не
був зареєстрований в Бюро технічної
інвентаризації. Позивач сплатив ОСОБА_2
за будинок обумовлену суму, остання
передала йому у власність вкзане майно,
а він прийняв його у власність, з 1982
року по теперішній час проживає в ньому
із своєю сім'єю, сплачує витрати по
його утриманню, виконує поточні та
капітальні ремонти. Крім того,
відповідач ОСОБА_2 за період з 30 вересня
1982 року по теперішній час претензій до
позивача не пред'являла, тому він
вважає, що всі свої зобов'язання
відносно один одного вони виконали як
сторони за договором купівлі-продажу
нерухомого майна. Під час звернення до
Реєстраційної служби Жовтневого
районного управління юстиції з метою
реєстрації права власності на житловий
будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1
йому було відмовлено та роз'яснено в
усному порядку, що у випадку, коли право
власності по договору купівлі-продажу
не було належним чином зареєстровано
до 01 січня 2013 року в Бюро технічної
інвентаризації, за визнанням права
власності на житловий будинок потрібно
звернутись до суду. Враховуючи, що
право власності позивача на нерухоме
майно порушено, він вимушений
звернутися ло суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, направив до суду заяву, в
якій просив слухати справу за його
відсутності та позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася, про час та дату
слухання справи повідомлена належним
чином та своєчасно, заперечень проти
позову не надіслала, в вз'язку з чим суд
допустив заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до письмового договору
купівлі-продажу, 30 вересня 1982 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на
підставі погосподарської книги
Коларівської сільської ради за №2
особовий рахунок НОМЕР_1. Вказаний
договір зареєстрований в книзі для
записів нотаріальних дій за №130 (а.с.10).

За даними довідки ММБТІ за №2-13967
від 18.02.2013 року на земельній ділянці
площею 1200 кв.м по АДРЕСА_1 зареєстровано
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами за совхозом
імені Коларово згідно рішення №20 від
24.01.1989 року (а.с.16). Однак, рішенням
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 20.06.2013 року
визнано та скасовано рішення Жовтневої
районної ради Миколаївської області
(попередня назва Жовтнева районна рада
народних депутатів Миколаївської
області) №20 від 24.01.1989 року в частині
оформлення права власності за
радгоспом ім.Коларова на будинок
АДРЕСА_1, яке набрало законної сили
02.07.2013 року (а.с.9).

Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії МК
№ 08839 виданий 31 травня 1997 року на
підставі рішення виконкому
Коларівської сільської ради народних
депутатів від 25 травня 1997 року за №56,
згідно з яким земельна ділянка площею
0,12 га надана для будівництва та
обслуговування індивідуального
будинку та розташована в межах
території СВТ "Коларівської", належить
ОСОБА_1 (а.с.11).

Зі змісту облікової картки об'єкта
погосподарського обліку на 2011-2015 р.р.
головою домогосподарства за адресою:
АДРЕСА_1, який має у власності земельну
ділянку площею 0,12 га, є ОСОБА_1 (а.с.18).
Крім того, згідно довідки виконкому
Коларівської сільської ради в
житловому будинку АДРЕСА_1 з лимтопада
1982 року зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.12).

Аналізуючи надані докази, судом
встановлено, що 30 вересня 1982 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
письмовий договір купівлі-продажу
будинку, умови зазначеного договору
сторони виконали: покупець прийняв від
продавця будинок, сплатив обумовлену
суму коштів, а продавець передала його
у власність відповідачу, претензій до
позивача не має. Але зазначений
договір не був зареєстрований в Бюро
технічної інвентаризації.

Відповідно до постанови Ради
міністрів Української РСР від 19.01.1976 р.
№ 1/5 «Про затвердження Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних і сільських Рад депутатів
трудящих», що діяла на час укладення
вищевказаного договору, договори
купівлі-продажу будівель у сільській
місцевості, де не було нотаріальних
контор, посвідчували секретарі
виконкому сільської ради. Отже,
вказаний договір укладений та
посвідчений у передбачений, на час його
укладення, законом порядок.

Зі змісту положень ст.ст.100, 101 ЦК
Української РСР (від 01 січня 1963 року), що
діяв на час придбання позивачем цього
будинку, вбачається, що громадяни могли
мати у власності житловий будинок. При
цьому глава 10 цього кодексу не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

Згідно Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь в
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка
діяла до затвердження Правил державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
що знаходиться у власності юридичних
та фізичних осіб, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 19 січня
1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ
підлягали лише будинки, які
розташовані в містах та селищах
міського типу.

Відповідно до ст.2 Закону України
від 01.07.2004 року № 1952-ІV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

На підставі ст.3 цього Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Згідно п.26 Постанови КМУ від 22.06.2011
року №703 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно», для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.
Разом з тим, відповідно п.27 цього
Порядку, документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат тощо.

Підставою реєстрації прав ОСОБА_1
на вищевказаний житловий будинок є
договір купівлі-продажу, проте,
відсутність його реєстрації в Бюро
технічної інвентаризації відповідно
до Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь в містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року, не надають можливості
проведення державної реєстрації
заявлених прав.

Втім, відповідно до п.п.10 п.27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно документом, що підтверджує
виникнення права власності, також може
бути рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК
України вказують, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що позивач, відповідно до
вимог ЦК Української РСР (від 01 січня 1963
року), що діяв на час придбання
вищевказаного житлового будинку, набув
прав на це майно, однак, документ, що
посвідчує його право власності, за
вищевказаних обставин не може бути
підставою для державної реєстрації
його прав на це майно, а отже його права
як власника порушуються, тому на
підставі ст.16 ЦК України, суд вважає, що
цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту
шляхом визнання дійсним договору
купівлі-продажу будинку та визнання за
ним права власності на нього.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу житлового
будинку дійсним та права власності на
нього - задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 30
вересня 1982 року, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинок АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 вересня 1982 року,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідачем на протязі десяти днів з
дня отримання копії рішення може бути
подана письмова заява в Жовтневий
районний суд Миколаївської області про
перегляд рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Суддя
А.А.Саукова