РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

_____________________________________________________________________

Справа №: 116/6479/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Пакула М.Р.№
провадження: 22-ц/190/1368/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Берещанська І. І.

"05" березня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:Берещанської І.І.
Суддів:Кузнєцової О.О., М'ясоєдової Т.М.
При секретарі:Таранець О.О. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
місті Сімферополі цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 12
грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_7 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку він є
власником земельної ділянки площею 0,25
га, розташованої АДРЕСА_1 поруч узбіччя
траси Сімферополь-Ялта, на якій
побудував металеву огорожу з воротами
та калиткою і торгівельною палаткою,
обладнаною освітленням, металевими
полками та іншим. Біля зазначеної
торгівельної палатки були посаджені
квіти у вазонах та кашпо. 08 квітня 2013
року приблизно о 15 год. 30 хв. відповідач
ОСОБА_7 керуючи автомобілем
«Тойота-Лендкрузер» державний номер
НОМЕР_2, рухаючись з боку м. Алушта у
напрямку м. Сімферополь, не впорався з
керуванням та допустив наїзд на
металеву огорожу, розташовану на
лівому узбіччі по ходу руху автомобілю,
а потім і на торгівельну палатку. При
цьому постраждали його (ОСОБА_6) родичі
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким були завдані
тілесні ушкодження. У зв'язку з
порушенням ОСОБА_7 правил дорожнього
руху йому була спричинена матеріальна
шкода у розмірі 62 172 грн., так як були
знешкоджені торгівельна палатка,
металева огорожа, ворота, калитка, речі
та садові насадження. Також внаслідок
неправомірних дій відповідача йому
була заподіяна моральна шкода на суму
5000 грн., оскільки порушився життєвий
уклад, він змушений був прийняти
відповідні дії по відновленню свого
майна, фактично пережив стресову
ситуацію, так як опинився на грані
розорення, у зв'язку з чим на даний час
повинен більше працювати, ніж працював
раніше. Крім того він переживає за
пошкоджене здоров'я своїх рідних, що
також впливає на його емоційний стан.
На підставі викладеного просить
стягнути з відповідача ОСОБА_7 майнову
шкоду у розмірі 62 172 грн., моральну шкоду
у розмірі 5 000 грн., та судовий збір у
розмірі 736 грн. 42 коп.

Рішенням Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 12
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема апелянт
зазначає, що суд належним образом не
оцінив допустимість та достовірність
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у сукупності, внаслідок чого дійшов
необгрунтованого висновку. Вважає, що
ним надані усі докази, які свідчать про
завдання йому матеріальної та
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову місцевий суд
виходив з того, що позивачем не
доведені позовні вимоги.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на
підставі держаного акту від 17 серпня 2007
року ОСОБА_6 належить земельна ділянка
площею 0,2500 га АДРЕСА_1 Автономної
Республіки Крим, призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (а.с.6).

08 квітня 2013 року о 15 год. 30 хв. на 677 км
автодороги
Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта ОСОБА_7,
керуючи транспортним засобом -
автомобілем «Тойота Лендкрузер»
реєстраційний номер НОМЕР_2, не обрав в
установлених межах безпечної
швидкості руху з урахуванням дорожньої
обстановки, стану транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно
керувати ним, внаслідок чого допустив
наїзд на металеву огорожу та
торгівельну палатку, в якій
знаходилися ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що
спричинило пошкодження транспортного
засобу та іншого майна, чим порушив п.2.3
(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руду
України. За скоєння зазначеного
правопорушення постановою
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 22
жовтня 2013 року ОСОБА_7 був визнаний
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та на нього було накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.30).

Постановою слідчого СВ
Сімферопольського РВ ГУ МВС України в
АР Крим Караметова Р.І. від 28 вересня 2013
року про закриття кримінального
провадження було встановлено, що 08.04.2013
року, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_7,
керуючи автомобілем «Тойота
Лендкрузер» д/н НОМЕР_2, рухаючись по а/д
Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, в с.
Перевальне Сімферопольського району, з
боку м. Алушта у напрямку до м.
Сімферополь, не вибрав безпечну
дистанцію та швидкість, не врахував
дорожню обстановку, застосував
екстрене гальмування перед
автомобілем, що рухався попереду в
попутному напрямку і також застосував
гальмування, внаслідок чого втратив
керування автомобілем і допустив наїзд
на металеву огорожу, розташовану на
лівій узбіччі по ходу його руху, а потім
перекидання і наїзд на торгову палатку
в якій знаходилися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 В
результаті ДТП ОСОБА_8 та ОСОБА_9, згідно
висновків експертів №1122д від 13.06.2013
року та №1405д від 11.09.2013 року були
заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Вказаною постановою було закрито
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001553 від 09.04.2013
року за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на
підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення (а.с.20).

Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У сенсі ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є, зокрема,
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п.14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» при визначенні
розміру та способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого,
судам слід враховувати положення ст. 1192
ЦК України. З урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі (
передати річ такого ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Коли відшкодування
шкоди неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції стосовно відмови в
задоволенні позову в частині
відшкодування матеріальної шкоди є
обґрунтованим, оскільки позивачем
дійсно не доведено факту спричинення
матеріальної шкоди, та не надано цьому
належних та допустимих доказів.

Проте, з висновком суду щодо відмови в
задоволенні позову в частині
відшкодування моральної шкоди колегія
суддів не погоджується.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із нищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Положеннями ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч.2 цієї
статті, якою регламентовано, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу владу Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, тощо.

Згідно із п.п. 3,5,7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. При цьому моральна шкода
може полягати, зокрема: у приниженні
честі, гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності ( в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішення
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Заподіяна моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Доводи ОСОБА_6 щодо відшкодування
моральної шкоди зводяться до того, що
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_7, як джерелом підвищеної
небезпеки, йому заподіяно цю шкоду, яку
він оцінює у 5000 грн., яка полягає в тому,
що порушився його звичайний уклад
життя, він душевно страждає, оскільки
повинен здійснювати дії по відновленню
свого зруйнованого майна, а також
страждає внаслідок пошкодження
здоров'я його рідних, що впливає на його
емоційний стан.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що доводи позивача ОСОБА_6 щодо
відшкодування моральної шкоди
заслуговують на увагу, оскільки така
шкода йому була заподіяна винною
особою ОСОБА_7, як джерелом підвищеної
небезпеки, внаслідок чого він морально
переживає у зв'язку із тим, що здоров'я
його близьких родичів було ушкоджено,
він повинен відновлювати своє
зруйноване майно, фактично пережив
стресову ситуацію, так як опинився на
грані розорення, у зв'язку з чим на
даний час повинен більше працювати, ніж
працював раніше.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду в частині
стягнення моральної шкоди скасувати,
стягнути з ОСОБА_7 суму моральної шкоди
в розмірі 2000,00 грн., в решті рішення
місцевого суду залишити без змін.

На підставі вказаного і керуючись
статтями 303, 309, 316 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 12
грудня 2013 року скасувати у частини
відмови стягнення моральної шкоди. У
цій частині ухвалити нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_6 2000
грн. (дві тисячі гривень) та судовий
збір 360 грн. 40 коп. (триста шістдесят
гривень сорок копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді