№ справи:2-118/60/2012 Головуючий суду
першої інстанції:Тімофеєва Г.О. №
провадження:22-ц/0190/1896/2012Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Куриленка О.С., Онищенко Т.С. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення грошової суми,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 05 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
стягнення грошової суми, мотивуючи тим,
що 17 лютого 2011 року по договору міни
квартир ОСОБА_6 передала у власність
квартиру АДРЕСА_4, а ОСОБА_7 передала
позивачці у власність належну їй
квартиру АДРЕСА_1. На момент передачі
ОСОБА_7 квартири у неї були відключені
за борги комунальні послуги, тому після
укладання договору позивачка була
вимушена сплатити борги за
теплопостачання в сумі 7 004,63 грн.,
енергопостачання - 2 505,60 грн. та іншу
заборгованість в сумі 3 551,40 грн.
Рішенням Залізничного районного суду
м.Сімферополя АР Крим від 17 грудня 2012
року визнано недійсним договір міни
квартир та застосовано наслідки
реституції у вигляді витребування
квартири АДРЕСА_4 у м Сімферополі АР
Крим. Оскільки ОСОБА_7 передала їй
квартиру, яка була відключена від газу,
води та електроенергії, а вона сплатила
заборгованість за комунальні послуги у
повному обсязі, просила стягнути з
ОСОБА_7 на її користь грошову сумі в
розмірі 14 190,43 грн. та судові витрати з
підстав, передбачених ст.216 ЦК України.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 05 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_6 надіслала до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування усіх обставин справи.
Зокрема, зазначає, що суд першої
інстанції помилково не застосував до
спірних правовідносин норми ст.216 ЦК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог та
відсутності правових підстав для
стягнення з відповідачки на користь
ОСОБА_6 суми сплаченої у погашення
заборгованості по комунальним
послугам по квартирі АДРЕСА_4 АР Крим.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального та
процесуального закону.

Судом встановлено, що 17 лютого 2011 року
між сторонами був укладений договір
міни, за яким ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 у
власність квартиру АДРЕСА_4 АР Крим, а
ОСОБА_7 у свою чергу передала ОСОБА_6
належну їй квартиру АДРЕСА_1 АР Крим.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 17 грудня 2012
року визнано недійсним договір міни
квартир від 17 лютого 2011 року, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; витребувано від
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1, яку ОСОБА_8 прийняла в дар від
ОСОБА_6 на підставі договору дарування
від 30 березня 2012 року, реєстр №641;
повернуто ОСОБА_6 квартиру загального
заселення АДРЕСА_4, передану за
недійсним договором міни квартир від 17
лютого 2011 року, реєстр №389.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилалася на те, що після укладання
договору міни нею були сплачені
грошові кошти у розмірі 14 190,43 грн. в
рахунок погашення заборгованості по
комунальним платежам по квартирі, яка
була отримана відповідно до договору
міни. Вважає, що оскільки договір міни
скасовано і спірну квартиру було
витребувано з її володіння, сплачені
гроші також підлягають поверненню з
підстав, передбачених статтею 216 ЦК
України.

Частиною 1 статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю; у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 216 ЦК
України якщо у зв'язку із вчиненням
недійсного правочину другій стороні
або третій особі завдано збитків та
моральної шкоди, вони підлягають
відшкодуванню винною стороною.

Суд першої інстанції ретельно дослідив
доводи позивачки щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
зазначених норм матеріального закону і
дійшов цілком вірного висновку про їх
необґрунтованість, оскільки згідно ч.3
ст.216 ЦК України правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів, а статтею 225 ЦК України не
передбачено таких правових наслідків,
як відшкодування збитків, крім
відшкодування моральної шкоди.

Слід також зазначити наступне.

Зі змісту ст. ст. 202, 203 ЦК України
вбачається, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Договір міни, укладений між сторонами,
містить у собі положення щодо
волевиявлення сторін з приводу
домовленості по передачі кожній
стороні договору у власність однієї
квартири в обмін на іншу квартиру.

При цьому умов щодо сплати будь - якої
компенсації, або оплати заборгованості
по комунальним послугам, договором не
передбачено.

Обставини щодо наявності на час
укладання договору міни
заборгованості по комунальним
послугам по квартирі АДРЕСА_4 АР Крим,
сторонами фактично не оспорюються,
відповідачем оспорюється лише розмір
заборгованості.

З рішення Апеляційного суду АР Крим від
07 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору міни квартир,
повернення сторін у первісний стан,
скасування права власності та
поновлення права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
вбачається, що судом при розгляді
справи встановлено, що ОСОБА_6 після
укладання договору були сплачені борги
за теплопостачання у розмірі 7 004,63 грн.,
енергопостачання - 275,56 грн. + 1 395,57 грн. +
824,47 грн., водопостачання - 1128,33 грн.,
інша заборгованість - 3 551,Є1 грн.

Тобто, ОСОБА_6 поза умовами договору
міни, добровільно було сплачено певну
суму у рахунок погашення
заборгованості по договірним
обов'язкам ОСОБА_7 з підприємствами,
установами, які надавали їй послуги по
водопостачанню, теплопостачанню,
електропостачанню, інше.

Статтею 528 ЦК України, передбачено
умови виконання обов'язку боржника
іншою особою, зокрема, зазначено, що
виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто та встановлено,
що інша особа може задовольнити вимогу
кредитора без згоди боржника у разі
небезпеки втрати право на майно
боржника (право оренди, право застави
тощо) внаслідок звернення кредитором
стягнення на майно. У цьому разі до
іншої особи переходить права кредитора
у зобов'язанні і застосовуються
положення статей 512- 519 цього Кодексу.

У порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України позивачем не надано доказів
наявності домовленості між сторонами
щодо сплати заборгованості по
комунальним платежам.

Отже, враховуючи наведене та
відсутність правового обґрунтування
оплати ОСОБА_6 заборгованості, яка
малась у ОСОБА_7 внаслідок неналежного
виконання нею обов'язків по оплаті
комунальних послуг до укладання
договорі міни, права кредитора,
передбачені ч.3 ст.528 ЦК України, на неї
не розповсюджуються.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять в собі посилань на правові
підстави для висновку в тому, що
рішення суду не відповідає вимогам
статті 213 ЦПК України і підлягає
скасуванню за доводами апеляційної
скарги.

Судом правильно встановлені факти,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та докази якими вони
підтверджуються, правовідносини, та
норми матеріального права, які
регулюють ці правовідносини і ухвалено
рішення по справі на підставі доказів,
наданих сторонами в порядку правил
статті 60 ЦПК України.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 05 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: