Справа №490/645/13- ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/874/14
Головуюча першої інстанції:
Доповідач апеляційної інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

17 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної
Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Шпонарською
О. Ю.

з участю

представника

позивача - Стаднійчук Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» (
далі - ПАТ КБ «Надра», або Банк) на
заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 04.06. 2013 р., у
справі за

позовом

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 і ТОВ «АФТ ЛТД» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у солідарному порядку,

встановила:

29. 12. 2012 р. ПАТ КБ «Надра»
звернувся з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 і ТОВ «АФТ ЛТД» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у солідарному порядку.

Позивач зазначав, що 16.06.2006 р. з
ОСОБА_4 було укладено договір кредиту,
за умовами якого він отримав 40.000 дол.
США. кредиту, зобов'язавшись повернути
отримані кошти до 15.06.2011 р.

За умовами цього договору він мав
щомісячними платежами у розмірі не
менше 940 дол. США грн. погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, проценти за його
користування у розмірі 14, 4 % річних.

Внаслідок невиконання
позичальником цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 29.10. 2012 р., складав 67.692,69
дол. США, що еквівалентно 541.067 грн. 64 коп.

Посилаючись на наявність цієї
заборгованості та солідарну
відповідальність поручителя ОСОБА_5,
який зобов'язався за договором поруки
від 16.06.2006 р. забезпечити виконання
кредитного договору та таку ж
відповідальність майнового поручителя
ТОВ «АФТ ЛТД» на підставі договору
застави від 16.06.2006 р., позивач просив
про задоволення позову та
відшкодування збитків у солідарному
порядку та у валюті кредиту із
зазначенням її еквіваленту у
національній валюті.

Заочним рішенням
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 04.06. 2013 р. позовні вимоги
Банку задоволені частково.

Постановлено про стягнення з
відповідачів у солідарному порядку на
користь Банку 541.067 грн. 64 коп. в рахунок
заборгованості за тілом кредиту,
відсотків за користування кредитом,
пені та штрафу за прострочення
виконання зобов'язань.

Цим же рішенням постановлено про
стягнення з солідарних боржників по 1073
грн. 00 коп. з кожного у відшкодування
судових витрат Банку.

В апеляційній скарзі Банк
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового про задоволення
позовних вимог Банку у валюті кредиту з
визначенням еквіваленту у
національній валюті, посилаючись на
необгрунтованність висновків суду та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково виходячи з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову суд виходив з того,
що зобов'язання за кредитним договором
має виконуватися позичальником у
національній валюті та, що разом з
позичальником солідарно має
відповідати і ТОВ «АФТ ЛТД», яке
власним рухомим майном зобов'язалося
забезпечити виконання кредитного
зобов'язання.

Але з такими висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Так, грошові зобов'язання,
відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
мають виконуватися належним чином.

В разі порушення зобов'язання
наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК
та умовами договору.

Зокрема, кредитор вправі вимагати
відшкодування збитків та сплати
комісії, пені або штрафу відповідно до
умов договору.

У тому разі, коли договором
передбачені розрахунки у іноземній
валюті сторони вправі, відповідно до
правил ст. 524 ЦК України визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті, адже статтею 99
Конституції України не встановлено
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання та валютного
контролю є Декрет КМ України.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
установлено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього
Закону визначають операції банків із
розміщення залучення коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, яка використовується.
Указані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на
банківські операції та генеральних
ліцензій установлюється також
Положенням про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженим
постановою Правління НБУ від 17 липня 2001
року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
перераховані в цьому Положенні, є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом
КМУ.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій НБУ.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5
цього ж Декрету.

Згідно з даними сайту http://www.nadra.com.ua/
ПАТ КБ «Надра» отримав такий дозвіл
23.03.2009 р., а тому має право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

За таких обставин і зобов'язання
за договором про отримання кредиту в
іноземній валюті має виконуватися
позичальником відповідно до умов цього
договору.

З матеріалів справи вбачається і
встановлено судом, що ОСОБА_4 було
укладено договір кредиту, за умовами
якого він отримав 40.000 дол. США. кредиту,
зобов'язавшись повернути отримані
кошти до 15.06.2011 р.

За умовами цього договору він мав
щомісячними платежами у розмірі не
менше 940 дол. США грн. погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, проценти за його
користування у розмірі 14, 4 % річних.

Внаслідок невиконання
позичальником цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 29.10. 2012 р., складав 67.692,69
дол. США, що еквівалентно 541.067 грн. 64 коп.

Ухвалюючи рішення про стягнення
збитків за кредитним договором у
національній валюті суд неправильно
застосував наведені вимоги норм
матеріального права, що в силу ч.1 ст. 309
ЦПК України тягне скасування рішення з
ухваленням нового про задоволення
позову у валюті кредиту.

Одночасно судом неправильно
витлумачено положення статей 553-554, 572,
576, 589 ЦК України, якими врегульовано
поруку та заставу, як різновиди
забезпечення виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається,
що ТОВ «АФТ ЛТД», яке власним рухомим
майном зобов'язалося за договором
застави забезпечити виконання
кредитного зобов'язання ОСОБА_4, не
укладало спільно з ОСОБА_5 окремого
договору поруки, а тому, на відміну від
поручителя, відповідає перед Банком
лише заставленим майном та не несе
солідарної відповідальності разом з
позичальником за порушення ним
кредитних зобов'язань.

При цьому Банком не заявлялися
вимоги до зазначеної юридичної особи
про застосування наслідків,
передбачених ч. 1 ст. 589 ЦК України.

Оскільки суд інакше витлумачив
наведені норми Цивільного кодексу, то
і в цій частині рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вимог Банку
до ТОВ «АФТ ЛТД» про стягнення збитків
за кредитним договором у солідарному
порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» - задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 04.06. 2013
р. - скасувати та постановити нове
рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
солідарному порядку на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» 67.692, 69 дол.
США, що еквівалентно 541.067 грн. 64 коп. в
якості кредитної заборгованості та по
1609 грн. 50 коп. у відшкодування витрат
Банку на судовий збір.

У задоволенні позову ПАТ КБ
«Надра» до ТОВ «АТФ ЛТД» про стягнення
боргу у солідарному порядку -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова