Провадження № 2/161/320/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

17 лютого 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді Пахолюка А.М.,

при секретарі - Шандерик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом Обласного
Фонду підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Обласний Фонд підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.04.2006
року між сторонами було укладено
договір про надання позики для
добудови житлового будинку, відповідно
до якого позивач надав відповідачу
пільгову позику на строк 10 років на
відбудову будинку в сумі 30000,00 грн.

Зобов'язання відповідача щодо
повернення нею суми кредиту,
залишилось не виконаним. На підставі
викладеного, просить суд стягнути з
відповідача заборгованість по
погашенню позики в сумі 21 759,61 грн., з
яких: 6100 грн. - сума позики, 2262 грн. -
відсотки, 13 397,61 грн. - пеня. та понесені
судові витрати по справі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився по невідомим суду
причинам, проте подав суду заяву про
слухання справи у його відсутності.
Просить суд позов задовольнити, не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася по невідомим суду причинам,
проте подала суду заяву про визнання
позову частково, а саме про стягнення
суми боргу та відсотків не заперечує,
заперечує проти стягнення пені в
повному об'ємі та просить зменшити її
розмір.

Суд вважає за можливе слухати справу у
відсутності осіб, що не з'явилися, по
наявним матеріалам справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до часткового
задоволення.

Між сторонами виникли
правовідносини, що регулюються ст.ст.
526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В ст. 1048 ЦК України, передбачено
право позикодаваця на одержанння від
позичальника процентів від суми
позики, а також у разі відсутності
іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Судом встановлено, що 19.04.2006 року між
Волинським обласним фондом підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі (далі - Фонд) та ОСОБА_1 було
укладено договір про надання позики на
будівництво житлового будинку (кошти
фонду) за №550 (далі - договір позики),
відповідно до якого відповідачу було
надано пільгову позику на строк 10 років
для добудови житлового будинку в
розмірі 30000 гривень терміном до 19.04.2016
року зі сплатою 3% річних (а.с. 6-7).

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 договору
позичальник зобов'язаний погашення
позики в наступні 10 років проводити
щорічно рівними частинами в строк до 19
квітня кожного року. Вносити одночасно
з погашенням основного боргу і
відсотків за користування позикою з
розрахунку 3% річних в гривнях з
урахуванням індексу інфляції на момент
погашення позики і відсотків (а.с. 7).

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач виконав свої зобов'язання за
договором позики та перерахував
відповідачу суму позики (а.с. 8-9).

Про те, що даний договір позики був
дійсно укладений, кошти за договором
позики були отримані ОСОБА_1 чергових
погашень позики та процентів
відповідач не здійснює, борг повністю
не повернутий, ствердила сама
відповідач, визнавши позовні вимоги в
частині основного боргу та відсотків
(а.с. 27).

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 26.07.2011 року, яке вступило в законну
силу, з відповідача стягнуто в користь
позивача борг по договору позики за 2009 -
2010 роки на загальну суму 15321,80 грн.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 17 своєї постанови №5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК.

Судом встановлено, що відповідач
на даний час рішення Луцького
міськрайонного суду від 26.07.2011 року не
виконала та не погасила заборгованість
перед позивачем.

В даному випадку, між сторонами не
припинилися правовідносини, що виникли
із договору, оскільки згідно п. 4.1.
договору, він діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань по
договору (а.с. 7 зворот).

Станом на 12.12.2013 року утворилась
заборгованість за договором позики в
розмірі 21759,61 грн. в тому числі: позика -
6100 грн., відсотки - 2262,00 грн., пеня - 13397,61
грн. (а.с. 5).

Судом встановлено, що позивачем
надсилалися відповідачу письмова
вимога про повернення боргу (а.с. 10-14).

За таких обставин, вимоги Фонду
про стягнення з відповідача основного
боргу та відсотків за невиконання умов
договору є підставним.

Із матеріалів справи вбачається, що
заборгованість по пені (13 397,61 грн.)
значно перевищує розмір боргу по тілу
кредиту, відсоткам за користування
позикою (8362 грн.) (а.с. 5), а тому суд
приходить до висновку про необхідність
зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦПК
України суми нарахованої пені до 6000
грн., враховуючи подану відповідачем
заяву та принцип співрозмірності суми
основного боргу і боргу по сплаті
неустойки.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути в
користь Фонду заборгованість за
кредитом - 6100 грн., заборгованість по
процентах за користування кредитом - 2262
грн., пеня - 6000 грн., а всього на загальну
суму - 14362 грн.

Таким чином, оцінивши зібрані
і досліджені в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково.

Керуючись ст.3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62,
88, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509,
526, 527, 530, 536, 549, 550, 553, 554, 1059, 1050, 1055
Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, на користь Волинського
обласного Фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі суму в розмірі - 14 362
(чотирнадцять тисяч триста шістдесят
дві) грн. 00 коп. в тому числі: 6100 грн. -
сума позики, 2262 грн. - відсотки, пеня - 6 000
грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, в користь Волинського
обласного Фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн.
40 коп. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
до Апеляційного суду Волинської
області через Луцький міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк