Справа № 351/2678/13-ц
Провадження № 22-ц/779/747/2014
Головуючий у 1 інстанції Калиновський
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ "ПриватБанк" -
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
Снятинського районного суду від 21
січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду
від 21.01.2014 року відмовлено у
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором №б/н від 19.03.2007
року.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" - Шуліка А.В. посилається
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неналежному
дослідженні судом доказів по справі та
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" в повному обсязі.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 19.03.2007
року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Виходячи зі змісту ст.ст.1054,1055 ЦК
України, сторонами по справі були
узгоджені всі істотні умови, необхідні
для договорів даного виду, зміст умов
кредитного договору є чітким та
зрозумілим для сторін, договір
підписаний представником позивача та
відповідачем.

ПАТ КБ "ПриватБанк" зі свого боку
виконало свої зобов'язання за
кредитним договором у повному обсязі, а
саме встановило кредитний ліміт на
платіжну картку. У суду першої
інстанції були відсутні будь-які
правові підстави для застосування ЗУ
"Про захист прав споживачів", так як
відповідачу було надано не споживчий
кредит, а встановлено кредитний ліміт
на платіжну картку. В той час, як ст.23 ЗУ
"Про захист прав споживачів"
передбачає, що споживчий кредит - кошти,
що надаються кредитодавцем
споживачеві на придбання продукції.

Одночасно, судом помилково було
застосовано загальну позовну давність
до правовідносин, що склалися між
сторонами. Згідно умов кредитного
договору, договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той же строк.
ОСОБА_2 не подавав до банку відповідної
письмової заяви, а тому договір не
припиняв свою дію. На даний час, термін
дії кредитного договору продовжено на
новий строк. Також, пунктом 9.3. Правил
передбачено, що карткові рахунки
відкриваються на необмежений строк.

Крім того, згідно п.6.4. Умов передбачено,
що у випадку незгоди зі змінами Правил
та /або Тарифів Банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком.

Таким чином, на підставі вищенаведених
умов кредитного договору, строк дії
карти та строк дії договору
поновлювались кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем пропущено загальний строк
позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, 19.03.2007
року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2
було укладено договір № б/н, відповідно
до якого банк надав позичальнику
кредит у сумі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
договір, про що свідчить підпис ОСОБА_2
у заяві (а.с.13-14).

Взятих на себе зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором
ОСОБА_2 належним чином не виконував, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед кредитором, яка
станом на 30.09.2013 року склала 24396 грн. 84
коп.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як передбачено ст.259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонговується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком, якщо вона є, в тому числі
заборгованість, яка виникла протягом 30
днів з моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам. При
незгоді зі списанням коштів по
картрахунку письмово проінформувати
банк про це протягом 35 днів з моменту
списання.

З викладеного вбачається, що
сторони, укладаючи кредитний договір,
досягли згоди, що по закінченню строку
його дії відповідна картка
продовжується банком на новий строк,
якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступило
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а відтак продовжується
строк дії кредитного договору. Таким
чином, на підставі умов кредитного
договору строк дії картки та строк дії
кредитного договору поновлюється
кожного разу зі спливом терміну дії
карти.

З матеріалів справи вбачається,
що з моменту укладення кредитного
договору 19 березня 2007 року ніхто із
сторін до цього часу не заявив про
намір його припинити, зокрема
відповідач не подав письмової заяви
про закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії
картки, у тому числі і строк дії
кредитного договору пролонговувався з
кожним роком і на даний час діє до 19
березня 2015 року.

З врахуванням наявності між
сторонами пролонгованого до 15 березня
2015 року кредитного договору, висновок
суду про відмову в задоволенні
позовних вимог у зв'язку зі спливом
строку позовної давності не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК
України, при виборі правової норми, яка
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною в постанові
від 20 листопада 2013 року по справі
№6-126цс13 пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Однак, суд першої інстанції зазначених
положень договору та вимог чинного
законодавства з цього приводу не
врахував, а тому висновок суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ "ПриватБанк" у зв'язку із
закінченням строку позовної давності
суперечить встановленим обставинам
справи та вищезазначеним вимогам
закону.

Колегія суддів також приймає до
уваги позицію Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, висловлену в
ухвалах від 11.09.2013 року та 18.09.2013 року по
аналогічних справах.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із положень ст.ст.526, 626-631 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610-611 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як вбачається з представленого
позивачем розрахунку заборгованості
за договором № б/н від 19.03.2007 року,
станом на 30.09.2013 року заборгованість
ОСОБА_2 перед ПАТ КБ "ПриватБанк"
становила 24396 грн. 84 коп., яка
складається з наступного: 6921 грн.
заборгованості за кредитом; 13346 грн. 34
коп. заборгованості по процентах за
користування кредитом; 2491 грн. 56 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, а також 500 грн.
штрафу (фіксована частина) та 1137 грн. 95
коп. штрафу (процентна складова).
Будь-яких доказів на спростування
вказаної суми заборгованості
відповідачем як суду першої інстанції,
так і суду апеляційної інстанції не
представлено. Тому вказана сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк".

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не може залишатися в силі і
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 307, 309, 313 - 314, 316 - 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" - Шуліки
Аліни Володимирівни задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду
від 21 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" 6921
гривень заборгованості за кредитом; 13346
гривень 34 копійки заборгованості по
процентах за користування кредитом; 2491
гривень 56 копійок заборгованості по
комісії за користування кредитом, а
також 500 гривень штрафу (фіксована
частина) та 1137 гривень 95 копійок штрафу
(процентна складова), а всього: 24396
(двадцять чотири тисячі триста
дев'яносто шість) гривень 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" 487
гривень 93 копійки сплаченого судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.П. Мелінишин