Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі головуючої - судді
Харитонової Г. Л., ., при секретарі
Чудіній Н.Г., адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ММК ім. Ілліча», треті
особи: Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України;
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
внаслідок отримання травми на
підприємстві,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» , де зазначив, що з 1996 року він
працював слюсарем-ремонтником на ПАТ
«ММК ім.Ілліча». 14 жовтня 2009 року о 10
годині він перебував в приямку
розмотувача НТА-2 на направляючій і
подавав дошки для перекриття рами.
Після укладання дошок він хотів
переступити з направляючої на раму,
однак у цей момент він оступився,
втратив рівновагу, впав і при цьому
отримав травму, а саме забиту рану
правої гомілки з розтрощуванням м'яких
тканин. Згідно довідки МСЕК № 242124 від
19.08.2013 року йому встановлено третю
групу інвалідності та встановлено
ступінь втрати професійної
працездатності - 30%. Після встановлення
йому наявності втрати професійної
працездатності, він звертався до
відділення виконавчої Дирекції ФССНВ і
ПЗ у м.Маріуполі для відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок каліцтва за місцем роботи та
йому були призначені страхові виплати,
передбачені законодавством, а саме
одноразова допомога і щомісячні
регресні виплати. Внаслідок
травматизму від нещасного випадку на
виробництві йому заподіяні,
насамперед, фізичний біль і душевні
страждання. Ушкодження здоров'я
призвело до порушення особистих
немайнових прав, таких як, право на
охорону здоров'я, на безпечну працю. У
зв'язку з травматизмом цілком порушена
нормальна життєдіяльність, він
тривалий час знаходився на лікуванні.
Внаслідок травматизму у нього постійно
болить нога, він не можу пересуватися
на далекі відстані, що призводить
порушення життєвих зв'язків. Вночі не
може спати без знеболюючого. Після
травматизму не може виконувати певні
види робіт у побуті. Від постійного
болю він став роздратований, нервовий,
обмежився у спілкуванні із знайомими
та друзями. Все це спричинило моральну
шкоду, яку він оцінює у 100000 грн. та
просив стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримав викладене в позовній заяві
та пояснив,що в жовтні 2009 року він
травмувався на підприємстві
відповідача, внаслідок чого тривалий
час проходив лікування. Фактично, у
зв'язку з травмуванням, він 15 місяців
знаходився у лікарні( з перервами),
переніс три операції. В травні 2010 року
він був визнаний інвалідом 3 групи та
втратив основну роботу, оскільки за
станом здоров'я вже не може її
виконувати, в наступний час працює на
ПАТ ім.. Ілліча в охоронному холдингу
охоронцем. Внаслідок травмування у
нього змінився образ життя, він
відчуває постійний біль, у нього
виникли проблеми з судинами, у зв'язку з
чим йому важко пересуватися в періоди з
осені до літа, фактично він
пересувається за допомогою палички,
кульгає. Все це спричиняє йому моральну
шкоду яку він оцінює у 100000 грн. та
просив стягнути цю суму з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1, діючий на
підставі договору, позовні вимоги
підтримав повністю та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача Івченко С.П.,
діючий на підставі довіреності,
позовні вимоги визнав частково та
пояснив, що позивач під час нещасного
випадку на виробництві знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
але, , розмір відшкодування моральної
шкоди, який заявлено позивачем занадто
великий, оскільки , згідно акту Н-1 ,
встановлена вина і позивача, який
порушив Правила ТБ. Після нещасного
випадку позивач продовжував працювати
на тій же посаді, в подальшому був
переведений в охоронний холдинг.
Просив задовольнити позов частково.

Представник третьої особи - Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Маріуполі
Гузенко Р.О., що діяв на підставі
довіреності вважав, що позов підлягає
частковому задоволенню .

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснив, позивач був
ознайомлений з правилами БТ . В той день
було оглянуто місце роботи , виявлено
,що існують пройоми , які треба закрити,
це було усунуто , між тим нещасний
випадок трапився. Він це розцінює як
форс - мажор та вини підприємства не
вбачає, також в цьому не було навмисної
вини і позивача.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач перебував у трудових
відносинах з публічним акціонерним
товариством «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
з 19 червня 1996 року працював в ЦРМО - 4
слюсарем - ремонтником металургійного
обладнання ( а.с. 6-8) . 14 жовтня 2009 року о
10 годині стався нещасний випадок,
внаслідок якого ОСОБА_2 було
травмовано.

Актом розслідування нещасного випадку,
складеним по формі Н-5 від 18 жовтня 2009
року встановлено, що нещасний випадок
який стався 14 жовтня 2009 року на ПАТ
«ММК ім. Ілліча» з слюсарем ремонтником
з ремонту металургійного обладнання
ОСОБА_2 пов'язаний з виробництвом та по
ньому складається акт за формою Н-1. (
а.с.9-12).

Згідно акту № 98/4, складеному по формі
Н-1 від 18 жовтня 2009 року про нещасний
випадок пов'язаний з виробництвом,
основною причиною настання нещасного
випадку є незадовільна організація
робіт при підготовці до ревізії
пневмоциліндру розмотувача НТА-2, та
супроводжувальною - невиконання вимог
інструкції з охорони праці
постраждалим, що виявились у
недотриманні особистої обережності. В
акті також було зазначено, що ОСОБА_2
отримав забиту рану правої гомілки з
розтрощуванням м'яких тканин, ступінь
важкості - легка.( а.с.13-14).

Внаслідок травмування позивач
неодноразово перебував у лікувальних
закладах ( а.с. 17,34,52, 53-61).

Відповідно до довідки Міжрайонної
травматологічної МСЕК міста Маріуполя
серії 10 ААА № 242124 , позивачеві
встановлено 30% втрати професійної
працездатності з 1.08.2013 року до 1.09.2014
року ( а.с.15) , встановлена 3 група
інвалідності та протипоказана важка
фізична праця з тривалим перебуванням
на ногах ( а.с. 16).

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позовних вимог суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на
всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких ч. 2 указаної статті Цього Кодексу
покладено на власника або
уповноважений ним орган.

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці», передбачено що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місті в кожному структурному
підрозділу умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 Кодексу законів про
працю України за потерпілим
закріплено право на відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що
шкоду здоров'ю, внаслідок отримання
травми ноги позивачеві заподіяно з
вини відповідача, що підтверджується
актом розслідування нещасного
випадку, складеним по формі Н-5 від 18
жовтня 2009 року, а також актом №98/4
складеним по формі Н-1 від 18 жовтня 2009
року.

Таким чином, умови праці позивача на
ПАТ ММК ім.. Ілліча на час травмування
не відповідали вимогам ст.153 КЗпП
України, оскільки основною причиною
настання нещасного випадку є
незадовільна організація робіт при
підготовці до ревізії пневмоциліндру
розмотувача НТА-2 .

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я та у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Ст.ст. 1167, 1168 ЦК України передбачено,що
моральна шкода, завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, відшкодовується
особою, яка її завдала, одноразово або
шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 237 - 1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» ( надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995
р.) під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

За абзацем 2 пункту 5 Постанови № 4 від
31.03.1995 р. - відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При цьому, п. 9 Постанови № 4 від
31.03.1995 р зазначено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеню
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Суд також при вирішенні спору приймає
до уваги рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в
п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності вже
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

З урахування викладеного, суд вважає ,
що позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «ММК
ім.. Ілліча» підлягають задоволенню.
При цьому суд, визначаючи розмір суми,
що підлягає стягненню у відшкодування
моральної шкоди, враховує глибину
моральних та фізичних страждань
позивача, ступінь втрати ним
професійної працездатності і настання
інвалідності, неможливість жити
повноцінним життям і працювати за
фахом внаслідок ушкодження ноги , що
потребує постійного медичного
лікування і додаткових зусиль. При
цьому суд враховує, що позивач тривалий
час перебував на стаціонарному
лікуванні, переніс три операції, не
має змоги вести активне життя та
працювати за фахом , кульгає та
пересувається за допомогою палички, а
також ступніть вини постраждалого та
відповідача у нещасному випадку,що
стався 14 жовтня 2009 року. Дотримуючись
вимог розумності та справедливості при
визначенні розміру відшкодування , суд
вважає достатньою та такою, що
компенсує моральну шкоду , спричинену
позивачу , суму у розмірі 20 000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 5, 10, 60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.
153, 173, 237-1 Кодексу законів про працю
України, ст.13 Законом України «Про
охорону праці», ст.23, 1167, 1168 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України №4 від 31.03.1995р «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча», треті особи: Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України; ОСОБА_3 про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної внаслідок отримання
травми на підприємстві - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ММК ім. Ілліча» на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч)
гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ММК ім. Ілліча» на користь
держави судовий збір у розмірі 114 грн. 70
коп.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Г. Л. Харитонова