АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
СолотвиНазарія Богдановича, який діє в
інтересах Приватного підприємства
«НАТ ВЕСТФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА»,

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 28 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до Приватного підприємства «НАТ ВЕСТ
ФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА» про
стягнення заборгованості за договором
підряду, штрафних санкцій та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Святошинського районного суду м. Києва
з позовом до Приватного підприємства
«НАТ ВЕСТ ФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА»
(далі - ПП «НАТ ВЕСТ ФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ
УКРАЇНА», Підприємство) про стягнення
заборгованості за договором підряду,
штрафних санкцій та відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідно до укладеного
між сторонами 10 серпня 2012 року Договору
підряду № 125-КС на будівництво паркану,
відповідач зобов'язався протягом 31
робочого дня з дня оплати замовником
авансу у розмірі 20 % відсотків вартості
робіт та 100 % вартості матеріалів
виконати роботи по будівництву паркану
на будівельному майдані замовника. На
виконання умов договору позивачем, в
період дії договору, починаючи з 10
серпня 2012 року сплачено авансовий
платіж у розмірі 195 000 грн. Разом з тим,
відповідач несвоєчасно приступив до
виконання робіт, які виконав частково.

Посилаючись на не виконання
відповідачем умов договору підряду
щодо строків виконання робіт та якості
матеріалів, просив стягнути суму боргу
за невиконання умов договору з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення у
розмірі 131 492 грн. 83 коп., суму трьох
процентів річних у розмірі 2 049 грн. 85
коп. за прострочення виконання
зобов'язань за договором, пеню в
розмірі 0,1 % від загальної вартості
робіт за договором за кожний день
прострочення в сумі 71 443 грн. 22 коп., пеню
в розмірі 1,5 % від загальної вартості
робіт за договором за кожний день
прострочення - 746 696 грн. 88 коп.,
неустойку в розмірі 10 % від вартості
робіт щодо усунення недоліків у сумі 23
046 грн. 20 коп., а всього 994 728 грн. 98 коп.

Крім цього, посилаючись на те, що
протиправними діями відповідача йому
завдано моральних страждань, які
виражаються у порушенні звичайного
способу життя, просив стягнути
моральну шкоду, яку оцінює у 20 000 грн.

Відповідач позов не визнав.
Заперечуючи проти позовних вимог
вказав, що окрім оспорюваного Договору
підряду на будівництво паркану між
позивачем та відповідачем укладено ще
декілька договорів з приводу виконання
будівельних, а саме: Договір підряду по
встановленню гіпсокартону № 125-КС від
22 серпня 2012 року; Договір на виконання
штукатурних робіт на фасаді будинку №
129-КС від 22 серпня 2012 року; Договір
підряду на проведення оздоблювальних
робіт з облицювання каменем димаря і
віконних ніш будинку № 126-КС від 22
серпня 2012 року; Договір на виконання
електромонтажних робіт № 130-КС від 27
серпня 2012 року.

Посилався на те, що саме позивачем не
виконуються належним чином умови
оспорюваного договору та не
перераховано відповідачу авансовий
платіж у розмірі, передбаченому
договором. Зазначив, що відповідно до
умов договору позивач зобов'язався
протягом 5-ти банківських днів від дня
підписання договору перерахувати
підряднику авансовий платіж у розмірі
46 092 грн., що складає 20 % від вартості
робіт, і 100 % вартості матеріалів. Надані
позивачем докази - чотири розписки про
отримання відповідачем коштів у
розмірі 195 000 грн., не є належним доказом
підтвердження виконання останнім у
повному обсязі умов договору, оскільки
за трьома розписками позивачем
передано кошти у розмірі 150 000 грн. на
придбання матеріалів. А за четвертою
розпискою кошти в розмірі 45 000 грн., що є
меншою сумою, ніж 46 092 грн. (20 % від
вартості робіт) передавалися на
придбання матеріалів та виконання
робіт за двома договорами підряду (а.с.
91-102).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 28 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПП «НАТ ВЕСТ ФАЙНЕНС
КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_3
кошти сплачені за договором підряду по
будівництву паркану в розмірі 129 911 грн.
00 коп., суму трьох відсотків річних за
прострочення виконання зобов'язання за
даним договором в розмірі 2 049 грн. 85
коп., пеню за затримку виконання
зобов'язання в розмірі 65 451 грн. 21 коп.,
пеню за усунення недоліків у роботах
проти строків у сумі 746 696 грн. 88 коп. та
моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач через свого представника
Солотву Н.Б., посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, звернувся до суду з апеляційною
скаргою.

В обґрунтування скарги зазначив, що
ухвалюючи рішення суд не взяв до уваги,
що порушення умов договору відбулося
зі сторони позивача, а саме щодо
авансового платежу у розмірі 20 %
вартості робіт, у зв'язку з чим
підрядник мав право не приступати до
виконання робіт. Зазначив, що суд
виходячи з того, що загальна вартість
робіт визначена договором становить 230
462 грн. дійшов помилкового висновку про
те, що сплачені позивачем 195 000 грн. є 100 %
вартістю матеріалів та 20 % вартості
робіт, оскільки такий висновок суду не
узгоджується з наявними в матеріалах
справи доказами.

Вказав, що за обставин, коли підрядник
мав право не приступати до виконання
робіт з вини замовника, у суду були
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення штрафних
санкцій за не виконання умов договору.

Крім того, як на підставу скасування
судового рішення посилався на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими. Зазначив, що
недоведеними залишились обставини: яка
частина коштів із 45 000 грн., що
передавались відповідно до розписки
від 23.08.2012 для закупівлі матеріалу та
виконання робіт за двома договорами
стосується договору, з приводу
виконання якого виник спір. Також
недоведеною є оцінка виконаних робіт,
оскільки вихідні дані не є істинними.

Зазначив про невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Вважав, що за обставин не встановлення
суми, яка із 45 000 грн. за розпискою
передавалась в рахунок Договору № 125-КС
- не можна робити висновок про сплату
позивачем «достатньої» суми та
порушення відповідачем умов договору.
Суд, ухвалюючи рішення, презюмував, що
договір розірвано і відповідно до п. 7.5
договору застосував наслідки -
взаєморозрахунок. Натомість Договір №
125-КС і надалі діє, так як його не було
розірвано відповідно до порядку,
встановленого самим договором.

Судовим рішенням безпідставно
стягнуто неустойку та моральну шкоду,
оскільки відповідачем не порушувалися
умови договору. Крім того, нарахування
пені за не усунення недоліків
суперечить умовам договору, так як
недоліків у виконаних роботах не
виявлено, відповідний акт не складався.
Посилався на неправильне застосування
судом норм матеріального права в
частині обрахунку пені.

Просив рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 28 січня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог, яким відмовити
в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача - Солотва Н.Б. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав та просив задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Позивач та представник позивача -
ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції
просили відмовити в задоволенні
скарги, а рішення суду залишити без
змін як таке, що є законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
серпня 2012 року між ПП «Нат Вест Файненс
Консалтинг Україна» та ОСОБА_3 було
укладено Договір підряду № 125-КС по
встановленню паркану, відповідно до
умов якого замовник доручив, а
підрядник зобов'язався виконати роботи
по встановленню паркану загальною
довжиною 207,99 м.п.: ліва сторона - 91,23 м.п.,
права сторона - 86,71 м.п. з фундаментом в
розмірі 60/30/20; лицьова сторона - 30,05 м.п. з
фундаментом 60/50/30, висотою 2,5 м на
будівельному майданчику замовника, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
10-13).

Пунктом 2.1. Договору підряду
передбачено, що вартість всіх робіт,
виконуваних підрядником за даним
договором, складає 230 462 грн.

Згідно п. 2.2. Договору підряду замовник
зобов'язаний протягом 5-ти банківських
днів з дня підписання цього договору
перерахувати підряднику авансовий
платіж в розмірі 20 % від вартості робіт,
і 100 % відсотків від вартості
матеріалів.

Враховуючи, що вартість робіт
визначена п.2.1. договору у розмірі 230 42
грн., розмір 20 % робіт складає 46 092 грн.

Вартість матеріалів договором підряду
не встановлена. Відповідно до п. 1.1.
Договору роботи виконуються із
матеріалів підрядника.

Тобто, за змістом договору замовник
зобов'язався протягом 5-ти банківських
днів з дня підписання цього договору
перерахувати підряднику авансовий
платіж в розмірі 46 092 грн. і 100%
відсотків від вартості матеріалів.

Статтею 851 ЦК України передбачено, що
підрядник має право не розпочинати
роботу, а розпочату роботу зупинити,
якщо замовник не надав матеріалу,
устаткування або річ, що підлягає
переробці, і цим створив неможливість
виконання договору підрядником.

Якщо замовник не сплатив встановленої
ціни роботи або іншої суми, належної
підрядникові у зв'язку з виконанням
договору підряду, підрядник має право
притримати результат роботи, а також
устаткування, залишок невикористаного
матеріалу та інше майно замовника, що є
у підрядника (ст. 856 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення коштів, сплачених за
договором підряду по будівництву
паркану, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідач належним чином не
виконав своїх зобов'язань за договором
підряду.

Проте, судова колегія не може
погодитися з таким висновком суду,
враховуючи наступне.

Висновок суду, що передача ОСОБА_3
грошових коштів у сумі 195 000 грн. ПП «Нат
Вест Файненс Консалтинг Україна» є
оплатою 100 % вартості матеріалів та 20 %
вартості робіт не узгоджуються з
наявними в матеріалах справи доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_7 як директор ПП
«Нат Вест Файненс Консалтинг Україна»
отримав грошові кошти у сумі 195 000 грн.

Так, згідно розписки від 10.08.2012 ОСОБА_7
взяв у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 000
грн. в якості авансу для придбання
матеріалу на встановлення паркану
згідно договору № 125-КС від 10.08.2012 (а.с.
14).

Згідно розписки від 17.08.2012 ОСОБА_7 взяв у
ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 50 000 грн.
на закупку матеріалів по договору №
125-КС (а.с. 15).

Розпискою від 20.08.2012 підтверджується,
що ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_3 грошову суму у
розмірі 50 000 грн. для закупівлі
матеріалів згідно договору № 125-КС для
монтажу паркану за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 16).

Також згідно розписки від 23.08.2012 ОСОБА_7
взяв у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 45
000 грн. згідно договорів № 125-КС та №
126-КС в якості авансу виконання робіт і
закупку матеріалів (а.с. 17).

Таким чином, лише остання розписка, яка
стосується двох договорів, є доказом
виконання позивачем зобов'язань за
договором щодо сплати авансового
платежу за роботи, за змістом якої
вбачається, що лише частка від 45 000 грн.
передана на виконання робіт за
договором № 125-КС.

Враховуючи, що розмір грошових коштів,
отриманих відповідачем за розпискою
від 23.08.2012 року у сумі 45 000 грн., є меншою
сумою ніж 46 092 грн., що складає 20 %
вартості робіт, судова колегія
приходить до висновку, що замовник -
ОСОБА_3 не виконав своїх обов'язків за
договором підряду № 125-КС в частині
сплати 20 % вартості робіт.

На підставі викладеного, висновок суду
першої інстанції, щодо порушення
відповідачем умов строку виконання
робіт не відповідає обставинам справи.

Пунктом 2.4. Договору підряду
передбачено, що строк виконання
підрядником всіх робіт за даним
договором складає 31 робочий день з дня
оплати замовником авансу у розмірі,
зазначеному в п.2.2. цього договору.

Тобто, строки виконання робіт,
встановлені п. 2.4. Договору поставлені в
залежність від виконання обов'язків
замовником по сплаті авансових
платежів.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що замовник не виконав умов
п.2.2. договору підряду в частині оплати
авансового платежу у розмірі 20 %
вартості робіт, то відповідно строк
виконання робіт за договором не
розпочався.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Також є невідповідними обставинам
справи і висновки суду щодо правових
підстав для стягнення пені.

Як вбачається з матеріалів справи,
підстави для відповідальності сторін
за неналежне виконання зобов'язань за
договором підряду передбачено у
шостому розділі.

Так, згідно п. 6.2. договору за порушення
підрядником своїх зобов'язань за
договором він сплачує замовнику пеню:

п.6.2.1 за несвоєчасне закінчення
виконання робіт з вини підрядника - 0,1 %
від загальної вартості робі за кожний
день прострочення;

п.6.2.2. за затримання усунення недоліків
у роботах проти строків, передбачених
Актом виявлених дефектів, а у випадках
неявки Підрядника для складання такого
Акту - одностороннім актом у вигляді
пені в розмірі 1,5 % від загальної
вартості робіт за кожний день
прострочення. У разі несвоєчасного
усунення дефектів Підрядником,
Замовник має право стягнути пеню у
розмірі 10 % від вартості робіт по
усуненню недоліків.

Тобто, за умовами договору
відповідальність відповідача
знаходиться в залежності від якості
виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 22
листопада 2012 року позивачем за
видатковою накладною № 352 від 20.11.12
виявлено нестачу та дефекти
матеріалів, про що останнім складено
акт, який підписано ще чотирма особами.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження неякісного виконання
робіт.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення пені суд помилково ототожнив
поняття дефекти робіт та дефекти
матеріалів, що свідчить про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та призвело до
неправильного вирішення спору.

Колегія суддів також не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, враховуючи
наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної чи
юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (далі -
Постанова) під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконним діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушення
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови роз'яснено, що у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3
зазначив, що відповідач своїми діями
завдав йому моральні та фізичні
страждання, що виражені у тривалому
нервовому напруженні, втраті здоров'я
та психічного стану.

Беручи до уваги наведені обставини та
положення закону, колегія суддів
приходить до висновку, що не знайшов
свого підтвердження факт порушення
прав позивача, зокрема завданням
позивачу моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру діями чи бездіяльністю
відповідача.

Крім цього, позивачем не надано суду
доказів наявності моральної шкоди,
протиправності діяння чи бездіяння
відповідача, наявності причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача та вини
відповідача в її заподіянні, а надані
позивачем роздруківки смс-повідомлень
з телефону не є належними доказами в
розумінні ст. 58 ЦПК України, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
не виконав покладених на нього
обов'язків щодо повного та всебічного
з'ясування обставин справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Солотви Назарія
Богдановича, який діє в інтересах
Приватного підприємства «НАТ ВЕСТ
ФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА», -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 28 січня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

«В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Приватного підприємства «НАТ ВЕСТ
ФАЙНЕНС КОНСАЛТИНГ УКРАЇНА», про
стягнення заборгованості за договором
підряду, штрафних санкцій та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити».

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/11052/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4393/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
П'ятничук І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.