Справа № 466/1688/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1566/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
в складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 18 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори, третя особа - Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину,-

встановила:

оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_3 Просить рішення
скасувати, ухвалити нове, яким позов
задоволити.

Вважає рішення прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. В обґрунтування апеляційної
скарги зазначає про те, що вказані в
оспорюваному свідоцтві площа будинку
не відповідає площі та складу
нерухомого майна, яке реально
перебуває у спільній частковій
власності згідно зі свідоцтвом від
27.12.1995 року про право на спадщину за
законом, відповідно до якого спільною
частковою власністю є дерев`яний
будинок житловою площею 73,3 м кв., а
також віднесені до нього допоміжні
будівлі.

Добудовані співвласниками, після
смерті ОСОБА_5, житлові та нежитлові
приміщення не є спільною частковою
власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_2, а є
власністю кожного з них. Вказівка у
свідоцтві від 29.08. 2006 року на те, що ?
частина у будинку площею - 282,3 м кв.
належить ОСОБА_6 на праві спільної
часткової власності, не відповідає
дійсності.

Суд не звернув увагу на те що,
відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 27.12.1995
року, на момент смерті ОСОБА_6 не був
власником на праві спільної часткової
власності 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 у
цій площі, яка вказана у свідоцтві від
29.08.2006 року про право на спадщину - 282,3 м
кв., та за яким вказану частку
незаконно успадкувала ОСОБА_4, а тому
висновки суду щодо законності
Свідоцтва від 29.08.2006 року не
відповідають обставинам справи.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі, не з`явилися, хоча були
належним чином повідомлені про час та
місце судового розгляду справи,
поважність причин неявки суду не
повідомили. ОСОБА_2 просила відкласти
розгляд справи у зв`язку з неможливістю
явки свого представника - ОСОБА_3, однак
належних доказів суду не представила.
Відтак, справу розглянуто у їх
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 отримали у спадщину по 1/2
частині житлового будинку АДРЕСА_1 від
свого померлого батька ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 27.12.1995р.
ОСОБА_5(спадкодавець) володів будинком
на праві особистої власності на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
22.01.1980р.

Рішенням виконавчого комітету
Брюховицької селищної ради №192 від
21.06.2005р. затверджено державний акт
прийняття в експлуатацію житлової
прибудови до будинку АДРЕСА_1.

При оформленні свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.08.2006р. на ім`я
ОСОБА_4, на запит нотаріальної контори -
Обласним комунальним підприємством
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» надано витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, в якому зазначено, що
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 1/2 частці
кожен на праві приватної спільної
часткової власності. Також нотаріусу
надано витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, що
належало спадкодавцю - ОСОБА_6, а саме 1/2
частка житлового будинку АДРЕСА_1.

Станом на день видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом - 29.08.2006р.,
загальна площа будинку АДРЕСА_1
складала 286,8 кв.м, житлова 162,1 кв.м -
згідно з витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно,
оформленого третьою особою у справі.
Даний витяг наданий Третій Львівській
державній нотаріальній конторі для
оформлення спадщини на 1/2 частину
будинку, про що зазначено у примітках
самого витягу.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.08.2006р.
відповідачу ОСОБА_4 оформлено витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, а саме 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Другою половиною житлового будинку
користується позивач ОСОБА_2, та
згідно з представленими матеріалами
інвентаризаційної справи житлового
будинку, наданих суду ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО», позивач є співвласником 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1 на
праві спільної часткової власності з
1995 року.

Таким чином, відповідно до
правовстановлюючих документів сторони
є власниками по ? спільної часткової
власності.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання недійсним та скасування
вищевказаного свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, суд
першої інстанції зазначив про те, що
відомості про розмір житлового будинку
та приналежних господарських споруд,
що перелічені у свідоцтві про право на
спадщину за законом від 29.08.2006р.,
відповідають зазначеним розмірам
будинку, який вказано у витягу з
реєстру права власності на нерухоме
майно від 24.02.2006р. Крім того, зазначив
про відсутність доказів щодо
неможливості зареєструвати належне
позивачу право власності, тому зробив
висновок про безпідставність
твердження позивача щодо відсутності
права власності на ? частину будинку у
ОСОБА_6 у розмірі, вказаному у
оспорюваному свідоцтві, та порушення
нотаріусом процедури видачі свідоцтва
про право власності на спадщину.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про нотаріат»,
нотаріуси або посадові особи, які
вчиняють нотаріальні дії, у своїй
діяльності керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 8 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою Наказом
Міністерства юстиції України № 20/5 від
03.03.2004р., яка діяла на час видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 29.08.2006р. (далі Інструкція) -
на прохання фізичних чи юридичних осіб,
які звернулися за вчиненням
нотаріальних дій, нотаріуси мають
право витребувати від підприємств,
установ і організацій відомості та
документи, необхідні для вчинення цих
нотаріальних дій.

П. 216 Інструкції - видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, провадиться
нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус вимагає, крім
правовстановлювального документа,
витяг з Реєстру прав власності.

Відповідно до статті 182 ЦК України,
право власності на нерухомі речі,
підлягають державній реєстрації, яка
здійснюється відповідним органом.

Витяг про реєстрацію права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, що
посвідчує зареєстроване право
власності ОСОБА_6 на 1/2 частину будинку,
та Витяг з реєстру прав власності, який
містить відомості про власників
будинку та опис об'єкта нерухомості, -
видані уповноваженим відповідним
органом, що здійснював реєстрацію прав
власності на нерухоме майно у 2006 році, а
саме Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки». Опис спадкового
майна у оспорювнаному свідоцтві
відповідає опису нерухомого майна
згідно з витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Відтак, оспорюване свідоцтво про право
власності видане з дотриманням
процедури видачі та відповідно до
наданих правовстановлюючих
документів.

Доводи апелянта про те, що розміри
будинку, зазначені в оспорюваному
свідоцтві про право власності на
спадщину, не відповідають часткам
сторін, а тому відповідач незаконно
успадкувала частку у майні, зазначену
в оспорюваному свідоцтві, на увагу не
заслуговують, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 356
ЦК України, власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК
України, співвласник має право на
відповідне збільшення своєї частки у
праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Разом із тим, частиною четвертою цієї
статті передбачено, що співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Таким чином, збільшення частки
співвласника у праві спільної
часткової власності можливе лише за
сукупності певних умов, а саме в тому
разі, якщо один із співвласників зробив
поліпшення майна власним коштом, такі
поліпшення не можна відокремити, й вони
зроблені за згодою всіх співвласників.

При цьому, з огляду на положення
частини четвертої статті 357 ЦК України,
співвласник житлового будинку, який із
додержанням установленого законом
порядку та за власний кошт зробив
добудову (прибудову) до будинку, але без
згоди інших співвласників цього
будинку, не має права на зміну розміру
часток.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги щодо збільшення частки у майні
позивач не заявляв, та суд цих вимог не
розглядав.

Як видно з матеріалів справи, між
сторонами відсутній спір і щодо
користування добудовами, які, як
зазначає сторона позивача, здійснені
нею, сторона ж відповідача не
заперечувала щодо здійснення добудов
позивачем та збільшення за рахунок
цього площі будинку.

Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Власник порушеного права може
скористатись не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Спосіб
захисту регламентує конкретні
цивільні правовідносини. Відповідно до
ст.1301 ЦК України - свідоцтво про право
на спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції вірно зазначив про
правомірність видачі оспорюваного
свідоцтва про право на спадщину, право
на спадкування встановлено та
перевірено нотаріусом з дотриманням
процедури оформлення свідоцтва про
права власності на спадкове майно, тому
прийшов до вірного висновку про те, що
оспорюване свідоцтво не порушує прав
позивача.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Так як судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та оцінені надані
сторонами докази, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 313,
314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х
в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м.Львова від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскарженою в касаційному порядку
протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.