Справа № 495/9026/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 21.11.1997 року)

від відповідача: Павленко В.С.
(довіреність № 552 від 11.04.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/9026/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської центральної
міської лікарні

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області

про видачу належним чином оформленої
трудової книжки та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу

В С Т А Н О В И В:

11.11.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до
Білгород-Дністровської центральної
міської лікарні (далі по тексту -
відповідач) за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області (далі по тексту - третя
особа) про видачу належним чином
оформленої трудової книжки та
стягнення страхових внесків до
пенсійного фонду.

23.12.2013 року ОСОБА_3 подано до суду
додаткову позовну заяву з уточненими
позовними вимогами, відповідно до якої
позивач просив суд:

- зобов'язати Б-Дністровську ЦМЛ видати
ОСОБА_1 належним чином оформлену
трудову книжку;

- стягнути з Б-Дністровської ЦМЛ на
користь ОСОБА_1 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу у розмірі 154
800 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 в період з 04.12.1998 року по 01.02.1999
року працював у Б-Дністровській ЦМЛ на
посаді інженера ГО, але при звільненні
він належним чином оформленої трудової
книжки не отримав.

Крім того, згідно із резолютивною
частиною позовної заяви ОСОБА_1,
останній просив суд витребувати з
Б-Дністровської ЦМЛ: витяг з наказу про
прийняття ОСОБА_1 на роботу; витяг з
наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи;
книгу наказів по
Білгород-Дністровській ЦМЛ за 1999 рік;
журнал ведення трудових книжок.

Ухвалами Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12.11.2013 року та від 24.12.2013 року
клопотання ОСОБА_1 задоволено,
витребувано з Б-Дністровської ЦМЛ:
витяг з наказу про прийняття ОСОБА_1 на
роботу; витяг з наказу про звільнення
ОСОБА_1 з роботи; книгу наказів по
Білгород-Дністровській ЦМЛ за 1999 рік;
журнал ведення трудових книжок.

На виконання ухвал
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12.11.2013 року та від 24.12.2013 року
Б-Дністровська ЦМЛ надала до суду витяг
з наказу про прийняття ОСОБА_1 на
роботу; витяг з наказу про звільнення
ОСОБА_1 з роботи; книгу наказів по
Білгород-Дністровській ЦМЛ; журнал
ведення трудових книжок.

Позивач - ОСОБА_1, в судових засіданнях
заявлені (уточнені) позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача -
Б-Дністровської ЦМЛ, в судових
засіданнях проти заявлених ОСОБА_1
позовних вимог заперечував та просив в
їх задоволенні відмовити, посилаючись
на те, що ОСОБА_1 дійсно в період з 04.12.1998
року по 01.02.1999 року працював у
Б-Дністровській ЦМЛ на посаді інженера
ГО, але трудову книжку він сам не здавав
до підприємства оскільки працював на 0,5
ставки за сумісництвом.

Третя особа - ПФУ, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та її представник в судові
засідання не з'явився без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомив, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
(уточненим) до Б-Дністровської ЦМЛ про
видачу належним чином оформленої
трудової книжки та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 було прийнято 04.12.1998 року на
посаду інженера ГО адмінгоспперсоналу
родильного дому на 0,5 ставки з окладом 46
грн. на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.11.1998
року, про що свідчить витяг з наказу №
150-ок від 04.12.1998 року.

Відповідно до витягу з наказу № 6-ок від
01.12.1999 року, ОСОБА_1 - інженера ГО
адмінгоспперсоналу родильного дому з
0,5 ставки було звільнено за власним
бажанням, згідно із ст.38 КЗпП України, з
01.02.1999 року на підставі заяви ОСОБА_1 від
21.01.1999 року. Доручено бухгалтерії
здійснити грошову компенсацію за
невикористані ОСОБА_1 дні щорічної
відпустки за відпрацьований період з
04.12.1998 року по 01.02.1999 року із розрахунку
31 кал. дня за 1 м-ц 27 днів - 5 кал. дня.

Дані обставини також підтверджуються
особовою карткою ОСОБА_1 та книгою
наказів по Б-Дністровській ЦМЛ.

Згідно із оглянутою в судовому
засіданні книгою обліку трудових
книжок, у вказаній книзі по лікарні та
по першій книзі обліку трудових книжок
по пологовому будинку ОСОБА_1 не
значиться.

Згідно із оглянутою в судовому
засіданні другою книгою обліку
трудових книжок по пологовому будинку
(з 20.08.1981 року), ОСОБА_1 отримав трудову
книжку перший раз 23.04.1991 року, другий -
12.05.1996 року. Останній раз ОСОБА_1 здавав
трудову книжку до лікарні при прийомі
на роботу та отримав її при черговому
звільненні 05.10.1998 року згідно його
підпису в особовій картці.

Після цього, 04.12.1998 року, ОСОБА_1 був знов
прийнятий на 0,5 ставки інженера ГО
пологового будинку, за сумісництвом, та
трудову книжку не надав, що
підтверджується зазначеними вище
книгами обліку трудовик книжок.

01.02.1999 року ОСОБА_1 був звільнений з
лікарні, але продовжував одночасно
працювати на декількох підприємствах,
що підтверджується наданою ним
індивідуальною відомістю з Пенсійного
фонду за формою ОК-5.

Так у 1999 році ОСОБА_1 одночасно
працював:

- в січні-лютому - в лікарні, після чого
звільнився;

- в січні-вересні - на
«Медико-інструментальному заводі»;

- в січні-березні - на державному
підприємстві «Сергіївський
енергорайон»;

- в січні-вересні - на підприємстві
«Медицина МІЗ»;

- в серпні-жовтні - в дитячому санаторії
«Сергіївка»;

- в червні та липні - на підприємстві
«Медапарат».

Відповідно до пункту 3 Положення про
умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій, затвердженого
наказом Міністерства праці,
Міністерства юстиції та Міністерства
фінансів від 28.06.1993 року № 43, працівник,
який приймається на роботу за
сумісництвом на інше підприємство, в
установу, організацію, повинен
пред'явити власнику або уповноваженому
ним органу паспорт.

Згідно із частиною третьою пункту 1.1
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці, Міністерства юстиції,
Міністерства соціального захисту
населення від 29.07.1993 року № 58, на осіб,
які працюють за сумісництвом, трудові
книжки ведуться тільки за місцем
основної роботи. Запис про роботу за
сумісництвом провадиться за бажанням
працівника і зазначається у трудовій
книжці окремим рядком (пункт 2.14
Інструкції). Тому при прийнятті на
роботу за сумісництвом працівник
зобов'язаний пред'явити роботодавцю
паспорт, оскільки трудова книжка
знаходиться за місцем основної роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.04.1993 року «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій»
встановлено, що основною роботою
вважається та робота на якій
знаходиться трудова книжка.

Таким чином, ОСОБА_1 в січні-лютому 1999
року працював на чотирьох
підприємствах, одне з яких було
основним його місцем роботи. Трудову
книжку, після її отримання в жовтні 1998
року, до лікарні не здавав, працював в
лікарні за сумісництвом і надав для
цього лише свій паспорт. Крім цього,
запис про роботу за сумісництвом
провадиться за бажанням працівника і
зазначається у його трудовій книжці
окремим рядком.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Докази - це відомості про факти, що
цікавлять суд, на підставі яких він
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для справи. Доказові
факти - це ті обставини, які були
встановлені судом в процесуальному
порядку, і можуть використовуватися як
докази про наявність фактів.
Процесуальне призначення доказів -
встановлення наявності або
відсутності обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 Цивільного
процесуального кодексу України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Так, належність доказів - це якість
доказу, що характеризує точність,
правильність відображення обставин, що
входять в предмет доказування.
Належним є той доказ, який містить
інформацію, що має значення для справи.
Коло фактів, які необхідно доказати по
конкретній справі, називається
предметом доказування, а, згідно із ч.1
ст.179 Цивільного процесуального
кодексу України, предметом доказування
під час судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини пропуску
строку позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення. Сукупність обставин,
які доказує позивач, створює основу
позову. Факти, що входять в предмет
доказування, ще не встановлені, і їх
наявність до винесення судового
рішення лише припускається.

Згідно із статтею 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок доказування покладається на
сторін. Це положення є одним із
найважливіших наслідків принципу
змагальності. Суд не може збирати
докази за власною ініціативою.
Матеріально-правовий зміст обов'язку
подавати докази полягає в тому, що, в
випадку його невиконання суб'єктом
доказування і неможливості отримання
доказів суд має право визнати факт, на
який посилалась зацікавлена сторона,
неіснуючим, чи навпаки, як це має місце
при використанні презумпції, існуючим,
якщо інше не доказано другою стороною.
Підставу позову повинен довести саме
позивач.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач - ОСОБА_1, в порушення
ст.ст. 10, 57-60 Цивільного процесуального
кодексу України не представив до суду
взагалі жодного доказу (належного,
допустимого) того, що в період з 04.12.1998
року по 01.02.1999 року, коли він працював у
Б-Дністровській ЦМЛ на посаді інженера
ГО, це було його основне місце роботи та
він здавав до підприємства свою
трудову книжку.

В свою чергу, матеріали справи свідчать
про той факт, що ОСОБА_1 в період з 04.12.1998
року по 01.02.1999 року працював у
Б-Дністровській ЦМЛ на посаді інженера
ГО на 0,5 ставки, за сумісництвом та
трудову книжку до підприємства не
здавав.

Таким чином, суд вважає, що відсутні і
будь-які підстави для зобов'язання
Б-Дністровської ЦМЛ видати ОСОБА_1
належним чином оформлену трудову
книжку та стягнення з Б-Дністровської
ЦМЛ на користь ОСОБА_1 середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про
безпідставність, необґрунтованість та
недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, у
зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до
Б-Дністровської ЦМЛ про видачу
належним чином оформленої трудової
книжки та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу підлягає залишенню без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської центральної
міської лікарні за участю третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про видачу належним
чином оформленої трудової книжки та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко