Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/927/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Галицького районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи ТзОВ «Ромас»,
ТзОВ «Чер-Буд», ТзОВ «Дукат» про
визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року у позові
ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
треті особи ТзОВ «Ромас», ТзОВ
«Чер-Буд», ТзОВ «Дукат» про визнання
недійсним договору відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4. В апеляційній скарзі
покликається на те, що оскаржуване
рішення прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що 18.06.2008 року між
сторонами було укладено договір поруки
№140/4. Згідно з умовами даного договору
поруки, позивач бере на себе
зобов»язання відповідати за
зобов»язаннями боржника - ТзОВ
«Ромас», ТзОВ «Чер-Буд», ТзОВ
«Аро-Пласт-Плюс» та ОСОБА_3, які
виникають з умов Генерального
кредитного договору №140 від 18.06.2008 року.
Однак позивач вважає, що складений
відповідачем оспорюваний договір
порушує вимоги ст. 626 та ч. 2 ст. 627 ЦК
України, оскільки передбачає наявність
прав тільки у відповідача, мінімізуючи
їх для позивача і навпаки. Договором
встановлено відповідальність за
порушення умов тільки для позивача, при
відсутності відповідальності за
порушення умов договору з боку
відповідача, що є несправедливим, у
тому числі, в розумінні ЗУ «Про захист
прав споживачів», адже порушує права
позивача, а тому зазначений договір
підлягає визнанню судом недійсним.
Просить рішення Галицького районного
суду м.Львова від 25 грудня 2013 року та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та
заперечень, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником всіх прав та
обов»язків якого є ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», та ОСОБА_3, ТзОВ «Ромас»,
ТзОВ «Чер-Буд», ТзОВ «Дукат» 18 червня 2008
року було укладено генеральний
кредитний договір №140 (а.с.12-15). Крім
того, 18 червня 2008 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, відповідно до
якого ОСОБА_3 бере на себе зобов»язання
відповідати по зобов»язаннях боржника
- ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Чер-Бур», ТзОВ
«Дукат» та ОСОБА_3, які виникають з умов
генерального кредитного договору.

Відмовляючи у позові районний суд
виходив з того, що дія Закону України
«Про захист прав споживачів» на
правовідносини, що випливають із
генерального кредитного договору №140
від 18.06.2008 року не поширюється. Даний
кредит не може вважатися споживчим,
оскільки такий безпосередньо
пов»язаний з підприємницькою
діяльність.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи
кредитні кошти згідно з генеральним
кредитним договором №140 від 18.06.2008 року
були надані для розвитку бізнесу,
зокрема п. 1.4. даного договору
передбачено, що кредитні кошти
призначені для поповнення оборотних
коштів та споживчі цілі.

Відповідно до лита НБУ від 10.11.2008 року
№40-511/4640-15577 «Про розміщення Пам»яті
позичальника банку за споживчим
кредитом» споживчий кредит - це кредит,
що надається споживачеві на придбання
продукції для особистих потреб, які
безпосередньо не пов»язані з
підприємницькою діяльністю або
виконання обов»язків найманого
працівника.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав
споживачів» споживчий кредит - кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції;
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Згідно з ст. 553 ЦК України є договір за
яким поручитель поручається перед
кредитом боржника за виконання ним
свого обов»язку; поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Таким чином, поручитель лише
поручається перед кредитором за
невиконання боржником зобов»язань та
не є споживачем, а тому на нього не
поширюється дія ЗУ «Про захист прав
споживачів».

Також, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відповідності договору поруки вимогам
чинного законодавства.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Крім того, п.2.2. договору поруки №140/4 від
18 червня 2008 року передбачено, що якщо
надійде вимога про погашення суми
заборгованості по кредитному договору
і таких коштів у поручителя не буде то
кредитор має право звернути стягнення
за рахунок майна поручителя, згідно
норм чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 543 ЦК
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Отже, законодавством чітко передбачено
солідарну відповідальність апелянта,
як поручителя.

Покликання апелянта на те, що складений
відповідачем оспорюваний договір
порушує вимоги ст. 626 та ч. 2 ст. 627 ЦК
України, оскільки передбачає наявність
прав тільки у відповідача колегія
суддів відкидає так як ОСОБА_3
добровільно підписав договір поруки, а
відтак ознайомився з його змістом та
погодився з його істотними умовами.

Крім того, доводи апелянта про те, що до
відносин, які регулюються ЗУ «Про
захист прав споживачів», належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів
про надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних побутових
потреб громадян безпідставні,
оскільки, дія Закону України «Про
фінансово послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
на правовідносини поруки не
поширюється.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансово
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» учасники ринку
фінансових послуг - особи, які
відповідно до закону мають право
надавати фінансові послуги на
території України; особи, які провадять
діяльність з надання посередницьких
послуг на ринках фінансових послуг;
об'єднання фінансових установ,
включені до реєстру саморегулівних
організацій, що ведеться органами, які
здійснюють державне регулювання
ринків фінансових послуг; споживачі
фінансових послуг. Законами з питань
регулювання окремих ринків фінансових
послуг можуть визначатися інші
учасники ринків фінансових послуг.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансово
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансова послуга -
операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Таким чином, відповідно до чинного
законодавства поручитель відповідає
за невиконанням або неналежним
виконанням зобов»язання позичальника
та не виступає в якості отримувача
будь-яких послуг Банку. Відтак,
висновки суду першої інстанції щодо
відсутності підстав вважати позивача
учасником правовідносин з надання
банківських послуг - обґрунтовані.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
визнаючи, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
ставлять під сумнів його законність.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра