У х в а л а

24 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Колодійчука В.М.,
Остапчука Д.О.,

Ступак О.В.,
Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості» до Національної спілки
художників України, ОСОБА_3, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
відділу Державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання незаконною
і скасування державної реєстрації
права власності,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ТОВ «Центр розвитку
нерухомості» звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
3 червня 2011 року між Національною
спілкою художників України та ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
приміщення та фундаменту окремої
будівлі - пам'ятки історії та культури
підприємства громадської організації
«Львівський художньо-виробничий
комбінат» Львівської обласної
організації Національної спілки
художників України по АДРЕСА_1.
Національна спілка художників України
як продавець не мала будь-яких
правовстановлюючих документів на
вказані об'єкти продажу, які як предмет
матеріального світу відсутні. Окрім
того, неможливо віднести фундамент
знесеного будинку до нерухомого майна,
що встановлено рішенням
Господарського суду м. Києва від 24
липня 2008 року, а відтак і мати
Національній спілці художників
України право власності на цей об'єкт.
Також позивач зазначає, що ні
Національна спілка художників України,
ні ОСОБА_3 ніколи не були власниками чи
користувачами земельної ділянки,
розташованої за вказаною адресою.
Враховуючи наведене позивач просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу приміщення та
фундаменту окремої будівлі - пам'ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України по АДРЕСА_1, укладений 3 червня
2011 року між Національною спілкою
художників України та ОСОБА_3, визнати
незаконною і скасувати державну
реєстрацію права власності останнього
на зазначену будівлю, постилаючись на
порушення його прав як власника
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 10 квітня 2013 року,
описку у якому виправлено ухвалами
цього суду від 3 червня 2013
року та 6 червня 2013 року, позов
задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу приміщення та
фундаменту окремої будівлі - пам'ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України по АДРЕСА_1, укладений 3 червня
2011 року між Національною спілкою
художників України та ОСОБА_3, визнано
недійсною і скасовано державну
реєстрацію права власності останнього
на зазначену будівлю.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 17 вересня 2013 року
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 квітня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду Львівської
області від 17 вересня 2013 року скасовано
та залишено в силі рішення Галицького
районного суду м. Львова від 10 квітня 2013
року.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме ст. ст. 203, 215 ЦК України.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії: ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 листопада 2012 року у справі
про скасування свідоцтв про право
власності на нерухоме майно,
скасування реєстрації; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року у справі про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року у справі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нерухомого майна;
постанови Верховного Суду України від
31 жовтня 2012 року у справі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, дарування й державної
реєстрації актів на право власності на
землю, визнання права власності на
землю та витребування земельних
ділянок із чужого незаконного
володіння; постанови Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року у справі
про визнання недійсними договорів
оренди землі.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах із підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК,
може бути подана за сукупності таких
умов: судом (судами) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ неоднаково застосовано одні й ті
самі норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Одночасно із змісту заяви та долучених
до неї копій ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 листопада 2012 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року N
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Постанови Верховного Суду України від
31 жовтня 2012 року та від 25 грудня
2013 року ухвалені не як судом касаційної
інстанції, а, відтак, не є судовими
рішеннями, на які заявник може
посилатися на підтвердження підстави
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості» до Національної спілки
художників України, ОСОБА_3, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
відділу Державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання незаконною
і скасування державної реєстрації
права власності, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.М.
Колодійчук

Д.О. Остапчук

О.В. Ступак

О.В. Умнова