АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 759 /14
Головуючий 1 інст. - Зуб Г.А.
Категорія : зняття арешту
Доповідач - Кукліна Н.О.
9 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - Київський відділ державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про
виключення майна з акту опису й арешту
по апеляційній скарзі ОСОБА_3
на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року
У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
виключення майна з акту опису й арешту ,
поновити з 01 серпня 2013 року трирічний
строк позовної давності для виключення
квартири АДРЕСА_1 з акту опису й арешту
майна від 01 листопада 2002 року,
складеного державним виконавцем,
скасувати постанову державного
про накладення арешту на майно у
вигляді частини квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилалась, що 26 березня 2012 року
набрало законної сили рішення
Барвінківського районного суду
Харківської області від 15 березня 2012
року, яким встановлено факт сумісного
проживання сторін однією сім'єю, як
чоловіка та жінки. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 01.07.2013
року, яке набрало законної сили ,
визнано дійсним договір від 30.10.1999 року,
укладений між позивачем та
відповідачем про визначення своїм
спільним майном ? частини квартири
АДРЕСА_1, яка на час укладення договору
30.10.1999 року належала відповідачу на
підставі свідоцтва від 14.01.1994 року про
право власності на житло, видане
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду, та визнано ? частину квартири
АДРЕСА_1, яка належала відповідачу на
час укладання між ними договору від
30.10.1999 року, спільним сумісним майном
позивача та відповідача. 01.08.2013 року від
відповідача їй стало відомо про
від 06.12.2001 року про арешт майна та про
складання державним виконавцем
Київського ВДВС акту опису й арешту
майна від 01.11.2002 року. На даний час
позивачка прописана та проживає в
будинку, який належить її мамі та
знаходиться у селищі Друга Іванівка
Барвінківського району Харківської
області. Квартира для позивачки є її
єдиним житлом, яким вона володіє на
праві власності. Вона не відповідає за
борги відповідача, тому накладення
арешту на майно позивачки порушує її
право власності. Також позивач вказує,
що в цій квартирі вона постійно
проживала , але не отримувала ніяких
документів, пов'язаних з арештом
квартири. Крім того, в постанові №1394/1
від 06.12.2001 року та акті від 01.11.2001 року
опису й арешту майна зазначена сума
боргу відповідача, що є істотно меншою
ніж встановлений законодавством
розмір боргу, з якого можливе
накладення арешту на єдине житло
боржника. Квартира є спільною
власністю, тому порушено право
власності інших співвласників. У
зв'язку з чим позивачка звернулася за
захистом прав власності на квартиру
до суду.
Ухвалою Київського районного суду
м. Харкова, постановленою в судовому
засіданні 21 листопада 2013 року, на
підставі ч.5 ст. 36 ЦПК України до участі
у справі в якості третьої особи
залучено Київський відділ державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції. ( а.с. 28)
Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Київський відділ
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про виключення майна з акту
опису й арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про задоволення її
позовних вимог про виключення квартири
АДРЕСА_1 з Акту опису й арешту майна від
01.11.2002 року, скасуванню постанови №13946/1
від 06.12.2001року, якою державний
виконавець наклав арешт на майно
позивачки у вигляді квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування доводів позивач
посилалася на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, не врахування
принципу непорушності права її
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 подав письмову
заяву про визнання апеляційної скарги
ОСОБА_3 та клопотання про розгляд
справи судом апеляційної інстанції
без його участі.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення позивача, обговоривши
наведені в скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що в межах
виконавчого провадження, відкритого
державним виконавцем Київського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на примусове виконання рішення
Київського районного суду м.Харкова
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 боргу в сумі 4151 грн.. , вчинено
дії, спрямовані на примусове виконання
судового рішення, державним виконавцем
Київського ВДВС прийнято постанову
№13946/1 від 06.12.2001 року про арешт майна
боржника ОСОБА_4 та оголошено заборону
на його відчуження , складено Акт опису
й арешту майна від 01.11.2002 року, а саме
квартири АДРЕСА_1. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 01.07.2013
року, яке набрало законної сили ,
визнано ? частини квартири АДРЕСА_1
спільним сумісним майном ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 . ( а.с.7 -11)

Суд першої інстанції згідно вимог
ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд.

Згідно до ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляд справи , замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за позовом,
або залучає до участі у справі іншу
особу як співвідповідача.

Суд не вправі зі своєї ініціативи і
без згоди позивача залучати інших
відповідачів до участі у справі.

Також суд при ухваленні рішення не
має права вирішувати питання про права
та обов'язки осіб, не залучених до
участі у справі.

Пред'явлення вимоги до
неналежного відповідача є підставою
для відмови у позові з цих підстав.

Позивачем заявлена вимога до
боржника у виконавчому провадженні
ОСОБА_4 про скасування постанови
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції №13946/1 від 06.12.2001 року про арешт
майна боржника ОСОБА_4 та оголошення
заборони на його відчуження, яка
перешкоджає ОСОБА_3 набути право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
здійснити державну реєстрацію набутих
прав власності.

Відповідно до ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення ,
дії чи бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби, вчинені в
ході здійснення виконавчих дій по
примусовому виконанню судового
рішення, можуть бути оскаржені до
начальника відділу, якому
підпорядкований державний виконавець,
чи до суду.

Належним відповідачем у справі за
позовом про скасування постанови
державного виконавця є безпосередньо
державний виконавець або орган
державної виконавчої служби, до
компетенції якого належить вирішення
питання про усунення порушень прав чи
свобод позивача.

За правилами ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право особи, яка вважає,
що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові,
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У всіх
інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду. У разі прийняття судом рішення
про зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться в п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України №6 від 27.0.08.76 з
наступними змінами « Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» за правилами,
встановленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що грунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі є
боржник, особа, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особа, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Предметом позовної вимоги ОСОБА_3
є виключення квартири АДРЕСА_1 з акту
опису й арешту майна та скасування
постанови державного виконавця від 6
грудня 2001 року про накладення арешту на
майно , прийнятих державним виконавцем
в ході здійснення виконавчих дій,
спрямованих на примусове виконання
судового рішення про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу. (
а.с.2-5).

Позивач не скористалася своїм
правом подачі клопотання про залучення
до участі у справі в якості
відповідачів відділу державної
виконавчої служби та стягувача у
виконавчому провадженні, чиїх
безпосередньо інтересів стосується
предмет позовних вимог , пред'явлених
ОСОБА_3.

Висновок суду першої інстанції , що
вимога ОСОБА_3. про скасування
постанови державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції №13946/1 від
06.12.2001 року та зняття арешту з майна
пред'явлена лише до боржника у
виконавчому провадженні ОСОБА_4, до
компетенції якого не належить
вирішення питання про усунення
порушень прав позивача, відповідає
встановленим у справі обставинам.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції правильно виходив з факту
пред'явлення позову до неналежного
відповідача та не подачу позивачем в
порядку ст. 33 ЦПК України клопотання
про залучення в якості
співвідповідача Київського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції , відповідальним за дії
державного виконавця, яким у межах
виконавчого провадження 6 грудня 2001
року виносилася постанова державного
виконавця про арешт майна боржника
ОСОБА_4 , оголошувалася заборона його
відчуження та складався 1 листопада 2002
року Акт опису й арешту майна боржника.

Висновок суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовується.

Посилання позивача на порушення
ухваленим судом першої інстанції
рішенням її прав власності на квартиру
АДРЕСА_1 є надуманим , бо матеріали
справи не містять доказів , що ОСОБА_3
набула у власність приватизовану
квартиру АДРЕСА_1 або право власності
на її частку.

В судовому засіданні позивач не
заперечувала, що квартира АДРЕСА_1
зареєстрована на осіб, що приймали
участь у її приватизації, за нею право
власності на будь-яку частку квартири
не визнавалося, окрім визнання в
судовому порядку ? частини цієї
квартири об'єктом спільної сумісної
власності сторін.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом 1 інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду 1
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову ОСОБА_3 про
виключення квартири АДРЕСА_1 з Акту
опису й арешту майна , складеного
державним виконавцем 1 .11.2002 року , та
скасування постанови державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції від 6 грудня 2001 року про
накладення арешту на майно , яким є
квартира АДРЕСА_1.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає , що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Харкова від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді