Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/934/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Бойко П.М.
Спори, що виникають із земельниї
Доповідач Потапенко В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2014 Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Черненко В.В. , Франко В.А.

секретар - Кечкін А. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
селянського фермерського об'єднання
«Володимирівське» , треті особи -
відділ Держземагенства у Долинському
районі Кіровоградської області ,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції , про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та заборони користування ,-

ВСТАНОВИЛА:

08.10.2013 року ОСОБА_2 звернулася у суд
з позовом до селянського фермерського
об'єднання «Володимирівське» , треті
особи - відділ Держземагенства у
Долинському районі Кіровоградської
області , реєстраційна служба
Головного управління юстиції , про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та заборони
користування.
Посилалась
на те, що між нею та відповідачем 29
грудня 2003 року укладено договір оренди
належної їй земельної ділянки строком
на п'ять років. Після закінчення строку
дії договору , його було пролонговано
знову на 5 років , до 29.12.2013 року. У 2012
році позивач повідомила відповідача
про відмову у подальшому продовженні
договору оренди землі , на що отримала
відповідь що договір між ними укладено
на п'ятнадцять років , тобто до 29.12.2018
року. При укладенні договору вона
передала земельну ділянку на строк 5
років, а волевиявлення передати
земельну ділянку у оренду на 15 років в
неї не було. Крім цього у договорі
оренди землі відсутні всі істотні
умови, передбачені ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».
Рішенням
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 24 грудня 2013 року та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги ,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.
Сторони у судове
засідання не з'явилися, належним чином
повідомлені.
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області подала заяву про розгляд
справи без участі її представника.
Заслухавши
доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи , колегія суддів
вважає , що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1
ст.307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог , з
підстав , передбачених ст. 309 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні
позову з підстав пропуску позивачем
строку позовної давності , суд першої
інстанції з посиланням як на ст. 71 ЦК
УРСР , так і на ст. 257 ЦК України зазначив
, що договір оренди землі між сторонами
був укладений 23.12.2003 року , а до суду
позивачка звернулась 08.10.2013 року , тобто
з порушенням строку позовної давності,
при цьому заяву про поновлення строку
позовної давності та поважних причин
не навела.

Про те , погодитися з висновком суду
першої інстанції щодо підстав для
відмови у позові неможливо виходячи з
наступного.
Доводи апеляційної
скарги щодо неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права , що регулюють
питання застосування судом позовної
давності , колегія суддів вважає
обгрунтованими.
Відповідно до ч.6
Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України правила Цивільного кодексу
України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких , встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.
Частиною
1 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України визначено, що цей Кодекс
набирає чинності з 1 січня 2004 року , а
тому строки позовної давності
встановлені ст. 71 ЦК УРСР , з
врахуванням дати укладення
оспорюваного договору - 23.12.2003 року не
сплили. Тому до спірних правовідносин
необхідно застосовувати положення про
позовну давність , визначені у ст. 256-268
ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі , зробленою до
винесення ним рішення.
Заяви селянського
фермерського об'єднання
«Володимирівське» про застосування
судом строку позовної давності
матеріали справи не містять.

Апеляційним судом
встановлено, що 29 грудня 2003 року між
ОСОБА_2 та селянським фермерським
об'єднанням «Володимирівське»
укладено договір оренди земельного паю
. Згідно зазначеного договору ОСОБА_2
передала у оренду належну їй земельну
ділянку площею 7.91 га , право власності
на яку посвідчено державним актом
серія КР № 000062 ( ас. 10-11)
Договір
зареєстровано в книзі реєстрації
Договорів про оренду землі ДП «КР ЦЗДК»
Долинського району Кіровоградської
області за № 478 від 29 грудня 2003 року.
У п.1.2 зазначеного Договору
зазначено, що сторони погоджуються на
оренду земельної ділянки протягом
15(п'ятнадцять) років , починаючи від 29
грудня 2003 року і закінчуючи 31 грудня 2018
року.
Позивач та ще 36
чоловік звернулися із заявою до
прокурора Долинського району щодо
перевірки факту підробки договорів
оренди. ( ас. 6)
З встановлених обставин справи
вбачається, що спірні правовідносини
регулюються ЦК України, Законом
України "Про оренду землі".

Інші доводи апеляційної скарги ,
колегія суддів вважає
необгрунтованими виходячи з
наступного.
За
змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ (далі - Закон № 161-ХІУ) ( в редакції
на час укладення договору оренди)
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону є план
або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого Постановою від 25 грудня
1998 року № 2073, державна реєстрація
договорів оренди є офіційним визнанням
і підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Згідно п. 5 зазначеного Порядку для
державної реєстрації договорів оренди
юридична або фізична особа (заявник)
подає до відповідного державного
органу земельних ресурсів: заяву про
державну реєстрацію договору оренди ;
договір оренди; план (схему) земельної
ділянки, яка надається в оренду; копію
державного акта на право власності на
землю, що перебуває у власності
фізичних або юридичних осіб.

Крім зазначених документів до заяви
додаються: акт перенесення меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду, на місцевість - у разі не
визначення їх у натурі; проект
відведення земельної ділянки - у разі
надання її в оренду зі зміною цільового
призначення.

Таким чином, подача акту перенесення
меж земельної ділянки, яка надається в
оренду, є обов'язковою тільки в разі,
якщо межі земельної ділянки не були
визначені в натурі.

Оскільки до договору оренди земельної
ділянки була додана копія Державного
акта на право власності на землю
позивача, яка містить план-схему
належної позивачу земельної ділянки,
то сторонами була погоджена така
істотна умова договору як об'єкт
оренди.

Статтею 16 Закону України "Про оренду
землі" передбачений порядок укладення
договору оренди землі, зокрема,
передача земельної ділянки, межі якої
визначено в натурі (на місцевості), в
оренду без зміни її цільового
призначення здійснюється без
розроблення проекту її відведення.

Оскільки передана у оренду земельна
ділянки визначена у натурі і
передається у оренду без зміни її
цільового призначення , проект її
відведення не розроблюється.

Згідно ч.3 ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.
Частиною 4 ст.22 ЗК
України встановлено, що земельні
ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.
Як вбачається із змісту
Державного акту , виданого на ім.'я
ОСОБА_2 земельну ділянку їй передано
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Доказів того , що відповідач
використовує орендовану земельну
ділянку з іншою метою , суду не надано.
Крім цього, Орендар , відповідно до п.2.1
Договору зобов'язався протягом дії
цього договору не змінювати цільового
призначення земельної ділянки.
Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ "Про
оренду землі" типова форма договору
оренди землі затверджується Кабінетом
Міністрів України.
Разом із тим,
станом на 29.12.2003 року типова форма
договору оренди землі не була ще
затверджена Кабінетом Міністрів
України.
Частиною 1 ст.15 Закону України
"Про оренду землі" визначено, що "умови
використання земельної ділянки" і
"умови збереження стану об'єкта оренди"
є окремими істотними умовами договору
оренди.
Оспорюваний договор
не містить окремої істотної умови
договору оренди землі , як умови
використання земельної ділянки. Умови
використання земельної ділянки у ньому
розкриваються шляхом узгодження
сторонами договору мети використання
земельної ділянки, її цільового
призначення та умов збереження стану
об'єкта оренди.

Пунктом 2.1 Договору «Зобов'язання
Орендаря» передбачено: - професійно
використовувати землю і не погіршувати
її якості ; - повернути Орендодавцю
земельну ділянку після закінчення
терміну Договору оренди у належному
стані. Умови
збереження стану об'єкта оренди
визначаються чинним законодавством
України і у договорі можуть бути хіба
що відтворені або конкретизовані. Якщо
сторони спеціально не визначили умови
збереження стану земельної ділянки,
яка передана в оренду, вважається, що
сторони погодились із такими умовами,
що встановлені законодавством.

Зокрема, при
встановленні умов збереження стану
об'єкта оренди у необхідних випадках
передбачається проведення
рекультивації - як технічної, так і
біологічної, з дотриманням положень
ст.ст.166,168 ЗК України, постанови РМ СРСР
від 02.06.1976 року №407, постанови РМ УРСР
від 14.07.1976 року №327, ГОСТ 17.5.3.04-83,
ГОСТ 17.5.1.01-83, ГОСТ 17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84,
ГОСТ 17.5.3.05-84, ГОСТ 17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85,
ГОСТ 17.5.1.03-86 та інших актів чинного
законодавства. В
позовній заяві ОСОБА_2 не наводить
запропонованих нею конкретних умов
збереження об'єкта оренди, які вона
наполягала внести до договору, а
відповідач відмовився від цього.

Заявляючи позов про
визнання недійсним договору оренди,
позивач не зазначила , у чому полягає
порушення її прав як орендодавця
відсутністю у договорі конкретно
визначеної умови збереження стану
об'єкта оренди за наявності приписів ,
викладених у п.2.1 Договору.

Частиною 3 ст.13 ЦК України
визначено, що не допускаються дії
особи, що вчиняються з наміром завдати
шкоди іншій особі, а також зловживання
правом в інших формах.

Статтею 11 Закону України
"Про оренду землі" визначено, що ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди несе орендодавець, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі.
У разі
прострочення орендодавцем або
орендарем установлених договором
оренди землі строків передачі об'єкта
оренди ризик його випадкового знищення
або пошкодження у цей період несе
сторона, яка допустила прострочення
його передачі.
Пунктом 2.1 Договору «Зобов'язання
Орендаря» передбачено: - відповідати і
платити всі витрати, пов'язані з
використанням земельної ділянки, тобто
договір оренди землі містить
визначену Законом істотну умову, як
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди.
Якщо зміст договору є
незрозумілим для сторін, він може бути
витлумачений відповідно до ст.ст.213,637
ЦК України.
Таким чином у
оспорюваному договорі оренди землі
визначено умови збереження стану
об'єкта оренди та хто із сторін
договору несе відповідальність у разі
випадкового знищення або пошкодження
об'єкту оренди.
Щодо доводів позову
про недосягнення згоди стосовно строку
дії договору слід зазначити наступне.

З змісту
договору оренди вбачається, що він
викладений печатним текстом з
пробілами, які заповнені кульковою
ручкою.
Пунктом 1.2 Договору у
печатному варіанті було передбачено
строк оренди земельної ділянки 5 (п'ять)
років. Кульковою ручкою до цифри 5
добавлено 1 , та зверху над словом п'ять
кульковою ручкою зазначено
п'ятнадцять. При цьому текст цього
пункту продовжено наступним змістом :
починаючи з 29 грудня 2003 року і
закінчуючи 31 грудня 2018 року. Тобто
строк дії договору сторони узгодили
саме на п'ятнадцять років.
З врахуванням вищезазначених
обставин , вимога щодо заборони
селянському фермерському об'єднанню
«Володимирівське» користуватися
належною позивачу земельною ділянкою
задоволенню також не підлягає,
оскільки підстави для визнання
оспорюваного договору оренди землі
недійсним відсутні.
Враховуючи вищезазначене
, колегія суддів дійшла переконання, ,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з неправильним застосуванням
норм матеріального і процесуального
права , що є підставою для його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 319 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року - скасувати та ухвалити нове
рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2
про визнання недійсним договору оренди
земельного паю , укладеного 29.12.2003 року
між селянським фермерським об'єднанням
«Володимирівське» та ОСОБА_2 ,
зареєстрованого 29.12.2003 року ДП «КРЦДЗК»
за № 478 та заборону користування
земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати , пов'язані із
розглядом справи у суді першої та
апеляційної інстанції покласти на
сторони.
Рішення набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя
Судді :