У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Фазикош Г.В.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
2 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням та додатковим
рішенням цього ж суду від 20 січня 2014
року у вимогах ОСОБА_1 до ПАТ Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
недійсним та розірвання договору
поруки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування основного рішення та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог. Апелянт вказує на те, що
рішення не відповідає вимогам закону
та не ґрунтується на матеріалах справи.

Додаткове рішення позивачем не
оскаржено.

Колегія вважає, що скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлені слідуючі факти та
обставини.

17 жовтня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 уклали кредитний
договір, згідно якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 238 400 грн.

У той же день банк уклав договір поруки
з трьома особами, одним з яких є
позивач, згідно з умовами якого ОСОБА_1
зобов'язувався у повному обсязі
відповідати перед кредитором за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору з боку ОСОБА_2
рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 11 травня 2010
року з позичальника та трьох
поручителів, в т.ч. з ОСОБА_1 стягнуто на
користь банку заборгованість у розмірі
470 999,63 грн.

Дане рішення набуло законної сили.

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання укладеного
ним договору поруки недійсним та
розірвання його.

Свої вимоги обґрунтовував трьома
обставинами:

- банк не повідомив його про
порушення позичальником умов
кредитного договору,

- банк без його - поручителя згоди
підвищив відсоткову ставку за
кредитом, чим збільшив обсяг його
відповідальності,

- банк самоусунувся від звернення
стягнення на суму заборгованості на
предмет іпотеки.

Отже, позивач пов'язував недійсність
укладеного ним правочину з наявністю
обставин, які виникли після його
укладення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, тобто вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Оскільки позивач посилався на
наявність обставин, які існували не в
момент вчинення правочину, а виникли
після його укладення, суд
обгрунтованно відмовив у цій частині
позовних вимог.

Додаткове рішення не оскаржено, тому
його законність апеляційним судом не
перевіряється.

Доводи скарги у спростування висновків
суду до уваги прийняті бути не можуть.

Обставини, що виникають після
укладення правочину та існують під час
його виконання, не можуть слугувати
підставами для визнання його
недійсним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст., ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 2 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
після її проголошення, але може бути
оскаржена протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя