АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3013/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Мазай Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Магди Л. Ф.
при секретаріРибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу керівника Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» - ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 через свого представника за довіреністю - ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до СФГ «Нова Україна», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Жильнельфа Вельє» про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову вказував, що між ОСОБА_9 та ТОВ «Жильнельфа Вельє» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області та належить на праві власності позивачу відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 0309903, виданого 04 липня 2001 року, площею 2.139 га з кадастровим номером № :02:001:0323. У березні 2014 року позивачу стало відомо, що реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано договір оренди вказаної земельної ділянки, укладеної від імені ОСОБА_7 та СФГ «Нова Україна». Позивач вважає цей договір недійсним з моменту його укладання, оскільки особисто його не підписував та не уповноважував інших осіб на його підписання. Мирним та досудовим шляхом розірвати договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області між сторонами виявилось не можливим.

Згодом, уточнивши позов про визнання недійсним правочину, представник за довіреністю ОСОБА_10 зазначав, що у вищезазначеному договорі оренди земельної ділянки не вказано її кадастровий номер та не долучено план або схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, встановлених земельних сервітутів та акт визначення меж в натурі (на місцевості). Крім того нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, зазначеної в договорі, є в декілька разів меншою від її дійсної вартості. Також оскаржуваним договором не передбачено натуральної форми оплати за користування земельною ділянкою та не укладались акти прийому-передачі при видачі сільськогосподарської продукції, яка повинна відповідати еквіваленту грошового розміру орендної плати.

Тому позивач вимушений був звернутися до суду з позовом та просити визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області та належить на праві власності ОСОБА_9. відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 0309903, виданого 04 липня 2001 року, площею 2.139 га з кадастровим номером № :02:001:0323. Скасувати його державну реєстрацію та зобов'язати СФГ «Нова Україна» повернути зазначену земельну ділянку позивачу.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Теолинської сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області та належить на праві власності позивачу відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 0309903, виданого 04 липня 2001 року, площею 2.139 га з кадастровим номером № :02:001:0323.

Скасовано державну реєстрацію зазначеного договору оренди земельної ділянки та зобов'язано СФГ «Нова Україна» повернути земельну ділянку позивачу.

Стягнуто з СФГ «Нова Україна» на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, керівник Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку вказував, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову з тих підстав, що позивач договір не підписував , не врахував ту обставину, що ОСОБА_9 жодного разу не звертався до відповідних уповноважених органів з приводу неправомірності правочину, а навпаки отримував орендну плату протягом 2012-2013 років від СФГ «Нова Україна» і справжність підписів у відомостях про видачу орендної плати не було спростовано стороною позивача. При цьому апелянт не погодився з висновком експертного дослідження, оскільки при проведенні почеркознавчої експертизи , яку суд врахував при ухваленні рішення, не було надано для дослідження відповідної кількості вільних зразків підпису. Тому не можна вважати висновок експерта всебічним, повним та об'єктивним.

Посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, керівник СФГ «Нова Україна» - ОСОБА_6 просив скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» належить відмовити.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

По справі встановлено та визнається сторонами, що в 2007 році між ними укладався договір оренди вищевказаної земельної ділянки, але після його закінчення в 2012 році позивач з відповідачем цей договір не пролонговував. А , як вбачається з матеріалів справи, 6 березня 2014 року позивач уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ТОВ «Жильнельфа Вельє» строком на 5 років. При цьому ОСОБА_9 заперечував факт підписання договору оренди з СФГ «Нова Україна» від 17.07.2012року , що знайшло своє підтвердження під час експертного дослідження підпису у договорі оренди.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ,апелянт зазначав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не було доведено посилання позивача на ту обставину, що спірний договір не був підписаний ним як орендодавцем, а проведена в ході розгляду судом першої інстанції судово-почеркознавча експертиза суперечить матеріалам справи .

Але під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що як при призначенні, так і при проведенні комплексної судово-почеркознавчої та ТЕД експертизи порушень допущено не було, а відповідно до експертного висновку підпис в спірному договорі від імені ОСОБА_7 виконано не ним, а іншою особою довільно, з наслідування будови та ознак зразків його підписів /а.с.92-97/.

Даний висновок підтвердив допитаний колегією суддів судовий експерт ОСОБА_12, вказавши при цьому , що на дослідження експертам було надано достатню кількість як експериментальних , так і вільних зразків підпису ОСОБА_7, і що провівши дослідження, експерти зробили категоричний висновок про те, що підписи у спірному договорі виконані не ОСОБА_9

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України передбачено , що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Верховний Суд України, у постанові від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, дійшов до висновку , що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

А у постанові від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11 Верховний Суд України дійшов до висновку , що частиною першою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним у розумінні частини другої ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Тобто, у разі виявлення факту відсутності у договорі хоча би однієї істотної умови після проведення його державної реєстрації, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_7 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» про визнання недійсним договору оренди землі , суд вірно визначив норми матеріального права, які підлягають до застосування при вирішення даного спору і встановивши, що ОСОБА_9 спірний правочин про передачу в оренду земельної ділянки, яка йому належить на праві власності, не підписувався, а отже з його боку не було вільного волевиявлення на розпорядження власністю , - суд дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову , визнавши спірний договір недійсним , оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов.

При цьому суд правомірно відхилив посилання СФГ «Нова Україна» на ту обставину, що позивачу ніби-то сплачувалася орендна плата й після спливу дії попереднього договору, оскільки укладений між сторонами попередній договір припинив свою дію та не був пролонгований , а укладення нового договору між ОСОБА_9 та СФГ «Нова Україна» , з узгодженням всіх його істотних умов, в тому числі й щодо розміру та порядку виплати орендної плати ,- здійснено не було.

Відповідально , визнаючи спірний договір оренди землі недійсним з указаних підстав, суд дійшов також до правильних висновків про застосування наслідків визнання правочину недійсним (скасовуючи його державну реєстрацію) , враховуючи, що даний спірний договір був зареєстрований відповідачем у центрі земельного кадастру.

Частиною 1 ст.308 ЦПК України передбачено , що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а ч.2 ст.308 ЦПК України передбачає також , що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому , за встановлених обставин , враховуючи, що доводи апелянта є не суттєвими , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи ,та не дають підстав для зміни чи скасування спірного рішення суду, апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу керівника Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» - ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року - відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє» про визнання правочину недійсним - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :