Справа № 317/3115/13-ц
№/п 2/317/1379/2013
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого – судді Гончаренко П.П.,

при секретарі – Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі в м.
Запоріжжя цивільну справу за позовною
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОСОБА_1 Девелопмент»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нерухомого майна, суд
–

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент» звернулося до
суду із позовними вимогами про
визнання недійсними: договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
розташованого за адресою м. Запоріжжя,
вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.08.2010
р. та посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5; договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
розташованого за адресою м.Запоріжжя,
вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.12.2012
р. та посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6; та про
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на
недобудовану споруду торгівельного
комплексу під літ. «А», яка розташована
за адресою м. Запоріжжя, вул.
Запорозького козацтва, буд. 20-а.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до договору № 2 про спільну
діяльність, укладеного 08.08.2006 р. між
позивачем та ФОП ОСОБА_2, будівництво
нерухомого майна за зазначеною адресою
здійснювалося в процесі спільної
діяльності та повинно було
оформлюватися у власність позивача. Як
зазначає позивач, будівництво не було
закінчено, та єдиним власником об’єкту
незавершеного будівництва має бути ТОВ
«ОСОБА_1 Девелопмент» на підставі
зазначеного договору № 2 про спільну
діяльність. Позивач вказує, що
відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України
об’єкт незавершеного будівництва не
може бути об’єктом права власності,
відповідно, продавці в оспорюваних
договорах купівлі-продажу не були
власниками майна, а отже не могли їм
розпоряджатися, що є підставою для
визнання договорів недійсними. З тих же
підстав позивач просить скасувати
державну реєстрацію права власності на
це майно.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином. Подали заяви про
розгляд справи за їх відсутністю, в
яких проти позову заперечують із
посиланням на те, що при укладенні
договорів купівлі-продажу були
дотримані вимоги закону, договори
посвідчені нотаріально, нотаріус
перевіряв наявність реєстрації права
власності на нерухоме майно за
продавцем. Вважають, що права позивача
не порушуються договорами
купівлі-продажу нерухомого майна,
власником якого позивач не був.

Представник відповідача ОСОБА_2
заперечує проти позову із посиланням
на те, що права позивача не порушуються
оспорюваними ним договорами
купівлі-продажу. Вказує, що ФОП ОСОБА_2 є
замовником будівництва та саме для
цієї мети отримав земельну ділянку за
вказаною адресою, замовив і оплатив
проектну та іншу документацію.
Будівництво об’єкту було завершене.
Будь-яких прав на об’єкт нерухомого
майна у позивача не виникло, оскільки
договір № 2 про спільну діяльність, на
який посилається позивач, було
розірвано 31 жовтня 2007 року, за взаємною
згодою сторін і з цього моменту у
позивача виникло право на повернення
свого внеску. На протязі майже 6 років з
моменту розірвання договору про
спільну діяльність позивач не
звертався до ФОП ОСОБА_2 з приводу
наслідків розірвання цього договору.
Вважає, що позивачу необхідно
звертатися до господарського суду,
оскільки договір № 2 про спільну
діяльність укладений між позивачем –
юридичною особою та фізичною
особою-підприємцем, та є господарським
договором.

Представник третьої особи
реєстраційної служби Запорізького МУЮ
в судове засідання не з’явився,
повідомлені належним чином, заяви про
відкладення розгляду справи не надали.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню. Судом
встановлено наступні обставини.

Рішенням № 38 від 24 вересня 2004 року
Долинської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області Приватному підприємцю ОСОБА_2:
була надана згода (дозволено) на
проектування будівництва та
функціонування торгівельного
комплексу, кафе з відкритим
майданчиком в районі перехрестя вул.
Запорізького козацтва та проспекту
Ювілейний на земельній ділянці із
земель запасу Долинської сільської
ради площею 0, 04 га, за межами м.
Запоріжжя. Цим рішенням № 38 також було
дозволене ПП ОСОБА_2 капітальне
будівництво після узгодження проекту з
відповідними районними службами та
оформлення права власності на
збудований об’єкт по мірі вводу в
експлуатацію з реєстрацією в
БТІ.

Розпорядженням голови Запорізької
районної державної адміністрації
Запорізької області від 10.02.2005 р. № 1/291
було затверджено проект землеустрію
вказаної земельної ділянки та передано
Приватному підприємцю ОСОБА_2 в
довгострокову оренду строком на 12
років земельну ділянку площею 0, 04 га,
розташовану на перехресті вул.
Запорізького козацтва та проспекту
Ювілейний для будівництва та
функціонування торгівельного
комплексу, кафе з відкритим
майданчиком. 10.08.2005 р. було встановлено
межі земельної ділянки в натурі. На
виконання вказаного розпорядження 10
вересня 2005 року між Запорізькою
районною державною адміністрацією
Запорізької області та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
договір оренди земельної ділянки 0, 04 га
(кадастровий номер :11:001:0450),
розташованої на перехресті вул.
Запорізького козацтва та проспекту
Ювілейний для будівництва та
функціонування торгівельного
комплексу, кафе з відкритим
майданчиком. Договір нотаріально
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_8 (зареєстровано в реєстрі за №
4610), зареєстровано в Запорізькій
регіональній філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам» 11 жовтня 2005 року.

23 грудня 2005 року між ПП
Толчинським (замовник) та ТОВ
«Проектстройсервіс» (виконавець) було
укладено договір № 42-1 на виконання
робочого проекту по об’єкту:
«Торгівельний комплекс з кафе і літнім
майданчиком на перехресті пр.
Ювілейного і вул. Запорізького
козацтва».          21.02.2006 року на
засіданні містобудівної Ради при
головному управлінні архітектури та
містобудування м. Запоріжжя (протокол
№ 324 від 21.02.2006 р.) замовнику ПП ОСОБА_2
було узгоджено предпроектні проробки
розташування торгівельного комплексу
з кафе та літнім майданчиком по пр.
Ювілейному/вул. Запорізького козацтва.
08 серпня 2006 року між ФОП ОСОБА_2 та
позивачем (ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент»)
було укладено договір № 2 про спільну
діяльність, згідно з яким сторони
зобов’язалися об’єднати свої вклади
та спільно діяти без створення
юридичної особи з метою будівництва
торгівельного комплексу та кафе з
відкритим майданчиком в районі
перехрестя вул.. Запорізького козацтва
та пр.-ту Ювілейний на земельній
ділянці із земель запасу Долинської
сільської ради площею 0, 04 га, за межами
м. Запоріжжя.                     31
жовтня 2007 року між ФОП ОСОБА_2 та
позивачем (ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент»)
було укладено угоду про розірвання
вищевказаного договору № 2 про спільну
діяльність від 08 серпня 2006 року.

12 січня 2007 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
Запорізької області було видано
Приватному підприємцю ОСОБА_2 дозвіл №
2 на виконання будівельних робіт з
будівництва торгівельного комплексу
та кафе з відкритим майданчиком на
перехресті пр. Ювілейний/вул.
Запорізького козацтва. Дозвіл № 2 на
виконання будівельних робіт був
виданий ПП ОСОБА_2 строком до 10.01.2008
року. Отже, зазначений дозвіл на
виконання будівельних робіт було
надано Інспекцією ДАБК саме ПП ОСОБА_2,
орендарю земельної ділянки, а не
позивачу, та вже після укладення угоди
від 31 жовтня 2007 року про розірвання
договору № 2 про спільну діяльність.
Тобто, замовником будівництва був ПП
ОСОБА_2 Розпорядженням голови
Запорізької районної державної
адміністрації Запорізької області від
04.07.2008 р. за № 718 було затверджено акт
прийому в експлуатацію об’єкта:
торгівельного комплексу по вул.
Запорізького козацтва, буд. 20А.

Основним доводом,
покладеним позивачем в обґрунтування
порушення його прав оспорюваними
договорами є те, що право власності на
торгівельний комплекс та кафе з
відкритим майданчиком в районі
перехрестя вул. Запорізького козацтва
та проспекту Ювілейний має бути
власністю ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент» на
підставі договору № 2 про спільну
діяльність від 08.08.2006 р. Проте, суд
вважає безпідставним таке твердження
позивача.

Договір № 2 про спільну діяльність був
укладений 08.08.2006 року. Відповідно до п.
6.2 цього договору № 2 про спільну
діяльність у випадку припинення даного
договору, кожна із сторін має право на
повернення її вкладу у спільну
діяльність. 31 жовтня 2007 року між ФОП
ОСОБА_2 та позивачем (ТОВ «ОСОБА_1
Девелопмент») було укладено угоду про
розірвання зазначеного договору № 2
про спільну діяльність. Відповідно до
п. 8 цієї угоди від 31 жовтня 2007 року про
розірвання договору № 2 про спільну
діяльність, з моменту набрання
чинності даною угодою зобов’язання
сторін, які виникли з договору № 2 від
08.08.2007 року припиняються і сторони не
вважають себе пов’язаними будь-якими
правами та обов’язками, що виникли у
зв’язку із договором № 2. Згідно
інформації, яка оприлюднюється на
офіційному сайті Міністерства доходів
та зборів України відповідно до пункту
183.13 статті 183 Податкового кодексу
України для інформування платників
ПДА, за ініціативою податкової 24.02.2009
року було анульовано свідоцтво
платника ПДВ за номером 37734760, яке було
видано 13 вересня 2006 року платнику
«Договір № 2 про спільну діяльність
(просте товариство) між ФОП ОСОБА_2 та
ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент»».

В угоді від 31 жовтня 2007 року про
розірвання договору № 2 про спільну
діяльність міститься посилання на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі №
2-2527/2011, яким було визнано за ТОВ «ОСОБА_1
Девелопмент» право власності на 80/100
часток недобудованої споруди
торгівельного комплексу під літ. «А»,
яка розташована по вул. Запорозького
козацтва, 20-А, а за ОСОБА_2 - право
власності на 20/100 часток цієї ж
недобудованої споруди. Це рішення суду
та розподіл ним часток у праві
власності на об’єкт незавершеного
будівництва між сторонами не може
прийматися до уваги, оскільки це
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі №
2-2527/2011 було повністю скасоване ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 13 березня 2012 р. по справі № 22-1513/12 із
закриттям провадження у справі. Таким
чином, у зв’язку із розірванням 31
жовтня 2007 року зазначеного договору № 2
про спільну діяльність, зобов’язання
сторін – ТОВ «ОСОБА_1 Девелопмент» та
ФОП ОСОБА_2 (господарюючих суб’єктів)
припинилися, сторони не є пов’язаними
будь-якими правами та обов’язками, що
виникли у зв’язку із договором № 2 про
спільну діяльність та мають право на
повернення їх вкладу у спільну
діяльність. На момент розірвання цього
договору № 2 не існувало
зареєстрованих у встановленому
порядку об’єктів нерухомого майна, які
є предметом оспорюваних договорів
купівлі-продажу. Під час розгляду
справи було встановлено, що
розпорядженням голови Запорізької
районної державної адміністрації
Запорізької області від 04.07.2008 р. за № 718
було затверджено акт прийому в
експлуатацію об’єкта: торгівельного
комплексу по вул. Запорізького
козацтва, буд. 20А і це відбулося вже
після укладення угоди від 31 жовтня 2007
року про розірвання договору № 2 про
спільну діяльність. Згідно п. 29
Постанови Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об’єктів» датою введення
в експлуатацію закінченого
будівництвом об’єкта є дата
затвердження акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію цього об’єкта органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування, що утворив комісію.
Відповідно до ч. 3 п. 30 вказаної
Постанови підписаний і затверджений
акт державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об’єкта є підставою для
укладення договорів про постачання на
цей об’єкт необхідних для його
функціонування ресурсів води, газу,
тепла та електроенергії. Після
введення в експлуатацію торгівельного
комплексу по вул. Запорізького
козацтва, буд. 20А ОСОБА_2 було укладено
договори на постачання води, тепла та
електроенергії. Земельна ділянка, на
якій розташований введений в
експлуатацію об’єкт, знаходиться в
оренді у ФОП ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою –
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненим правочином.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України
визначені способи захисту цивільних
прав і інтересів.

При цьому предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, а підставою – посилання
на належне йому право, юридичні факти,
що призвели до порушення його права, та
правове обґрунтування необхідності
його захисту.

Отже, під час розгляду
справи підлягає з’ясуванню, яке не
визнане чи оспорюване цивільне право
позивача було порушено.

Відповідно до положень ст.ст. 355, 356 ЦК
України майно, що знаходиться у
власності двох або більше осіб –
співвласників належить їм на праві
власності і є їхнім спільним майном.

Суб'єктами права спільної часткової
власності можуть бути фізичні особи,
юридичні особи, держава, територіальні
громади (ч. 2 ст. 356 ЦК України).

Поняття, зміст права власності та його
здійснення викладено в нормах ст.ст. 316,
317 та 319 ЦК України.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить про те, що право власності має
абсолютний характер, зміст якого
становлять правомочності власника з
володіння, користування і
розпорядження належним йому майном.

Право власності на об'єкти нерухомості,
у тому числі і право спільної
власності, підлягає державній
реєстрації, яка на дату укладення
спірних договорів купівлі-продажу
здійснювалась реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (п. 1 ч. 1 ст. 4
Закону України від 1 липня 2004 року № 1952
IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

На час укладення
оспорюваних договорів купівлі-продажу
право оренди земельної ділянки з
розташованим на ній об'єктом належало
виключно Приватному підприємцю ОСОБА_2,
а отже не було необхідності отримувати
згоду на укладення цих договорів
купівлі-продажу у ТОВ «ОСОБА_1
Девелопмент» як співвласника
нерухомого майна, оскільки ТОВ «ОСОБА_1
Девелопмент» не набуло права спільної
власності на нерухоме майно, що було
предметом купівлі-продажу за цими
договорами.

Скасовуючи рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі №
2-2527/2011 про розподіл часток у праві
власності на об’єкт незвершеного
будівництва, розташований за адресою м.
Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва,
буд. 20-а, і закриваючи провадження у цій
справі, колегія суддів зазначила що у
сторін, одна з яких є підприємець, а
інша юридична особа, виник спір, щодо
невиконання умов господарського
договору від 08.08.2006 року, який
підвідомчий господарському суду.

Таким чином, права позивача ТОВ «ОСОБА_1
Девелопмент» не порушуються
укладенням договорів купівлі-продажу
03.08.2010 р. та від 25.12.2012 р. нерухомого
майна, розташованого за адресою м.
Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва,
буд. 20-а.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає,
що права позивача не порушуються
оспорюваними ним договорами
купівлі-продажу, тому необхідно у
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 107, 109, 118, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 203, 215, 316, 317, 319,
331, 355, 356 655 ЦК України, суд –

В И Р І Ш
И В:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОСОБА_1 Девелопмент»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нерухомого майна –
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П. Гончаренко