Єдиний унікальний номер 232/2588/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/444/2014
Справа № 22ц/775/444/14
Головуючий в 1 інстанції Христофоров
Доповідач Канурна О.Д.
20 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької
головуючого: Санікової О. С.
суддів: Канурної
О.Д.,Солодовник О.Ф.
при секретарі Хохулі М.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта «Комсомолець
Донбасу» на рішення Кіровського
міського суд Донецької області від 11
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта «Комсомолець
Донбасу» про стягнення моральної
Рішенням Кіровського міського суд
Донецької області від 11 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Стягнуто з Публічного
Акціонерного Товариства «ДТЕК «Шахта
«Комсомолець Донбасу» на користь
ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди 12000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З вказаним рішенням суду не
погодився відповідач - Публічне
Акціонерне Товариство «ДТЕК «Шахта
«Комсомолець Донбасу» та оскаржив
його в апеляційному порядку. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
порушив норми матеріального права.
Просить суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким у
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного
суду відповідач не з'явився, хоча
своєчасно і належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, надав до суду письмову заяву
про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта «Комсомолець
Донбасу» задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач працював у відповідача з 18
серпня 1980 року по 17 вересня 1982 року в
якості прохідника гірничих виробіток з
повним робочим днем під землею, з 17
вересня 1982 року по 18 листопада 1996 року в
якості гірничого робітника очисного
забою підземного з повним робочим днем
під землею, з 18 листопада 1996 року по 04
лютого 2008 року в якості гірничого
робітника підземного 3 розряду з повним
робочим днем під землею, звільнений за
власним бажанням за ст. 38 КЗпПУ у
зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Під час роботи в шкідливих і
небезпечних умовах праці позивач
ОСОБА_1 отримав професійне
захворювання - хронічне обструктивне
захворювання легенів пилової
етіології, другої стадії, помірний
перебіг, легенева недостатність першої
- другої степені. Захворювання
професійне.

Згідно висновку Донецької обласної
МСЕК № 3 від 14 лютого 2008 року позивачу
вперше було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у зв'язку з
професійними захворюваннями у розмірі
40%, визнано інвалідом 3 групи
безстроково.

В зв'язку з професійним захворюванням
позивач вимушений був неодноразово
проходити лікування, відчуває фізичні
і моральні страждання і потребує
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ позивач має
право на відшкодування моральної
шкоди.

Висновок суду відповідає нормам закону
та грунтується на матеріалах справи.

Суд прийшов до обгрунтованого висновку
про порушення прав позивача.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині відшкодування моральної
(немайнової) шкоди та визначивши її в
розмірі 12 000 грн., суд в повній мірі
врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладені в п.
9 постанови №4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами та доповненнями)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» про те, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визнаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд навів в рішенні відповідні
мотиви.

Суд першої інстанції врахував
конкретні обставини справи, засади
розумності, виваженості і
справедливості.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що позивач не надав
документів чи інших доказів, які
підтверджують наявність факту
моральної шкоди, а також те, що стаття

237-1 КЗпПУ не поширюється на
правовідносини, пов'язані з
відшкодуванням моральної шкоди осіб,
які працюють на умовах трудового
договору і які підлягають
загальнообов'язковому державному
страхуванню, не заслуговують на увагу,
оскільки пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року № 5 «Про внесення змін та
доповнень до постанови Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
передбачено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпПУ, за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Факт заподіяння моральної шкоди
позивачу доведений сукупністю
доказів, досліджених судом першої
інстанції: копією трудової книжки,
довідкою МСЕК, санітарно-гігієничною
характеристикою умов праці,
повідомленням про професійне
захворювання, актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 02.01.2008 року за формою П-4.

Таким чином, дії відповідача не
відповідали нормам охорони праці,
тобто наявна протиправність дій
останнього.

Матеріалами справи підтверджено
прямий причинний зв'язок між
професійним захворюванням позивача
ОСОБА_1 і шкідливими умовами праці,
порушенням Закону України "Про
охорону праці" з боку відповідача.

Апеляційний суд не приймає до уваги
також інші доводи апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу»,
оскільки суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які уклалися між сторонами і дав їм
належну оцінку.

Виходячи із встановлених судом
обставин, наданих сторонами доказів та
вимог закону, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку щодо
часткового задоволення позовних вимог
позивача.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального закону,
тому апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
«Комсомолець Донбасу» підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
«Комсомолець Донбасу» відхилити.

Рішення Кіровського міського суд
Донецької області від 11 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом 20 днів
з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: