АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0425/1149/12
інстанції - Літвінова Л.Ф.
Справа № 22-ц/774/288/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року про забезпечення позову по
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Фрунзе»
Межівського району Дніпропетровської
області до ОСОБА_1, третя особа відділ
Держземагенства у Межівському районі
Дніпропетровської області про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, визнання права на
користування земельною ділянкою,
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

19 жовтня 2012 року ТОВ «Фрунзе»
звернулися до суду із зазначеним
позовом, з урахуванням уточнених
позовних вимог просили суд визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки контур НОМЕР_1 пай НОМЕР_2, яка
розташована на території Межівської
селищної ради Межівського району
Дніпропетровської області
сільськогосподарського призначення
площею 5,8856 га. в тому числі рілля - 5,8856
га, укладений 23 квітня 2012 року між
ОСОБА_1 та ФГ «Птиця А.П.» та визнати
право ТОВ «Фрунзе» на користування
земельною ділянкою контур НОМЕР_1 пай
НОМЕР_2 на правах оренди земельної
ділянки від 10 січня 2008 року укладеного
між ОСОБА_4 та ТОВ «Фрунзе»; стягнути з
ОСОБА_1 матеріальні збитки у сумі 25598, 23
грн. та моральну шкоду 25598,23 грн. на їх
користь; стягнути з ОСОБА_1 на їх
користь витрати на правову допомогу та
судові витрати.

06 лютого 2013 року представник позивача
звернувся до суду із заявою, за якою
просив суд з метою забезпечення позову
накласти арешт на земельну ділянку
контур НОМЕР_1 пай НОМЕР_2 кадастровий
номер -03-002-0006, посилаючись на те,
що предметом спору є земельна ділянка,
яка належить відповідачу та з метою
охорони матеріально-правових
інтересів позивача ТОВ «Фрунзе» проти
несумлінних дій відповідача є підстави
для забезпечення позову у вказаний
спосіб.

Ухвалою Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2013 року відмовлено у задоволенні заяви
про забезпечення позову з мотивів того,
що рішення по справі судом ще не
прийнято, відповідно не відомо
кінцевий результат розгляду справи.

Вказана ухвала суду скасована
апеляційним судом Дніпропетровської
області за ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05 червня 2013 року і справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, оскільки висновки
суду не відповідають вимогам закону.
Зокрема, в ухвалі апеляційної
інстанції зазначено, що вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.
Наприклад, обмеження можливості
господарюючого суб'єкта користуватися
та розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Ухвалою Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року про забезпечення позову
ухвалено: заяву ТОВ «Фрунзе» про
забезпечення позову задовольнити;
забезпечити позов у спосіб накладення
арешту на земельну ділянку контур 46 пай
602 кадастровий номер -03-002-0006, яка
розташована на території Межівської
селищної ради Межівського району
Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явились,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її задовольнити з
наступних підстав.

Задовольняючи заяву ТОВ «Фрунзе» про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
надав суду докази, що невжиття заходів
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а також, що
відповідач в подальшому буде ухилятися
від виконання можливого рішення суду.

Погодитись з таким твердженням суду
першої інстанції неможливо з огляду на
наступне.

Постановляючи ухвалу від 01 серпня 2013
року суддя не навів міркувань щодо
використання такого засобу, як арешт
земельної ділянки, та не зазначив
підстави обрання цього виду
забезпечення позову, не вказавши, що це
майно належить сторонам у справі та на
якій підставі, хоча з матеріалів справи
вбачається, що користувачем земельної
ділянки на підставі договору оренди
земельної ділянки є фермерське
господарство «ПТИЦЯ А.П.», яке не є
стороною у справі та не залучено в
якості третьої особи по справі, у
зв'язку з чим судом першої інстанції не
з'ясовано чи порушуються права інших
осіб при застосуванні вказаного
способу забезпечення позову та чи не є
вжиті заходи втручанням в господарську
діяльність юридичної особи або
фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність і зареєстрована відповідно
до закону як підприємець.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на ухвалу апеляційного суду з цього
питання та допустив порушення норм
процесуального закону, на що вже
вказував суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Таке забезпечення допускається
на будь-якій стадії розгляду справи,
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду і ці обставини
та докази їм повинні бути викладені в
заяві про забезпечення позову.

Так, відповідно до ст. 152 ЦПК України, ч.1-
позов забезпечується: п.1 - накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами, а при вирішенні питання про
забезпечення позову суд повинен також
відповідно до вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК
України з метою запобігання
зловживання забезпеченням позову
обговорити можливість внесення
застави, достатньої для такого
запобігання, чого зроблено не було.

В ухвалі суду про забезпечення позову
не визначено співмірність, як того
вимагає Закон, накладення арешту на все
нерухоме майно заявленим позовним
вимогам, оскільки не зазначено в межах
якої суми накладено арешт на нерухоме
майно, та взагалі судом не
з'ясовувалось питання вартості майна,
на яке судом накладається арешт. Таким
чином, судом порушено вимоги закону
щодо співмірності забезпечення позову
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд повинен враховувати
роз`яснення, дані в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", п.4, де вказано, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суддя має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову позовним вимогам. При
встановлені зазначеної відповідності
слід врахувати, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарської
діяльності юридичної особи.

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону та роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України не враховані.

У порушення ст. 153 ЦПК України п.3, -
суддя суду першої інстанції не
витребував необхідні докази, що
підтверджують необхідність
забезпечення позову, а саме: докази, які
підтверджують належність майна
відповідачу на час розгляду питання
про забезпечення позову, не встановив
факт належності нерухомого майна іншій
особі на правовій підставі, та яка не
залучена до участі у справі, а також
докази, про те, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову із з'ясуванням обсягу позовних
вимог, а також відповідність виду
забезпечення позову позовним вимогам
та встановленням того, що вжиті заходи
не будуть перешкоджати господарської
діяльності юридичної особи.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що ухвала суду
постановлена з порушенням порядку,
встановленого для його вирішення, у
зв'язку з чим підлягає скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для вирішення питання про
забезпечення позову у справі
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Керуючись ст.ст.304,307, п.3 ч.1 ст.312, ч.1 ст.218
ЦПК України, судова колегія судової
палати, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року про забезпечення позову -
скасувати, а питання про забезпечення
позовних вимог направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Судді колегії