АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6370/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Декаленко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 21 березня 2014 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 21 березня 2014 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №223305782 від 30.05.2008
року в розмірі 229 955,91 долар США, що за
курсом НБУ становить 1 838 037,59 грн.
звернено стягнення на нерухоме майно
шляхом продажу на прилюдних торгах
квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 30 травня 2008 року, за
реєстрований за №6394, визначивши
початкову ціну реалізації квартири, не
нижче за звичайні ціни на цей вид майна,
на підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» витрати по
сплаті судового збору в сумі 3441 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 21 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що суд 1-ї інстанції
стягнув з відповідача на користь
позивача пеню за несвоєчасне погашення
відсотків в сумі 49 846,22 доларів США, яка
нарахована за період з 31.08.2010 року по
31.10.2012 року, тобто за 2 роки та 2 місяця,
не застосувавши до позовних вимог про
стягнення пені річний строк позовної
давності, передбачений п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України. Також вказує на те, що
нарахування банком пені за несвоєчасне
погашення відсотків в сумі 49 846,22
доларів США є необґрунтованим та
неправомірним, оскільки дана сума пені
фактично вдвічі більша ніж сума
прострочених платежів по сплаті
кредиту та відсотків, а тому суд
повинен був застосувати ст.551 ЦК
України та зменшити розмір пені до
суми заборгованості. Судом 1-ї
інстанції також не дотримано вимог
ст.39 Закону України «Про іпотеку»,
оскільки в резолютивній частині
рішення не вказано початкової ціни
квартири для її подальшої реалізації
на прилюдних торгах.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» Коваленко
Світлана Олександрівна проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в
судове засідання повторно не з'явились,
про день та час слухання справи судом
повідомлялися у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомили, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №223305782,
відповідно до умов якого, банк надав
позичальнику кредит в сумі 140 000 доларів
США зі сплатою 13% річних і погашенням
згідно умов вказаного договору. Строк
дії договору до 30 травня 2028 року.
Кредитні кошти надані позичальнику для
придбання трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань, взятих на
себе за кредитним договором №223305782, 30
травня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_2 було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований за №6394.
Відповідно до умов даного договору,
ОСОБА_2 передала Відкритому
акціонерному товариству «Райффайзен
Банк Аваль» в іпотеку нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому до кредитного договору
№223305782 від 30 травня 2008 року були
внесені зміни відповідно до
додаткової угоди №1 від 16.11.2009 року.

Правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» є Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль».

13 лютого 2013 року Публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»
на адресу ОСОБА_2 було надіслано вимогу,
якою повідомлено останню, що ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 було передано в
іпотеку для забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№223305782 від 30 травня 2008 року. У зв'язку
неналежним виконанням зобов'язань за
кредитним договором виникла значна
заборгованість, яку необхідно погасити
протягом 30 днів з моменту отримання
даної вимоги. У разі несплати
заборгованості банк вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Дану вимогу банком було направлено на
всі відомі місця проживання
(перебування) ОСОБА_2, проте поштові
відправлення повернулися відправнику
без вручення за закінченням
встановленого строку зберігання.

Оскільки ОСОБА_2 свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконує, що призвело до виникнення
заборгованості, то банк звернувся до
суду з позовною заявою про погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» за кредитним договором
№223305782 від 30 травня 2008 року на загальну
суму 229 955,91 долар США, що за курсом НБУ
становить 1 838 037,59 грн., шляхом звернення
стягнення на нерухоме майно шляхом
продажу на прилюдних торгах квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 30 травня 2008 року, за
реєстрований за №6394, визначивши
початкову ціну реалізації квартири, не
нижче за звичайні ціни на цей вид майна,
на підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій.

Задовольняючи позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» та в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №223305782 від 30.05.2008 року в
розмірі 229 955,91 долар США, що за курсом
НБУ становить 1 838 037,59 грн., звертаючи
стягнення на нерухоме майно шляхом
продажу на прилюдних торгах квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 30
травня 2008 року, за реєстрований за №6394,
визначивши початкову ціну реалізації
квартири, не нижче за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки майна
під час проведення виконавчих дій, суд
1-ї інстанції посилався на те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктами 7.1, 7.2 кредитного договору
№223305782 від 30 травня 2008 року
встановлено, що позичальник здійснює
погашення кредиту та процентів
щомісячно ануїтентними платежами в
розмірі згідно графіку погашення
кредиту та інших платежів. Ануїтентний
платіж включає в себе погашення
частини основної суми кредиту та
процентів за його користування.
Позичальник зобов'язується
здійснювати погашення кредиту та
процентів ануїтентними платежами у
валюті кредиту до 30 числа кожного
місяця, наступного за місяцем надання
кредиту.

Проте, ОСОБА_2 свої обов'язки за
кредитним договором №223305782 від 30
травня 2008 року належним чином не
виконувала, що призвело до виникнення
заборгованості.

Станом на 23.11.2012 року загальна сума
заборгованості ОСОБА_2 становить 229 955, 91
дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 1 838 037,59 грн. і складається з:
заборгованості за кредитом - 155 000, 24 дол.
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 1 238 916,92 грн.; в т.ч.
простроченої заборгованості - 568, 94 дол.
США, що в еквіваленті по курсу НБУ 4 547,54
грн.; заборгованості за відсотками - 24
234,38 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 193 705,40 грн.; пені за
прострочення кредиту та відсотків - 50
721, 29 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ 405 415,27 грн. Вказану заборгованість
на вимогу банку відповідач у
добровільному порядку не погасила.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Частина 1 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вказаних вимог Закону 13.02.2013
року Публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль» на
адресу ОСОБА_2 було надіслано вимогу
про усунення порушень. Проте, вказані у
вимогах порушення відповідачами
усунуто не було.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; Статтею. 39 даного Закону
встановлено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

Пунктом 4.1 договору іпотеки від 30
травня 2008 року встановлено, що у
випадку невиконання іпотекодавцем
своїх зобов'язань за кредитним
договором та у інших випадках,
встановлених законом,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_2 свої обов'язки за кредитним
договором №223305782 від 30 травня 2008 року
належним чином не виконує, що призвело
до виникнення заборгованості, а тому у
позивача є всі правові підстави для
погашення заборгованості за договором
кредиту шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав правильну правову оцінку доказам
у справі та дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд 1-ї
інстанції не дотримався вимог ст.39
Закону України «Про іпотеку», оскільки
в резолютивній частині рішення не
вказав початкової ціни квартири для її
подальшої реалізації на прилюдних
торгах, колегія суддів вважає
безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

При цьому, відповідно до роз'яснень п.42
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Таким чином, резолютивна частина
рішення Подільського районного суду
міста Києва від 21 березня 2014 року
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства.

Не є підставою для скасування
обґрунтованого рішення суду посилання
відповідача на те, що судом 1-ї
інстанції стягнуто з відповідача пеню
за несвоєчасне погашення відсотків в
сумі 49 846,22 доларів США, за період з
31.08.2010 року по 31.10.2012 року, з порушенням
строків позовної давності в один рік, з
огляду на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Пунктом 16.7 кредитного договору №223305782
від 30 травня 2008 року встановлено, що до
всіх правовідносин, пов'язаних з
укладенням та виконанням даного
договору застосовується строк
позовної давності у три роки.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості, в тому числі, і по
штрафних санкціях та пені до трьох
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Отже, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України
перебіг трирічного строку позовної
давності за вимогами Публічного
акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» щодо стягнення
пені за несвоєчасне погашення
відсотків в сумі 49 846,22 доларів США, за
період з 31.08.2010 року по 31.10.2012 року,
закінчується 31.08.2013 року, а позов було
пред'явлено до суду в червні 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
нарахування банком пені за несвоєчасне
погашення відсотків в сумі 49 846,22
доларів США є необґрунтованим та
неправомірним, оскільки дана сума пені
фактично вдвічі більша ніж сума
заборгованості по кредиту та
відсотках, а тому, на підставі ст.551 ЦК
України, суд мав зменшити її розмір до
суми заборгованості, колегія суддів
вважає необґрунтованими, з огляду на
таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф,
пеня - це є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, тобто ця сума є
неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. При
цьому закон дозволяє сторонами
домовитись про зміну розміру неустойки
у бік її зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право
у випадку виникнення спору з приводу
розміру штрафних санкцій (неустойки),
оцінивши розмір заборгованості та
розмір штрафних санкцій (неустойки),
зменшити її розмір в тому випадку, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через не співмірність з розміром
основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

З дослідженого судом розрахунку
вбачається, що заборгованість
відповідача за кредитом становить 155
000, 24 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 1 238 916,92 грн., а сума пені
за прострочення кредиту та відсотків,
яку просить стягнути банк, становить 50
721, 29 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 405 415,27 грн. Дана сума пені
є співмірною із розміром основного
боргу, а тому правових підстав для її
зменшення немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного
суду міста Києва від 21 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: