Справа № 1211/2-61/11
Провадження № 2/413/2/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд
Луганської області в складі

головуючого судді Янцовської Т.М.,

при секретарі Несмашної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Красному Лучі позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору довічного утримання
недійсним та виселення, треті особи -
Акціонерно-комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
приватний нотаріус - ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, уточненому в
наступному, про визнання договору
довічного утримання, що укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, недійсним, виселення
останньої та членів її сім'ї з
займаного приміщення за адресою
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що його
батько ОСОБА_5 з 2000 р. проживав разом з
ОСОБА_6 за вищезазначеною адресою.
Через півроку їх сумісного проживання
у батька стався інсульт, після чого він
практично не рухався та не розмовляв.
ОСОБА_6 доглядала за ОСОБА_5 ОСОБА_2 у 2006
р. приїхала з Києва до м. Красного Луча
та стала проживати разом зі своїм
чоловіком з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою
АДРЕСА_1. Через деякий час ОСОБА_2, не
повідомивши позивача, уклала з ОСОБА_5
договір довічного утримання,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 24.10.2006 р., відповідно до якого у
випадку смерті останнього право
власності на будинок переходить до
ОСОБА_2 Але ОСОБА_5 з 11.06.2002 р. перебував
на обліку в Краснолуцькому
психдиспансері з діагнозом: склероз
судин головного мозку, депресивні
страхи, пригнічений настрій, відсутня
критика, недоумство, призначено
лікування - психотропні речовини, в
зв'язку з чим ОСОБА_5 не міг розсудливо
мислити та реально оцінювати ситуацію
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. На час укладення
зазначеного договору батько не вставав
з ліжка, руки та ноги не працювали,
нікого не впізнавав. Замість батька, як
зазначено у договорі, у зв'язку з
хворобою рук, договір підписано ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, залишивши на
його ім'я заповіт. У встановлений
законом строк він звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Його рідна сестра
ОСОБА_8 відмовилась від своєї частини у
спадщині на його користь. На теперішній
час ОСОБА_2 проживає у спірному будинку,
посилаючись на те, що він належить їй на
праві власності відповідно до договору
довічного утримання.

Позивач ОСОБА_4 та його
представник у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позові, при цьому позивач
додав, що дійсно ОСОБА_6 та ОСОБА_2
доглядали за його батьком ОСОБА_5 В
останній час, а саме 2006 - 2007 р.р. ОСОБА_5
не впізнавав людей, в тому числі і його,
як сина, та перебував на обліку у
психоневрологічному диспансері,
оскільки у нього була порушена психіка.
Він бачив, що батько приймав якісь ліки.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, на похоронах
він дізнався про наявність договору
довічного утримання. Діагноз, який було
встановлено його батькові, є підставою
для визнання договору недійсним.

Ухвалою Краснолуцького
міського суду Луганської області від
13.05.2013 р. залучено до участі у справі
правонаступника позивача - ОСОБА_1.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позові, додавши,
що ОСОБА_5 не міг керувати своїми діями
під час укладення договору довічного
утримання, тому такий договір
необхідно визнати недійсним.

Відповідачка та її
представник у судовому засіданні позов
не визнали, та відповідачка пояснила,
що з січня 2002 р. її мати ОСОБА_6
проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_1. У цей час вона
перебувала на заробітках у м. Києві, але
коли приїжджала до м. Красного Луча, то
проживала також за вищезазначеною
адресою. 11.06.2002 р. ОСОБА_6 у зв'язку з тим,
що ОСОБА_5 почав заговорюватись,
зверталась за консультацією до
Краснолуцького психдиспансеру, де
ОСОБА_5 було призначено заспокійливі
препарати. 24.10.2006 р. було укладено
договір довічного утримання, який
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_3 ОСОБА_5 на обліку у
Краснолуцькому психдиспансері не
перебував, психотропних речовин не
приймав.

Допитана у судовому
засіданні в якості третьої особи -
ОСОБА_6 проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на те, що
проживала с ОСОБА_5 однією сім'єю з
06.01.2002 р. 11.06.2002 р. водила останнього до
лікарні на консультацію разом з його
сином - позивачем по справі. 11.06.2002 року
у ОСОБА_5 стався інсульт, в зв'язку з чим
викликали швидку. На обліку у
психоневрологічному диспансері він не
перебував. В наступному у судове
засідання не з'явилась, належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, подала заяву про розгляд справи
за її відсутності.

Відповідно до свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданого 18.11.2013 р.
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Краснолуцького міського управління
юстиції у Луганській області ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 1225.

Третя особа - представник
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
просив у задоволенні позову відмовити
в зв'язку з відсутністю підстав для
визнання договору недійсним. В
наступному у судове засідання не
з'явився, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, подав
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_3 проти задоволення
позову заперечувала, пояснила, що
дійсно засвідчувала договір довічного
утримання між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
Останній намагався поставити свій
підпис у договорі, але не зміг написати
прізвище, ім'я, по-батькові, тому він
довірив розписатися своєму сусіду. При
посвідченні вищезазначеного договору
сумнівів у дієздатності ОСОБА_5 у неї не
виникло, але вона знала, що він
лікувався у неврологічному диспансері,
та що у нього був інсульт. ОСОБА_5
розмовляв тяжко, але свої дії розумів,
фрази не договорював до кінця, перші
склади насилу вимовляв, на питання
кивав, був доглянутий.

Представник третьої особи
приватного нотаріуса ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечував,
пояснив, що дійсно ОСОБА_5 складено
заповіт, відповідно до якого на випадок
своєї смерті усе його майно заповідає
ОСОБА_4 Але останній не підтримував
родинні стосунки з батьком, не був
обізнаний про стан його здоров'я, а
також не знав про укладення договору
довічного утримання між батьком та
відповідачкою. У справі маються два
висновки судово-психіатричної
експертизи, які проведенні с грубим
порушенням методики складання актів
експертизи, оскільки експерти при ї
проведенні не посилались на первинні
медичні документи. Вимога про
виселення відповідачки з займаного
будинку не підлягає задоволенню,
оскільки позивачка не є власницею
спірного будинку, а тому не має права
вимоги про виселення.

Суд, заслухавши пояснення
сторін, їх представників, третіх осіб,
показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, вивчивши матеріали
справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_6,
виданого 01.03.1962 р. міським ЗАГС м.
Красний Луч Луганської області,
батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_16.

Відповідно до свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2, виданого 19.06.2008 р.
відділом реєстрації актів цивільного
стану Краснолуцького міського
управління юстиції, Луганської області
ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№ 250.

Відповідно до свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3, виданого 05.11.2007 р.
відділом реєстрації актів цивільного
стану Краснолуцького міського
управління юстиції, Луганської області
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№ 1289.

26.11.1996 р. складено заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Краснолуцької державної нотаріальної
контори, відповідно до якого ОСОБА_5 на
випадок своєї смерті зробив
розпорядження, що усе майно, яке його
смерті буде йому належати, де б воно не
було і з чого б воно не складалось,
заповідає ОСОБА_4

24.10.2006 р. укладено договір
довічного утримання серії ВЕС № 959138
між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_2
(набувач), згідно якого відчужувач
передає у власність набувача нерухоме
майно - житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами за АДРЕСА_1, замість чого
набувач зобов'язується довічно до
смерті утримувати та доглядати
відчужувача. Договір посвідчений
приватним нотаріусом Краснолуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за № 5165.

Згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16.06.2007 р. власником будинку за
адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_4, виданого 25.06.2012 р.
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Краснолуцького
міського управління юстиції у
Луганській області ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 668.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з
29.12.1983 р., що убачається зі свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_5, виданого
29.12.1983 р. відділом ЗАГС м. Красного Луча,
Луганської області.

З заяви про прийняття
спадщини убачається, що ОСОБА_1 12.11.2012 р.
звернулась до Краснолуцької державної
нотаріальної контори за прийняттям
спадщини після смерті свого чоловіка
ОСОБА_4

Відповідно до акту
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 15
від 12.11.2013 р. ОСОБА_5 у період 24.10.2006 р.,
тобто на момент укладення договору
довічного утримання страждав на
стійкий психічний розлад у вигляді
судинно-атрофічного ураження
головного мозку внаслідок
атеросклерозу судин головного мозку,
гіпертонічної хвороби, атрофії
мозкових структур з явищами лакунарної
деменції (недоумство) та з корковими
порушеннями (афазія, аграфія та інше).
Наявні психічні розлади, як про це
свідчать матеріали цивільної справи, а
також медична документація (з
урахуванням запису в медичній картці
ОСОБА_5 від 12.03.2004 р), мали такий характер
та ступінь, що позбавляли його
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними в момент
укладення договору довічного
утримання 24.10.2006 р.

Відповідно до ст. 10 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 744 ЦК
України за договором довічного
утримання одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме або
рухоме майно, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК
України договір довічного утримання
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності на майно, передане за
договором довічного утримання,
виходячи з норм ст. 748 ЦК України,
виникає у набувача з моменту
нотаріального посвідчення договору.

Згідно ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду:
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини, а
також на вимогу набувача. Договір
довічного утримання (догляду)
припиняється зі смертю відчужувача.

Що стосується виконання
набувачем своїх обов'язків, такий факт
сторонами не оспорюється, сторони
погодились, що відповідачка належно
виконувала обов'язки за договором
довічного утримання, який укладено
24.10.2006 р. між ОСОБА_5 (відчужувач) та
ОСОБА_2 (набувач).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та/або не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

У п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
правила ст. 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї зі сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

Проведеною посмертною
судово-психіатричною експертизою
встановлено, що ОСОБА_5 в момент
укладення договору довічного
утримання 24.10.2006 р. перебував в такому
стані, коли він не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене, суд
вважає за встановлене, що під час
укладення договору довічного
утримання не були дотримані вимоги ч. 3
ст. 203 ЦК України, тому його необхідно
визнати недійсним відповідно до ст. 225
ЦК України.

Що стосується вимоги про
виселення відповідачки та членів її
сім'ї зі спірного будинку, то суд
виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи зазначену норму,
суд вважає, що вимога про виселення
відповідачки та членів її сім'ї зі
спірного будинку не пов'язана з
визнанням договору довічного
утримання недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законодавством.

Позивачкою не наведено
обґрунтованих підстав, передбачених
законом, для виселення позивачки та
членів її сім'ї зі спірного будинку.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст. ст. 203, 216, 225, 744,
745 ЦК України, постановою Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 60,
179, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору довічного утримання
недійсним та виселення, треті особи -
Акціонерно-комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
приватний нотаріус - ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Визнати договір довічного
утримання серії ВЕС № 959138, укладений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Краснолуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
24.10.2006 р. та зареєстрований в реєстрі за
№ 5165, недійсним.

В іншій частині позовних
вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8,50
гривень, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 7,50 гривень.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Луганської області
через суд першої інстанції.

Суддя: