Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Власова С.О.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 березня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору б/н від 25.10.2005 р., по якому відповідачка отримала кредит в сумі 10 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом в розмірі 36% на суму залишку заборгованості. Відповідачка своїх зобов'язань не виконала в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 6 378 грн. 85 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 21 936 грн. 59 коп.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено.

З цим рішенням відповідачка не погодилась, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник апелянтки скаргу з наведених підстав підтримала і просила відмовити в позові по причині пропуску строку позовної давності. Заявляти таке клопотання в суді першої інстанції у неї не було можливості, оскільки про останнє судове засідання повідомлена не була.

Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення скарги немає та не заперечив факту закінчення строку дії платіжної картки у жовтні 2007 р. Суму позову зменшив до 17 202 грн. у зв'язку зі стягненням решти суми боргу судовим наказом від 22.10.2007 р.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості доведена і тому вона підлягає стягненню з відповідачки.

Доводи апеляційної скарги зводяться до твердження сплати кредиту майже в цілому; крім умов договору позивачка з іншими умовами не ознайомлювалась і не підписувала їх; пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Апелянтом не надано жодного доказу сплати заборгованості по кредиту і тому такий довід апеляційної скарги як сплата кредиту є безпідставним.

У позовній заяві вказано, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг нараховуються штрафні санкції у вигляді 500 грн. плюс 5% від суми позову, але у прохальній частині позовної заяви ці вимоги не ставились і, відповідно, суд їх не вирішував. Тому довід апеляційної скарги про не ознайомлення з такими умовами немає значення для вирішення справи.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 19.03.2014 р. по справі № 6-14 цс 14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки.

В судовому засіданні встановлено, що строк дії картки закінчився у жовтні 2007 р., про що у цій картці зазначено. Цей факт не заперечувався представником позивача. Відповідно, строк позовної давності закінчився у листопаді 2010 р., а позовна заява заявлена у серпні 2013 р. Позивачем не порушувалось питання про поновлення цього строку.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо не застосування наслідків пропуску строку позовної давності в суді першої інстанції, то слід відмітити, що відповідачка та її представник дійсно не були присутні під час розгляду справи в суді першої інстанції і тому безпосередньо в судовому засіданні не змогли заявити клопотання про застосування строку позовної давності. Саме з врахуванням цієї обставини суд вважає за необхідне відмовити в позові саме по причині пропуску строку позовної давності при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, до якого подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та в якому прийняв участь представник відповідачки, яким підтримано цю заяву та яким не заперечується наявність боргу відповідачки перед позивачем.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і у задоволенні зазначеного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :