Справа № 158/2504/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Костюкевич О.К. Провадження
№ 22-ц/773/145/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» Марченко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ківерцівської міської ради про
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Ківерцівської
міської ради та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на об'єкт
нерухомого майна за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 09 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області у задоволенні
позову ОСОБА_1 про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Ківерцівської міської ради № 285 від
29.07.2004 року та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на об'єкт
нерухомого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування цих обставин.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 слід відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає матеріалам справи, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 18.05.1974 року
відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.05.1974 року (а. с.
13).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а. с. 10).

За змістом розділу VІІ "Спадкове право»
Цивільного кодексу УРСР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин) до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 24 червня 1983 року № 4
«Про практику розгляду судами України
справ про спадкування» (чинної на час
відкриття спадщини) визначено, що
вирішуючи позови спадкоємців про право
власності на жилий будинок (квартиру),
його (її) поділ в натурі, а також
питання, пов'язані з визначенням
вартості будівель, судам слід
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що є в
постанові від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності на жилий будинок» та в
постанові від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності».

Право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради (п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 р. № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності на жилий
будинок»).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1235 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

Як вбачається з рішення виконкому
міської Ради народних депутатів № 75
від 28.03.1980 року виділено ОСОБА_1
земельну ділянку під будівництво
індивідуального одноквартирного
одноповерхового житлового будинку у
АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Згідно з державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ВЛ
№ 007035 вказана земельна ділянка
належить позивачу про справі (а. с. 8).

Відповідно до технічного паспорта на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду від 29.12.1986 року
власником будинковолодіння по АДРЕСА_1
є ОСОБА_1, в якому вона зареєстрована (а.
с. 9-12; 14-19).

Як вбачається з рішення № 285 від 29.07.2004
року, виданого виконавчим комітетом
Ківерцівської міської ради вирішено
оформити право власності на жилий
будинок у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а. с. 57).

За змістом даного рішення таке було
прийняте за результатами розгляду
заяви ОСОБА_1 (а. с. 23). При цьому взятий
до уваги акт прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом житлового
будинку по АДРЕСА_1, який затверджений
рішенням виконкому Ківерцівської
міської ради № 277 від 29.07.2004 року (а. с. 54),
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії І-ВЛ № 007035, який
виданий ОСОБА_1 у тому, що на підставі
рішення Ківерцівської міської ради №
9/2 від 24 грудня 1997 року їй передано у
власність 0,0526 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд.

Таким чином, оскільки житловий будинок
по АДРЕСА_1 був прийнятий в
експлуатацію лише після смерті ОСОБА_2,
а відтак з врахуванням діючого на той
час законодавства, не належав
останньому на день його смерті на праві
власності, а тому не увійшов до складу
спадщини, відповідно не міг бути
успадкований позивачем.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 і частиною 1 ст. 60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Так, в порушення вищенаведених норм
ОСОБА_1 не надала жодних належних,
допустимих та беззаперечних доказів,
які б підтвердили її доводи, щодо
порушення органами державної влади її
прав щодо здійснення власником своїх
правомочностей, а відтак наявність
передбачених законом підстав для
звернення з відповідним позовом до
суду.

Отже, підстав для визнання недійсним
свідоцтва про право власності на об'єкт
нерухомого майна серії АА № 814491 від
13.09.2004 року та скасування рішення
виконкому Ківерцівської міської ради
від 29.07.2004 року № 285 суд не вбачає.

Доводи позивача про підставність
позовних вимог є власним тлумаченням
встановлених обставин справи, були
предметом дослідження суду першої
інстанції і їм суд в сукупності з
іншими доказами по справі дав
правильну юридичну оцінку.

Отже, рішення постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його зміни чи скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 09 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: