Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі:

головуючої Скрипник О.Г.

при секретарі Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Оболонська районна у місті Києві
державна адміністрація як орган опіки
та піклування , Головне управління
юстиції у місті Києві, про визнання
договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні місяці 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Оболонського районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: Оболонська районна
у місті Києві державна адміністрація
як орган опіки та піклування , Головне
управління юстиції у місті Києві, про
визнання договору дарування квартири
недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно договору інвестування
будівництва житлового будинку, в 2003
році на підставі Свідоцтва про право
власності він отримав у власність
квартиру АДРЕСА_1.

В 2007 році позивач зареєстрував з
відповідачем шлюб, від якого у них
народилася дочка, ОСОБА_4

Позивач зазначає, що з 2002 року по 2010 рік
він працював у ТОВ «Діалог» на посаді
директора, проте в 2010 році відділом
податкової міліції Голосіївського РУ
ГУ МВС України в м. Києві відносно
посадових осіб ТОВ «Діалог»,
директором якого він був, було
порушено кримінальну справу за ст.. 190
ч.4, ст..205 ч.2, ст.. 212 ч.3КК України,
проведено обшук в його квартирі.

З метою уникнення накладення арешту на
квартиру, яка в подальшому могла бути
конфіскована, позивач під впливом
тяжкої для нього обставини змушений
був подарувати відповідачам належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що після укладення
договору дарування квартири,
відповідачка звернулася до суду з
позовом про розлучення, у зв»язку з чим
шлюб між ними в 2012 році був розірваний.
В подальшому відповідачка вирішила
позбавити позивача права користування
квартирою, у зв»язку з чим звернулася
до суду з позовом про усунення перешкод
у користуванні квартирою та зняття
позивача з реєстраційного обліку.

Позивач зазначає, що договір дарування
квартири був фіктивним, не відповідав
волевиявленню учасника правочину,
вчинений під впливом тяжкої для нього
обставини, а саме: можливість втрати
квартири.

Зважаючи на викладене вище, позивач
просить визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 09
листопада 2010 року , посвідчений
державним нотаріусом Чотирнадцятої
київської державної нотаріальної
контори м. Києва Іваненко Р.С.,
зареєстрований в реєстрі 3 3-3818; визнати
за ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Відповідачка позов не визнала.

Посилалася на те, що про неприємності
чоловіка на роботі дізналася від свого
від нього, при проведенні обшуку в
квартирі присутньою не була.

Вважає, що їхнє з позивачем
волевиявлення щодо укладення договору
дарування квартири було спрямоване на
реальне настання правових наслідків,
відповідало їхній внутрішній волі,
правочин був вчинений позивачем без
будь-якого тиску на нього.

Зважаючи на викладене вище.
відповідачка просила відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Прокурор Прокуратури
Оболонського району м. Києва просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації , як
орган опіки та піклування просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник Головного управління
юстиції у м. києві в судове засідання не
з»явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки судові не повідомив.

Вислухавши думку учасників судового
процесу, дослідивши письмові докази,
взявши до уваги покази свідків, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
11.08.2003 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Трест
«Київміськбуд» було укладено договір
№ 83143 інвестування будівництва
житлового будинку.

На підставі Свідоцтва про право
власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації від 29 червня 2005 року,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна 07.07.2005 року за
реєстровим № 44496, позивач отримав у
власність квартиру АДРЕСА_1.

19.10.2007 року позивач уклав з
відповідачкою шлюб, від якого у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка, ОСОБА_4

В 2002 році позивач засновував ТОВ
«Діалог», в якому працював на посаді
директора до 2010 року.

Влітку 2010 року відділом податкової
міліції Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві було порушено
кримінальну справу, в ході
розслідування якої проводився обшук в
офісному приміщенні ЮБЦ ТОВ «Діалог»,
що підтверджується інформацією,
наданою ДПІ у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, слідчого управління фінансових
розслідувань.

Та обставина, що влітку 2010 року на
роботі у ОСОБА_1 виникли неприємності
підтверджується показами свідків:
ОСОБА_7, ОСОБА_8. Свідки пояснили, що вони
добре знайомі з позивачем та
відповідачкою по справі, підтримують
дружні стосунки. Їм відомо, позивач мав
наміри подарувати квартиру
відповідачу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є
рідною матір»ю відповідачки та
доводиться тещею позивача. Влітку
ОСОБА_1 приїхав до Криму, де проживають
батьки відповідачки та повідомив про
неприємності на роботі. Що стосується
спірної квартири, то їй відомо, що
ОСОБА_1 мав наміри подарувати її
дружині та своїй дитині.

Свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду
пояснили, що вони добре знайомі з
позивачем по справі. Їм відомо, що у
позивача виникли неприємності на
роботі та влітку 2010 року проводився
обшук в його квартирі.

09 листопада 2010 року ОСОБА_1 за
договором дарування відчужив на
користь своєї дружини, ОСОБА_2 та
неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування, посвідченого державним
нотаріусом 14-ї Київської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
3-3818.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов»язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому0
безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Частиною 1 статті 233 ЦК України
встановлено, що правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
залежно від того, хто був ініціатором
такого правочину.

В Постанові Пленуму Верхового Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
зазначено, що правочин може бути
визнаний судом недійсним на підставі
статті 233 ЦК України, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути: тяжка хвороба особи,
членів її сім»ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа ( фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

З договору дарування спірної квартири
від 09.11.2010 року вбачається, що на час
його укладення сторони були попередньо
ознайомлені з вимогами цивільного
законодавства щодо недійсності
правочинів, перебуваючи при здоровому
глузді, ясній пам»яті, діючи
добровільно, розуміючи значення своїх
дій та правові наслідки укладеного
договору.

Отже договір дарування відповідав
волевиявленню учасників правочину.

Згідно листа, направленого
прокуратурою Голосіївського району м.
Києва на ім.»я прокурора Оболонського
районна м. Києва від 14.02.2014 року № 128-1437
вих-14 Голосіївським РУ ГУ МВС України в
м. Києві проводиться досудове
розслідування по кримінальному
провадженню по виявленню фактів
вчинення чи підготовки до вчинення
кримінальних правопорушень по факту
створення суб»єктів підприємницької
діяльності та ухилення від сплати
податків в особливо великих розмірах,
попередня кваліфікація ч.2 ст.205, ч.5 ст.
27, ч.3 ст.212 КК України, проте станом на
14.02.2014 року ОСОБА_1 про підозру у
вчиненні злочинів по вказаному
кримінальному провадженню не
повідомлялося. Слідчі дії за участю
ОСОБА_1 не проводились.

Суд вважає, що позивач не довів ту
обставину, що договір дарування був
вчинений ним під впливом тяжкої для
нього обставини.

Слід також зазначити, що договір
дарування був вчинений позивачем на
користь своєї дружини та
неповнолітньої дитини, які на час його
укладення були членами його сім»ї.
Доказів про те, що за відсутності
тяжкої обставини позивач в подальшому
не відчужив би квартиру на користь
своєї дружини чи дитини, суду також
надано не було.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає,
що в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст..ст. 233, 717 ЦК України,
Пленумом Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» ст.. 215-218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Оболонська районна у місті Києві
державна адміністрація як орган опіки
та піклування , Головне управління
юстиції у місті Києві, про визнання
договору дарування квартири недійсним,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подання в зазначений строк апеляційної
скарги через Оболонський районний суд
м. Києва. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
О.Г.Скрипник