Єдиний унікальний номер 205/8241/13-ц
Справа №2/205/277/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 року

м.Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді Шавули В.С.

при секретарі
Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1

співвідповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи Друга дніпропетровська державна
нотаріальна контора, територіальна
громада м.Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
встановлення факту родинних відносин,
визначення додаткового строку для
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у вересні 2013 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
родинних відносин, визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер
його рідний брат ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Але реалізувати своє право на
спадкування позбавлений через
відсутність у нього свідоцтва про
народження брата та витягу про
розірвання шлюбу між батьками
померлого ОСОБА_9 і ОСОБА_10. За життя
брата через похилий вік, погане
самопочуття та проживання в різних
містах вони підтримували не досить
тісні стосунки, іноді дзвонили один
одному, вітаючи зі святами. Через те, що
співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
повідомили йому про смерть ОСОБА_8, про
його смерть він дізнався лише через рік
від останньої з померлим розмови, у
вересні 2013 року від своєї сестри ОСОБА_4
Тим самим, будучи необізнаним про час
відкриття спадщини, пропустив строк
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини (а.с.1-2).

Ухвалою від 30.12.2013 року у якості третьої
особи на стороні співвідповідачів
судом залучено до участі у справі
територіальна громада
м.Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради (а.с.133).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
його представник за договором адвокат
ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали,
просили задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені у позові, свої
письмові пояснення (а.с.224-226) та надані
суду письмові докази.

Співвідповідачка ОСОБА_2, її
представник за договором адвокат
ОСОБА_6, обставини позову та позовні
вимоги не визнали. Посилаючись на
надані суду докази, письмові
заперечення (а.с. 88-90, 95-96) у задоволенні
позову просили суд відмовити.

Співвідповідачка ОСОБА_3 обставини
позову та позовні вимоги ОСОБА_1
визнала і не заперечувала проти їх
задоволення. Суду пояснювала, що із
померлим ОСОБА_8, за давністю
знайомства, у неї був спільний бізнес,
разом вони торгували на ринку, робили
ремонтні роботи, навіть в одній із
кімнат квартири ОСОБА_8 зберігали
спільний товар.

Співвідповідачка ОСОБА_4 також
обставини позову та позовні вимоги
ОСОБА_1 визнала і не заперечувала проти
їх задоволення.

У судовому засіданні 14.02.2014 року
представник третьої особи
територіальної громади
м.Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради діюча
за довіреністю Коваль С.А. у своїй
позиції щодо заявлених позивачем
позовних вимог про встановлення факту
родинних відносин покладалася на
розсуд суду. Проти задоволення судом
вимог щодо визначення додаткового
строку на прийняття спадщини
заперечувала з підстав їх
необґрунтованості та незаконності.

Третя особа - Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, в особі
свого представника, в судове засідання
не з'явився. Про день, час та місце
судового засідання повідомлялась у
встановленому законом порядку. До суду
надіслала письмову заяву, в якій
просила розгляд справи здійснювати без
своєї присутності.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
померлий ОСОБА_8 був її дядьком. В ім'я
доброї пам'яті померлого, у січні 2013
року, напередодні поминального
сорокового дня, вона зателефонувала
сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_4.
Повідомила їм про смерть дядька та про
заплановане місце і дату поминального
обіду. На що ОСОБА_1 відповів, що нікого
й нічого не бажає знати і його це
особисто не цікавить.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка співвідповідачка ОСОБА_2
пояснила, що ОСОБА_8 приходився їй
двоюрідним братом, тому що її батько та
його матір ОСОБА_10 були рідними братом
і сестрою. Зі слів своїх батьків та
ОСОБА_8, їй відомо, що ОСОБА_9 відмовився
забрати свою жінку із пологового
будинку. Тітка ОСОБА_10 виховувала сина
одна, бо ОСОБА_9 та всі його родичі
вважали ОСОБА_8 байстрюком. Протягом
всього свого життя ОСОБА_8 болісно
переживав за батьківську зраду,
образливе ставлення до нього батька та
його дітей. Будучи відданим роботі
ОСОБА_8 зустрічався із жінками, але
власну свою сім'ю так і не створив, жив
один. 18 грудня 2012 року їй
зателефонувала подруга ОСОБА_8 по імені
ОСОБА_15 і повідомила, що у ОСОБА_8
інсульт, він паралізований лежить в
лікарні і для зв'язку дала телефон
ОСОБА_3. Наступного дня ОСОБА_3
повідомила їй про смерть ОСОБА_8. За
спільною домовленістю із ОСОБА_3,
остання як давнішня знайома ОСОБА_8 та
його компаньйонка по роботі, і
займалася організацією поховання.
Напередодні сорока днів племінниця
ОСОБА_8 ОСОБА_12 подзвонила ОСОБА_1 і
хотіла його запросити на поминальний
обід, але той категорично відмовився.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Підставою звернення позивача із
позовом до суду є захист особистих прав
та майнових інтересів, пов'язаних із
правом спадкування, у зв'язку із
пропуском строку для прийняття
спадщини.

Для встановлення правовідносин між
сторонами та при вирішенні спору щодо
спірних правовідносин суд застосовує
положення Конституції України,
Цивільного кодексу України в редакції
2003 року, практику Верховного Суду
України.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10
із 29 серпня 1939 року перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.45, 62-63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 народила сина
ОСОБА_8. Згідно складеного 30 жовтня 1945
року відділом Дніпродзержинського
міськбюро загс управління МВС
Дніпропетровської області актового
запису № 3067, у відомостях про батька
дитини, окрім власного імені «ОСОБА_9»
інші відомості про батька дитини
відсутні (а.с.97-100).

На підставі рішення
Дніпропетровського облсуду від 27.06.1950
року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 11
жовтня 1950 року розірвано (а.с. 102-104).

А вже 19 жовтня 1950 року ОСОБА_9 вдруге
одружився, зареєструвавши шлюб із
ОСОБА_18. Його батьківство відносно
народжених ОСОБА_18 до шлюбу дітей, а
саме : ІНФОРМАЦІЯ_4 року .відповідачки
по справі ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_1 позивача по справі, було
визначено на підставі свідоцтва про
шлюб № НОМЕР_1 від 19 жовтня 1950 року. Про
що свідчать як повторно видані
Дніпродзержинським міськбюро РАГС
свідоцтва про народження сторін по
справі, так і зафіксовані в актових
записах про народження зміни (а.с.43,
117-119, 227-228).

Таким чином, наявні та збережені
записи актів цивільного стану про
народження є фактами, що встановлені у
позасудовому порядку, безспірними до
спростування судом доказами
походження дитини від конкретних
батьків, у зв'язку із чим вимоги
позивача щодо встановлення факту
родинних відносин з наведених ним у
позові мотивів суд вважає незаконними.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.46). На
випадок своєї смерті заповіту чи то
спадкового договору не залишив (а.с.140)

Після його смерті, згідно спадкової
справи, відкритої Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою (а.с.141-178), до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини 25.12.2012 року
звернулася ОСОБА_3 (а.с.145), 14.05.2013 року
ОСОБА_2 (а.с.151) та 17 вересня 2013 року
одночасно ОСОБА_1 (а.с. 170) і ОСОБА_4
(зворотня сторона а.с. 171). У зв'язку із
пропуском строку на подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, нотаріусом
роз'яснено право ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
звернення до суду.

До сьогодні свідоцтво про право на
спадщину не видано.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 01 червня 2013
року встановлено, що ОСОБА_2 є
двоюрідною сестрою померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 (а.с. 57).

З метою вставлення юридичного факту
проживання із померлим без шлюбу, у
квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська із відповідною
заявою. Рішенням Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2013
року заяву ОСОБА_3, заінтересована
особа - Головне управління юстиції у
Дніпропетровській області про
встановлення факту проживання жінки та
чоловіка без шлюбу, задоволено. Але
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а заяву ОСОБА_3
залишено без розгляду (а.с.92,
ц.с.205/3796/13-ц).

Також, окрім данної справи, наразі у
провадженні Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська на розгляді
перебуває неврегульований між
сторонами спори, пов'язані із набуттям
права власності на спадкове майно за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, третя особа - ДДНК про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та про визнання права власності
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 третя особа - ДДНК про
усунення від права на спадкування за
законом та про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом (ц.с. 205/5226/13-ц). Та за позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1,
третя особа - ДДНК про встановлення
факту родинних відносин та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини (ц.с.205/8242/13)

Відповідно до ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

У відповідності до вимог ст.1269, 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав спільно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто протягом шести
місяців з час відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого він оголошений
померлим ( стаття 1220 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.1272 ГК України за
позовом спадкоємця, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини за умови пропуску строку для
прийняття спадщини з поважної причини.

Суд вважає доводи позивача щодо
поважності причин пропуску такими, що
не пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами.
Адже, як свідчить із виписних епікризів
(а.с.112-114), у зв'язку із погіршенням стану
здоров'я, позивач знаходився на
стаціонарному лікуванні двічі
протягом 2012 року, а саме із 20.08.12р. по
07.09.12р. та із 01.10.12р. по 19.12.12 року.
Будь-яких інших доказів, що
підтверджували би неможливість
позивача за станом свого здоров'я
подати до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини суду не надано.

До наданих під час судового розгляду в
обґрунтування позовних вимог та
позиції для визнання позову, пояснення
позивача ОСОБА_1, співвідповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо обставин, дати
повідомлення позивача про смерть
ОСОБА_8, а також свідчень
співвідповідача ОСОБА_2 суд
відноситься критично, оскільки всі
сторони по справі є особами
зацікавленими в результатах даного
спору. І з позиції належності бере до
розгляду пояснення допитаного у
судовому засіданні свідка ОСОБА_12,
оцінивши які судом встановлено, що про
смерть ОСОБА_8 позивач дізнався від неї
ще у січні 2013 року.

Оцінюючи за своїм внутрішнім
переконанням, з позиції належності,
допустимості, достовірності, а також
достатності і взаємності зв'язку у
сукупності надані сторонами в
обґрунтування доводів та заперечень
докази, суд приходить до висновку, що
позивач ОСОБА_1, будучи обізнаним про
час відкриття спадщини, без очевидних
життєвих перешкод та труднощів
своєчасно не реалізував своє право на
звернення до нотаріальної контори,
визначений законом шестимісячний
строк пропустив без поважних причин,
тому вважає позовні вимоги незаконними
та такими, що не підлягають
задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд враховує, що позов не підлягає
задоволенню, від оплати судових витрат
позивач не звільнений, у зв'язку із чим,
відшкодуванню за рахунок
співвідповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
статтями 7, 12 Загальної декларації про
права людини, ст.13 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини, ст. ст. 15,
1220, 1223 ч.3, 1226, ст.1268 ч.3, 1269 ч.1, ст.1270, 1272 ЦК
України, ст. ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 88, 197, 213-215, 218,
222, 256-259 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
Друга дніпропетровська державна
нотаріальна контора, територіальна
громада м.Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
встановлення факту родинних відносин,
визначення додаткового строку для
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів із дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С.Шавула