У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Касьяна О.П.,
Леванчука А.О.,

Маляренка
А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Житловий
кооператив «Радуга» про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням та виділення частки майна
в натурі із спільної часткової
власності та відкриття відокремленого
особового рахунку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комінтернівського районного суду
м. Харкова від 11 березня 2011 року та
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 7 листопада 2013
року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому у
користування житлову кімнату площею 12,7
кв.м., а ОСОБА_4 кімнату площею 16,1 кв.м.,
підсобні приміщення, коридор, сумісний
санвузол, кухню залишити у загальному
користуванні.

Виділити його частку
майна, яка буде відповідати
встановленому порядку користування
квартирою та відкрити відокремлений
особовий рахунок.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на ті обставини, що після смерті батька
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на
спірну квартиру та 18 червня 1996 року
вони з відповідачкою подали заяви про
її прийняття, однак відповідачка не
оформила право власності на свою
частку квартири.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 17 березня
2010 року за ним визнано право
користування цією квартирою та визнано
право власності на Ѕ її частину.

Сторони добровільно не можуть дійти
згоди щодо розподілу спірної квартири,
просив задовольнити позов.

11 березня 2011 року заочним рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова позов задоволено, визначено
позивачу частку майна, що є у спільній
частковій власності шляхом визнання
за ним права користування кімнатою
площею 12,7 кв.м. виділено йому в натурі у
користування в порядку розподілу
спільної часткової власності цю
кімнату, коридор, кухню, сумісний
санвузол залишено у загальному
користуванні, відкрито на ім'я позивача
особовий рахунок.

7 листопада 2013 року рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі
позивач просить скасувати рішення суду
першої та апеляційної інстанцій, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Свої вимоги мотивуючи тим, що судами
порушено норми процесуального права та
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
співвласником Ѕ частини спірної
квартири та має право на надання йому у
володіння та користування частину
майна, що відповідає його частці у
праві спільної часткової власності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що поділ квартири
неможливий, оскільки на час ухвалення
рішення судом першої інстанції
спільної часткової власності на
спірну квартиру ще не існувало, крім
того, провести поділ квартири у натурі,
виділивши позивачу кімнату, що
відповідає його частці у праві
спільної власності, немає технічної
можливості, а задоволення судом першої
інстанції позову призвело до того, що
позивач подарував свою частку квартири
іншій особі.

З такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення цим вимогам
закону не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6, після смерті якого
відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_1, спадкоємцями першої черги
якої за законом є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
звернулись до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини.

Відповідачка своє право власності на
свою частку квартири не оформила, а
заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова
від 17 жовтня 2010 року за ОСОБА_3 визнано
право власності на Ѕ частину цієї
квартири.

Квартира складається із двох кімнат
площею 12,7 кв.м. та 16,1 кв.м., а також кухні,
коридору та сумісного санвузла.

13 квітня 2011 року рішенням
Комінтернівського районного суду
м. Харкова від 13 квітня 2011 року
визнано за відповідачкою право
власності на Ѕ частину цієї квартири.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності (ст. 358 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
врахував, що позивачем заявлені
неконкретизовані позовні вимоги, які
виключають одна одну (визначення
порядку користування чи поділ
квартири), не виконав вимоги
процесуального права та не уточнив їх,
не з'ясував підстав заявленого позову,
а відтак не визначився із характером
спірних відносин та нормами
матеріального права, що їх регулюють,
зробив передчасний висновок про
задоволення позову, ухвалив помилкове
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції цих
недоліків не усунув, а пославшись на те,
що позивач не проводив переобладнання
квартири та виділ своєї частки, що
давало б суду можливість поділити
квартиру в натурі, ухвалив передчасне
рішення про відмову у задоволенні
позову з порушенням норм
процесуального права.

Невиконання судами норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
і направлення справи на новий розгляд,
як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_3 потрібно задовольнити, рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 7 листопада 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 11 березня 2011
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 7 листопада 2013 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:О.П.
Касьян А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк