Справа 206/8949/13-ц
Провадження 2/206/150/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Кушнірчука Р.О.,

при секретарі
Ковтун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

в с т а н о в и в:

18 грудня 2013 року позивач
звернулася до суду з позовом про
стягнення аліментів, який обґрунтувала
тим, що вони перебувають з відповідачем
у шлюбі з 6 вересня 2003 року. Від
спільного життя вони мають
малолітнього сина – ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2011 року вони
припинили шлюбні відносини. 15 березня
2013 року відповідач був засуджений
вироком Самарського районного суду м.
Дніпропетровська до 3 (трьох) років та 1
місяця позбавлення волі. Відповідач не
надавав та не надає матеріальної
допомоги на утримання дитини, що стало
причиною звернення до суду з вказаним
позовом.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позов у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні в
режими відео - конференцзв’язку
заперечував проти позову з огляду на
те, що він відбуває покарання, не
працює, а тому не має можливості
надавати допомогу на утримання сина.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 6 вересня 2003 року, який було
розірвано за рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 грудня 2013 року, про що свідчить
свідоцтво про одруження та копія
рішення (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають малолітнього
сина – ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає та буде проживати разом із
позивачкою, про що свідчить копія
свідоцтва про народження (а.с.5).

Статтею 180 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України - способи
виконання батьками обов'язку
утримування дітей визначаються за
домовленістю ними, а в разі відсутності
такої домовленості кошти (аліменти) на
утримання дітей стягуються за рішенням
суду, вони присуджуються у частці від
доходу матері, батька або у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути менш, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, які підлягають стягненню з
відповідача, суд приймає до уваги і
вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та
дійсні обставини справи, зокрема :

- матеріальне становище та стан
здоров’я позивача, яка працює медичною
сестрою у лікарні імені Мечникова та
отримує заробітну плату у розмірі 2200
гривень на місяць;

- матеріальне становище відповідача,
який не має інших дітей та
непрацездатних осіб на своєму
утриманні, знаходиться у місцях
позбавлення волі, але разом з цим має
можливість там працювати та
здійснювати відрахування на дитину ;

- потреби дитини у харчуванні,
забезпеченні її одягом;

Разом з тим, визначаючи розмір
аліментів, суд враховує ту обставину,
що обов’язок утримання дітей
покладається в рівній мірі на обох
батьків, однак враховуючи не
стабільний дохід батька та прожитковий
мінімум на дитину відповідного віку на
рівні 1286 гривень, суд вважає необхідним
стягнути з відповідача аліменти у
розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи
з дня пред’явлення позову і до
досягнення дитиною повноліття,
оскільки саме такий розмір аліментів,
на думку суду, забезпечить
першочергові потреби сина і буде
відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК
України, яка передбачає мінімальний
розмір аліментів.

Доводи відповідача про неможливість
надання матеріальної допомоги на
утримання сина з причин відбування ним
покарання в ІТК № 94, є безпідставними
та в силу положень СК України, не
звільняють останнього від обов’язку
приймати матеріальну участь в
утриманні дитини.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом під час розгляду
справи в їх сукупності та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих сторонами
доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 180 – 184, 191 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 4 – 8, 10, 11, 18, 57 –
60, 74, 79, 81, 88, 158, 208, 209, 212 – 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення аліментів – задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти
на утримання малолітнього сина –
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій
сумі в розмірі 400 гривень щомісячно,
починаючи з 18 грудня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь держави судовий збір в сумі 229,40
гривні.

Допустити рішення в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Самарський районний суд м.
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
суддя:

Р.О. Кушнірчук