АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар:Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Садгірського районного суду м.
Чернівці від 28 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 29 грудня 2006 року між
ним та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №б/н,
згідно якого позичальник отримав
кредит в сумі 3 000 гривень у вигляді
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Внаслідок неналежного виконання
взятих на себе зобов'язань за
відповідачем станом на 31.10.2013 року
утворилась заборгованість в сумі 13 835,00
гривень, яку позивач просив стягнути на
його користь.

Рішенням Садгірського районного суду
Чернівецької області від 28 січня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ
«Приватбанк» подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та постановити нове рішення про
задоволення позову. Посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив
трирічний строк звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

Проте погодитись із таким висновком не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення (ч. 3 ст.
267 ЦК України).

Законом України № 3795-VI від 22 вересня 2011
року «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»
статтю 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» доповнено частинами 12
та 13.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. звертається

Проте судом невірно застосовані
положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», оскільки
прикінцевими положеннями даного
закону передбачено, що дія цього
закону не поширюється на кредитні
договори, укладені до набрання ним
чинності, тобто до 16 жовтня 2011 року.

З обставин справи вбачається, що
кредитний договір між сторонами було
укладено 29 грудня 2006 року (а.с.7).

Матеріали справи не містять заяви про
застосування строку позовної
давності.

Вирішуючи спір на порушення вимог
статей 213, 214 ЦПК України, суд першої
інстанції належним чином не звернув
уваги на наведені вимоги закону, не
повністю встановив обставини справи,
необхідні для правильного вирішення
спору та дійшов передчасного висновку
про відмову в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що 29
грудня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір, за яким відповідачу відкрито
кредитну картку з сумою кредитного
ліміту в розмірі 3 000 грн., зі сплатою 36,00%
річних, з кінцевим строком повернення,
що відповідає строку дії картки.

Відповідно до договору держатель
картки зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу,
складові якого зазначаються в тарифах.

При цьому, ОСОБА_2 висловив згоду на
укладення кредитного договору саме у
такій формі, про що свідчить підпис на
заяві позичальника, яка разом з
пам'яткою клієнта, умовами, правилами і
тарифами в цілому складає договір
надання банківських послуг.

З виписки за рахунком вбачається, що
ОСОБА_2 отримав кредитну картку зі
встановленим на ній лімітом грошових
коштів. Крім того, у вказаній виписці
міститься інформація про те, які суми і
коли були зняті з картки, коли і в якій
сумі здійснювалося погашення
заборгованості.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим, за розрахунком позивача,
станом на 31 жовтня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 13 835 грн. 00 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до заяви позичальника, що
міститься в матеріалах справи,
відповідач ознайомлений та
погоджується з Умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжної картки та
Тарифами банку.

Згідно п.9.12 Умов, договір діє протягом 12
місяців з моменту укладення. Якщо на
протязі такого строку жодна з сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонгується на той самий строк.

Отже, укладений сторонами правочин
передбачає автоматичну пролонгацію
договору на новий строк, якщо жодна із
сторін не висловила бажання його
розірвати.

В матеріалах справи відсутні докази
про надання ОСОБА_2 заяви до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про закриття картрахунку.

З огляду на викладене та з врахуванням
наданих розрахунків, з відповідача на
користь Банку підлягає стягненню 13835,00
грн., з яких: 2997,30 грн. заборгованість за
кредитом; 7303,48 грн. заборгованість по
відсоткам; 2399,22 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом, 500,00
грн. штраф (фіксована частина); 635,00 грн.
штраф (процентна складова).

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, що відповідно до
п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 28 січня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 29 грудня 2006 року в розмірі 13835,00
грн. та судові витрати по справі в сумі
771,20 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу його в законну
силу.

Головуючий:

Судді: