АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/1794/13-ц
провадження 22ц/774/360/к/14
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 48 ( І )
суддя Рибаєв О.А.
Суддя-доповідач - Михайлів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 його представника-
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Довгинцівський відділ державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа :
Довгинцівський відділ державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів, посилаючись на те, що
01.02.2013 року від Довгинцівського відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції було отримано довідку за №111, з
розрахунку аліментів за період з 01.01.2010
року по 01.01.2013 року у якій зазначено
заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
аліментів на утримання їх спільної
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підлягали сплаті до досягнення нею
повноліття.

З наданої довідки вбачається, що станом
на 01.02.2013 року, існує заборгованість зі
сплати аліментів, яка дорівнює 19 088,74
грн.

Враховуючи викладене просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
неустойку за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_5, в розмірі 100 016,15 грн.,
оскільки ОСОБА_3 належним чином не
виконує свого обов'язку та ухиляється
від сплати аліментів, у результаті чого
утворилась вищевказана заборгованість
по аліментам, тому вона має право на
одержання неустойки за прострочення їх
сплати.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 09 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку станом на 01.02.2013 року за
прострочення сплати аліментів на
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 20
000,00 грн. та на користь держави судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
судом неповно з'ясовано обставини
справи, та ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
так суд першої інстанції, вказав в
рішенні, що за період з 01.01.2010р. по
01.01.2013р. відповідач прострочив сплату
аліментів та несвоєчасно їх сплачував,
але наведений висновок суду суперечить
матеріалам справи а саме довідки № 878
від 11.11.2013 року Довгинцівського відділу
ДВС Криворізького МЮУ, яка підтверджує
щомісячну оплату аліментів своєчасно
та без прострочень, яка міститься в
матеріалах справи.

Також, при вирішення даної справи, суд
першої інстанції в порушення вимог ст..
64 ЦПК України та виходячи за межі
позовних вимог використав розрахунки,
на підтвердження яких відсутні
будь-які письмові доказів та які
різняться з обґрунтуванням позовної
заяви.

Крім того та не взято до уваги, що
заборгованість по сплаті аліментів
виникла з вини державного виконавця,
яким не роз'яснив відповідачу правила
нарахування аліментів та невірно
встановив суму щомісячного платежу.

Також судом, при ухвалені
оскаржуваного рішення, не було
враховано матеріальний стан
відповідача, оскільки ОСОБА_3 працює
але не отримує плату за виконану ним
роботу від своїх контрагентів та
замовників.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач з 1999 року по 11.03.2004 рік
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи.

З огляду на зміст заявлених вимог
предметом доказування у справі є
обставини, пов'язані із виконанням
боржником свого обов'язку по утриманню
доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та щодо
виконання рішення суду з щомісячної
сплати аліментів у визначеному судом
розмірі.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та
стягуючи з ОСОБА_3 на її користь 20 000 грн.
пені за прострочення сплати аліментів,
суд першої інстанції виходив із норм
ст.196 СК України, яка передбачає право
одержувача аліментів на таке стягнення
у разі виникнення заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду з огляду на
наступне.

Згідно ст. 195 СК України заборгованість
по аліментам, присудженими у частці
від заробітку (доходу), визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення виходячи з
фактичного заробітку (доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості у твердій грошовій сумі
або у відсотковому відношенні. Якщо
боржник в цей період не працював,
заборгованість визначається виходячи
із середньої заробітної плати для
даної місцевості.

Відповідно до ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки ( пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Пеня нараховується на всю суму
несплачених аліментів (заборгованості)
за кожен день прострочення її сплати, а
її нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого не провадилось
стягнення, що призвело до
неправильного застосування норм
матеріального права.

Таким чином, передбачена ст. 196
Сімейного кодексу України
відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає за наявності вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду.

При цьому право одержувача аліментів
на стягнення неустойки, передбачене ст.
196 СК України, не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України "Про виконавче
провадження " стосовно повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення, з урахуванням
того, що відповідач знав про
необхідність сплати аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Виходячи з наведеного, законодавець не
ставить право на стягнення
неустойки(пені) за прострочення сплати
аліментів в залежність від того, чи
існувала така заборгованість на час
звернення до суду з такою вимогою, чи
від відкриття виконавчого провадження
у справі, а також від виклику боржника
до виконавчої служби і попередження
його про наявність заборгованості.

Отже доводи апеляційної скарги, з
приводу того, що заборгованість по
сплаті аліментів виникла з вини
державного виконавця, який не роз'яснив
відповідачу правила нарахування
аліментів та невірно встановив суму
щомісячного платежу, колегія суддів не
приймає до уваги враховуючи
вищевикладене.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що рішенням
Довгинцівського районного суду від 07
листопада 2003 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 - аліменти на доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку, але не менше 1/2 частини
неоподатковуваного податком мінімуму
доходу громадян, до повноліття дитини.

Про результати розгляду справи
відповідач був повідомлений, а тому був
обізнаний про обов'язок сплачувати
аліменти та їх розмір. Рішення вступило
в законну силу та сторонами не
оскаржено.

14.02.2005 року відкрито виконавче
провадження за №38308766, щодо виконання
вищевказаного рішення суду.

У ході виконання даного рішення по
сплаті аліментів у відповідача
виникала заборгованість.

Згідно довідки Довгинцівського ВДВС
Криворізького МУЮ №111 від 01.02.2013
заборгованість ОСОБА_3 зі сплаті
аліментів станом на 01.02.2013 рік
становить 19 088,74 грн, заборгованість
нараховувалася згідно даних Головного
управління статистики у
Дніпропетровській області щодо
середньої заробітної плати у м. Кривому
Розі (а.с. 7).

Таким чином, суд першої інстанції вірно
виходив із того, що у виникненні
заборгованості зі сплати аліментів
наявна вина відповідача, при
розрахунку розміру неустойки (пені) за
прострочення їх виплати судом
правильно застосований матеріальний
закон, оскільки при розрахунку слід
виходити із суми несплачених аліментів
за весь час прострочення.

Доводи відповідача, щодо відсутності в
нього заборгованості по сплаті
аліментів, колегія суддів не приймає до
уваги, з огляду на наступне.

Як встановлено судовим рішенням
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 06 червня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24
вересня 2013 року, доведена законність
обчислення та існування
заборгованості ОСОБА_3 по сплаті
аліментів, яка виникла за період з
01.01.2010 року по 01.01.20113 рік у сумі 19088,74 грн.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Тобто,
даною нормою встановлено
преюдиціальність певних фактів,
встановлених при розгляді справи, а не
визначених судом, у порядку ст. 215 ЦПК
України, правовідносин відповідно до
встановлених фактів.

Таким чином, преюдиціальним фактом
встановленим судовим рішенням суду
першої інстанції та підтверджений
ухвалою апеляційного суду є факт
наявності у ОСОБА_3 заборгованості зі
сплати аліментів.

З урахуванням встановленого, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
наявність вини відповідача у
простроченні сплати аліментів.

Посилання ОСОБА_3 в поданій ним
апеляційній скарзі на довідку за №878
Довгинцівського відділу ДВС
Криворізького МЮУ, відповідно до якої
його заборгованість є меншою ніж
заявлена в позові та яка підтверджує
щомісячну оплату аліментів своєчасно
та без прострочень, колегія суддів не
бере до уваги, оскільки дана довідка
видана станом на 11.11.2013 рік, і яка не має
жодного відношення до заборгованості
існуючої станом на 01.02.2013 рік, про
стягнення якої звернулась ОСОБА_2 .з
позовом до суду 28 березня 2013 року.

Судова колегія погоджується з
розрахунком неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, який
зроблений судом першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам
закону.

Посилання відповідача, про те що
наведений розрахунок пені є невірним,
не доведені відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК
України, отже колегія суддів не бере їх
до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги доводи
апеляційної скарги, визнані колегією
суддів не є суттєвими, оскільки вони не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що з відповідача підлягає
стягненню неустойка у зв'язку з
простроченням сплати аліментів
відповідно до наданого позивачем
розрахунку, так як ним не доведено ту
обставину, що заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, підстав звільнення від
відповідальності платника аліментів
за їх прострочення або зменшення
розміру неустойки у відповідності до
ст. 196 СК України немає.

Відтак, рішення суду про стягнення з
відповідача неустойки в сумі 20 000 грн.
ухвалено з додержання норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: