Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1215/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лихосенко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Запорізького
комунального підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» на рішення
Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Запорізького комунального
підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» про визнання
наказів про накладення стягнень та
наказу про звільнення недійсними,
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з
позовом до Запорізького комунального
підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» (надалі-ЗКПМЕ
«Запоріжелектротранс» про визнання
наказів про накладення дисциплінарних
стягнень та звільнення з роботи
недійсними, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В позові зазначила, що працювала у
відповідача з 16.05.2001 року спочатку
кондуктором, а з 06.05.2003 року - водієм
тролейбусу до 27.03.2013 року.

За цей час двічі отримала виробничу
травму на підприємстві та втратила 10%
працездатності.

У березні 2012 року адміністрація
поставила їй в провину, що ніби-то вона
не пропустила пішохода на пішохідному
переході ї вимагали написати
пояснення.

Вона пояснювала, що такого випадку не
було, т.я. конкретно не було зазначено,
на якому перехресті це відбулося, та
яким чином. Вказані обставини не
з'ясовувалися. Від пішохода не
відбиралися пояснення, до
адміністративної відповідальності за
порушення ПДР вона не притягалася.

Втім, наказом 85-к від 29.03.12 року їй
оголошено догану за те, що не зупинила
тролейбус на нерегульованому
пішохідному переході й не пропустила
пішохода та її позбавлено премії за
березень 2012 року в розмірі 20%. тільки на
підставі доповідної записки інженера
СБДР.

Однак, за зазначеним наказом премії її
ніхто не позбавляв, що підтверджується
довідкою про нараховану заробітну
плату та премію за березень 2012 року.

Із вказаним наказом вона була
ознайомлена, однак його не оскаржила.

12.04.2012 року наказом №102-к їй було
оголошено догану та зменшено розмір
премії за квітень 2012 року на 50% за те, що
вона вийшла на проїжджу частину дороги
для роботи зі струмоприймачами без
сигнальної жилетки.

Свою провину тоді визнала. Втім, ніяких
небезпечних наслідків таких дій не
було, проступок був незначний.

Однак, у неї був відсутній сигнальний
жилет, т.я. їх на підприємстві своєчасно
не видають.

Як встановлено перевіркою, яку
проводило Територіальне управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України в
Запорізькій області та відображено в
приписі № 375/4-27 від 11.06.2013 року, а саме:
працівники не забезпечуються в повному
обсязі спеціальним одягом, спеціальним
взуттям та іншими засобами
індивідуального захисту відповідно до
вимог галузевих норм. Тобто, відповідач
сам порушив ст.21 КЗпП України, так як не
забезпечив її необхідним спеціальним
одягом.

Наказом №73-к від 25.03.2013 року їй було
оголошено догану з позбавленням 100%
премії за березень 2013 року за те, що
03.03.2013 року вона виїхала з парку без
дозволу диспетчера, однак з ним не
згодна з наступних підстав.

03.03.2013 року приїхала до парку на зміну,
після проходження медогляду отримала
жетон, цей жетон та посвідчення водія
пред'явила диспетчеру, яка видала їй
бортовий журнал та шляховий лист, після
чого пішла укомплектовувати тролейбус
для виїзду.

При укомплектуванні вона не могла
підібрати дзеркало півсфери, з цієї
причини трапилася затримка з виїздом, а
виїхати на не укомплектованому
транспорті вона не мала права, так як це
суперечить інструкції водія, про що
писала в своїх поясненнях.

Але, за змісту наказу, її звинувачували
в тому, що вона нібито угнала тролейбус,
якщо виїхала без дозволу диспетчера.
При цьому, не бралося до уваги, що вона
вже отримала і шляховий лист, і
бортовий журнал, і єдине, що не зробила,
так це відмітку у диспетчера про
запізнення.

Вважала, що ніяких порушень інструкції
водія з її боку не було.

Наказом 75/2-кз від 27.03.2013 року її
звільнено з роботи за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Однак, зі змісту наказу вона не
зрозуміла, яке порушення трудових
обов'язків допустила, так як у наказі не
вказано про систему порушень та про
скоєння ще одного дисциплінарного
проступку.

Перед тим вона давала пояснення на
вимогу адміністрації про те, що нібито
неправильно вела облік кількості
пільгових білетів 02.03.12 р., 03.03.12 р. і 06.03.12
р., чим порушила наказ № 644 від 07.12.2012
року.

З цим вона не погоджувалася, так як
облік вела, самі облікові листи
заповнювала.

З «Порядком видачі та обліку кількості
пільгових білетів, виданих пасажирам»
вона була ознайомлена тільки 27.02.13 року.
Як і раніше проставляла серію та номер
білетів на початок рейсу та на його
кінець. Роз'яснення, як вести облік
кількості пільгових білетів у зв'язку
зі зміною форми заповнення - не
проводились.

Протокол профспілкового комітету від
27.03.13 року вважала сфальсифікованим,
оскільки член профспілки ОСОБА_4 вже
давно не працює на підприємстві й
членом профспілки бути не могла і
відповідно на зборах його не було,
думку цехового комітету на згоду про її
звільнення він не міг підтримувати.

Вважала, що основною причиною
звільнення з роботи є отримання
виробничої травми.

Також, керівництво неодноразово
вимагало від неї погодитись працювати
понаднормово без видачі наказів. Вона
відмовлялася, т.я. навчалася, має на
утриманні неповнолітню дитину.

Все це, на її думку, послужило причиною
для звільнення з роботи..

Незаконним звільненням з роботи їй
спричинено моральну шкоду, оскільки
порушено її право на працю, вона на
теперішній час не працює, в неї тяжкий
матеріальний стан.

Крім того, адміністрація видала
оголошення на підприємстві про те, що
вона є злісним порушником трудової
дисципліни, що спричинило моральні
страждання.

Просила суд визнати незаконними та
скасувати накази про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності, а
саме : наказ №102-к від 12.04.2012 року про
оголошення догани та зменшення розміру
премії за квітень 2012 року на 50% ; наказ

№73-к від 25.03.2013 року про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани та позбавлення премії за
березень 2013 року; наказ №85-к від 29.03.2012
року про накладення дисциплінарного
стягнення у вигляді догани та
позбавлення премії за березень 2012 року
на 20%; наказ № 75/2-кз від 27.03.2013 року про
звільнення з роботи за ст. 40 п.3 КЗпП
України.

Поновити її на роботі водієм
тролейбусу та внести відповідні зміни
в трудову книжку.

Стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, а також в рахунок
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнути з відповідача на її користь
понесені витрати за надання правової
допомоги в розмірі 550 грн.

Представник відповідача
заперечувала проти позову, суду
пояснила, що ОСОБА_3 працювала на.
підприємстві водієм тролейбусу з 16.05.2001
року по 27.03.2013 року та була звільнена
відповідно до наказу № 75/2-кз від 27.03.2013
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором за п.3 ст.40
КЗпП України.

Підставою для розірвання трудового
договору за п.3 ст.40 КЗпП є систематичне
невиконання працівником трудових
обов'язків.

Систематичним невиконанням обов'язків,
покладених на працівника трудовим
договором є повторне протягом року
дисциплінарне правопорушення.

За період з 27.03.2012 року по 27.03.2013 року
ОСОБА_3 мала наступні дисциплінарні
порушення, за які була притягнута до
дисциплінарної відповідальності:

Наказом №85-к від 29.03.2012 року ОСОБА_3
оголошена догана та позбавлено
преміальної оплати за березень 2012 року
на 20% за порушення п. 18.1 ПДР України, а
саме- 16.03.2012 вона не зупинила тролейбус
на нерегульованому пішохідному
переході та не пропустила пішохода,
який знаходився на проїзній частині
дороги. Від надання письмових пояснень
щодо виявленого порушення, ОСОБА_3
відмовилася, про що було складено
відповідний акт. Порядок та строки
накладення дисциплінарного стягнення
дотримані. З наказом ОСОБА_3
ознайомлена під с особистий підпис.
Наказ не оскаржувався. Строки
оскарження наказу про накладення
дисциплінарного стягнення минули.
Наказ набрав чинності.

Наказом №102-к від 12.04.2012 року ОСОБА_3
оголошена догана та зменшено розмір
преміальної оплати за квітень 2012 року
за порушення п. 6.1.17 посадової
інструкції водія тролейбусу, а саме:
08.04.2012 вона вийшла на проїжджу частину
дороги для роботи зі струмоприймачами
без сигнального жилета. Як свідчить
надане письмове пояснення, ОСОБА_3 свою
провину визнала. З наказом про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності ознайомлена під
особистий підпис. Наказ не
оскаржувався та набрав чинності.

Наказом №73-к від 25.03.2013 року ОСОБА_3
оголошена догана та позбавлено
преміальної оплати за березень 2013 року
на 100% за порушення п. 4.1 посадової
інструкції водія тролейбусу, а саме:
03.03.2013 виїхала з парку без дозволу
диспетчера. Як свідчить письмове
пояснення ОСОБА_3, свою провину в тому,
що не повідомила диспетчера про виїзд
та напрямок руху у зв'язку з затримкою
такого виїзду, визнала. Зазначав, що
дисциплінарне стягнення застосоване
не за запізнений виїзд, а саме за факт
самовільного виїзду з парку без
повідомлення диспетчера. Окрім того,
регулювання руху покладене саме на
диспетчера, а не на водія. Як зазначено
в п.2.3.1 посадової інструкції, при
виконанні службових обов'язків на
лінії та в парку, водій
підпорядковується серед інших
посадових осіб, лінійному диспетчеру,
усні та письмові розпорядження та
вимоги якого він зобов'язаний
виконувати неухильно. А п.4.1 зазначеної
інструкції (який було порушено) вимагає
від водія здійснювати виїзд з парку в
час та в направленні, зазначеному в
розкладі руху або в час, зазначений
диспетчером по випуску. Оскільки виїзд
з парку був затриманий, ОСОБА_3
зобов'язана була погодити час та
напрямок руху з диспетчером парку,
оскільки невиконання такої вимоги може
призвести до збою у русі інших
тролейбусів по маршрутах та у
збільшенні необгрунтованого простою
на кінцевій зупинці. Окрім того, про
необхідність здійснення дій щодо
погодження з диспетчером парку часу
виїзду (про що робиться відповідна
відмітка в шляховому листі, який є
первинним документом для достовірного
нарахування заробітної плати) ОСОБА_3
обізнана, про що свідчить
безпосередньо позовна заява. Строки та
порядок застосування дисциплінарного
стягнення було дотримано. З наказом про
застосування дисциплінарного
стягнення ОСОБА_3 була ознайомлена, але
відмовилася поставити особистий
підпис про ознайомлення з наказом, про
що було складено відповідний акт.

Наказом №75/2 від 27.03.2013 року до ОСОБА_3
застосоване дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків покладених на нього
трудовим договором за п. З ст. 40 КЗпП
України. Підставою для такого
звільнення стало допущення чергового
дисциплінарного проступку, а саме: 02.03.13
р., 03.03.13 р., 06.03.ІЗ р. ОСОБА_3 не вела облік
кількості пільгових білетів, виданих
пасажирам пільгової категорії, що є
порушенням фінансової дисципліни та
наказу №644 від 07.12.12 р. Відповідно до
зазначеного наказу, кондуктор (водій)
зобов'язані вести облік реалізації
пільгових квитків такий же як і облік
разових квитків для платного проїзду
громадян, а саме: після кожного рейсу на
кінцевій зупинці маршруту заповнювати
квитково-обліковий лист для чого
проставляти серію та номер квитків на
початок рейсу та на кінці рейсу
кількість реалізованих квитків. З
вказаним наказом та Порядком видачі та
обліку кількості пільгових квитків
ОСОБА_3 ознайомлена під підпис.
Відповідно до укладеного з нею
договору про повну матеріальну
відповідальність, остання прийняла на
себе забов'язання вести облік, складати
та надавати в установленому порядку
товарно-грошові та інші звіти про рух
та залишки ввірених матеріальних
цінностей. Відповідно до посадової
інструкції вона повинна дотримуватися
фінансової дисципліни.

Профспілковий комітет на своєму
засіданні 27.03.13 р. дав згоду на
звільнення позивача за систематичне
порушення трудової дисципліни.

Вважала, що звільнення позивача
відбулося відповідно до вимог ст.40 п.3,
ст.ст. 147- 149 КЗпП України.

Просила в позові відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 19 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовані
виданий Запорізьким комунальним
підприємством міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» наказ №73-к від
25.03.2013 року про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 у
вигляді догани та наказ № 75/2-кз від
27.03.2013 року про звільнення її з роботи
за ст.40 п.З КЗпП України за систематичне
порушення своїх трудових обов'язків.

Поновлено ОСОБА_3 на роботу в
Запорізьке комунальне підприємство
міського електротранспорту
«Запоріжелектротранс» водієм
тролейбусу 2 класу та забов'язано
внести відповідні записи в її трудову
книжку.

Стягнуто з Запорізького комунального
підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 28.03.2013 р. в сумі 23200
грн. (двадцять дві тисячі двісті) грн. 33
коп., з відрахуванням податків та всіх
обов'язкових платежів, а також в
рахунок відшкодування моральної шкоди
- 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнуто з Запорізького
комунального підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» на користь
держави судовий збір в розмірі 452 грн. 40
коп.

Рішення в частині поновлення на роботі
піддано негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог про
визнання інших наказів недійсними
відмовлено за пропуском строку
звернення до суду.

В апеляційній скарзі ЗКПМЕ
«Запоріжелектротранс», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову у позові в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частково задовольнивши позов, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалі справи, позивачка
працювала у відповідача з 16.05.2001 року
спочатку кондуктором, а з 06.05.2003 року -
водієм тролейбусу до 27.03.2013 року.

За цей час вона двічі отримала
виробничу травму на підприємстві та
втратила 10% працездатності, що
підтверджено актами про виробничу
травму на підприємстві та довідкою
МСЕК від 20.06.20112 року.

У березні 2012 року адміністрація їй
поставила в провину, що вона не
пропустила пішохода на пішохідному
переході ї вимагали написати
пояснення.

Наказом 85-к від 29.03.12р. ОСОБА_3 оголошено
догану за те, що не зупинила тролейбус
на нерегульованому пішохідному
переході й не пропустила пішохода та
позбавлено премії за березень 2012 року в
розмірі 20%. тільки на підставі
доповідної записки інженера СБДР.

В наказі конкретно не зазначено на
якому перехресті відбулося це
порушення та яким чином. Вказані
обставини не з'ясовувалися. Від
пішохода не відбиралися пояснення, до
адміністративної відповідальності за
порушення ПДР позивач не притягалася.

Відповідно до п.6 Положення про службу
безпеки дорожнього руху, яке
відповідач надав суду, служба безпеки
дорожнього руху має право робити в
дорожніх листах записи про порушення
водіями правил дорожнього руху.

Згідно посадової інструкції інженера з
безпеки руху п. 3.4 передбачає право
інженера перевіряти у водіїв наявність
документів, які дають право на
керування тролейбусом, робити записи в
талонах попередження про порушення
правил дорожнього руху.

Ні в шляховому листі, ні в талоні
позивача про цей випадок попередження
немає .

Крім того, за зазначеним наказом премії
позивача ніхто не позбавляв, що
підтверджується довідкою про
нараховану їй заробітну плату та
премію за березень 2012р.

З вказаним наказом вона була
ознайомлена, однак не оскаржила його.

12.04.2012 року наказом № 102-к позивачці
було оголошено догану та зменшено
розмір премії за квітень 2012 року на 50%
за те, що вона вийшла на проїжджу
частину дороги для роботи зі
струмоприймачами без сигнальної
жилетки.

В своїх поясненнях вона свою провину
тоді визнала.

Однак, у неї був відсутній сигнальний
жилет, т.я. їх на підприємстві своєчасно
не видають.

Як встановлено перевіркою, яку
проводило Територіальне управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України в
Запорізькій області та відображено в
приписі № 375/4-27 від 11.06.2013 року, а саме:
працівники не забезпечуються в повному
обсязі спеціальним одягом, спеціальним
взуттям та іншими засобами
індивідуального захисту зідповідно до
вимог галузевих норм. Крім того,
встановлено, що документально не
підтверджено видачу ОСОБА_3 засобів
індивідуального захисту, що є
порушенням вимог ст. 163 , 165 КЗпП України
.

Таким чином, відповідач сам порушив ст.
21 КЗпП України, так як не забезпечив їй
умови праці.

З вказаним наказом позивач також була
ознайомлена 13.04.2012 року.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач безпідставно притягнув
позивачку до дисциплінарної
відповідальності за вказаними двома
наказами Однак, відповідно до ст. 233
КЗпП України працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався про порушення свого права.

Позивачка була ознайомлена з вказаними
наказами, однак за захистом свого
порушеного права своєчасно до суду не
звернулася.

В своїх позовних вимогах вона не
вказувала причину пропуску строку
звернення до суду в цій частині та не
ставила питання про його поновлення,
відповідно до вимог ст.234 КЗпП України,
а тому суд вважав за необхідне в цій
частині у задоволенні позовних вимог
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Наказом № 73-к від 25.03.2013 року позивачці
також було оголошено догану з
позбавленням 100% премії за березень 2013
року за те, що 03.03.2013 року вона виїхала з
парку без дозволу диспетчера.

З пояснень позивачки вбачається , що
03.03.2013 року вона приїхала до парку на
зміну, пішла пройти медогляд, після
проходження якого отримала жетон, цей
жетон та посвідчення водія пред'явила
диспетчеру, яка видала їй бортовий
журнал та шляховий лист, після чого
пішла укомплектовувати тролейбус для
виїзду.

При укомплектуванні вона не могла
підібрати дзеркало півсфери, з цієї
причини трапилася затримка з виїздом, а
виїхати на не укомплектованому
транспорті вона не мала права, так як це
суперечить інструкції водія, про що
писала в своїх поясненнях.

Але, за змісту наказу, її звинувачували
в тому, що вона взагалі виїхала з парку
без дозволу диспетчера., тоді як мало
місце узгодження графіку виїзду.

Позивач вже отримала і шляховий лист, і
бортовий журнал, і єдине, що не зробила,
так це відмітку у диспетчера про час
виїзду.

Вказані обставини не заперечувались
відповідачем.

Відповідно до п.4.1 Інструкції водія,
виїзд з парку повинен бути проведений в
час і напрямку, вказаному в розкладі
руху тролейбуса чи в час, вказаний
диспетчером по випуску.

Позивач вже отримала від диспетчера
всі необхідні документи для виїзду,
однак затрималася з поважних причин.

Крім того, в інструкції не вказано, коли
саме та в яких випадках виїзд
проводиться в час, зазначений
диспетчером, та не вказано про
отримання дозволу та в якій саме формі
цей дозвіл повинен бути наданий.

В даному випадку був факт затримки
виїзду на маршрут, яка трапилася не з
вини позивачки, а з причини того, що
вона не змогла своєчасно
укомплектувати тролейбус.

Також, в порушення вимог закону
позивачку знайомили з вказаним наказом
вже в день звільнення, про що свідчить
акт від 27.03.2013 року, складений о 16 год. 10
хв., а з наказом про звільнення
ознайомили 27.03.2013 року о 16 год. 15 хв.

Таким чином, вказаний наказ не міг
враховуватися при звільнені 27.03.2013
року.

Наказом 75/2-кз від 27.03.2013 року позивачку
звільнено з роботи за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Однак, в порушення вимог закону, в ньому
не зазначено, в чому полягає система
порушень, які працівник раніше скоїла
порушення, за які була притягнута до
дисциплінарної відповідальності до
звільнення, та яке порушення знов
вчинила.

З пояснень представника відповідача
вбачається, що звільнення позивача
відбулося за те, що в порушення вимог
наказу №644 від 07.12.2012 року вона не вела
облік кількості пільгових білетів.

Позивачка посилалась на те, що вела
облік кількості пільгових білетів
02.03.2012 року, 03.03.2012 року, 06.03.2012 року,
однак неправильно.

Судом оглянуті облікові листи за
вказані дня та встановлено, що
позивачка облік пільгових білетів
вела, самі облікові листи заповнювала
так, як робила це і раніше.

З «Порядком видачі та обліку
кількості пільгових білетів, виданих
пасажирам» вона була ознайомлена
тільки 27.02.2013 року. Вона, як і раніше,
проставляла серію та номер білетів на
початок рейсу та на його кінець.
Роз'яснення, як вести облік кількості
пільгових білетів у зв'язку зі зміною
форми заповнення - не проводилось.

Згідно рішення № 427 від 22.10.2009 року
виконавчого комітету Запорізької
міської ради, яким передбачено порядок
обліку, в п. 5 порядку, вказано:
відповідальність за правильність
обліку кількості перевезених окремих
категорій громадян, які мають пільги на
проїзд несе підприємство-перевізник в
особі керівника та головного
бухгалтера.

До позивача застосоване дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення за те,
що вона не вела облік кількості
пільгових білетів, але це не відповідає
дійсності, т.я. облікові листи вона
заповнювала.

Втім, відповідно до посадової
інструкції облік кількості пільговий
білетів не є її обов'язками, як водія.

Посилання представника відповідача на
те, що позивач як водій забов'язана
дотримуватися фінансової дисципліни
та у встановленому порядку складати та
надавати товарно-грошові та інші звіти
про рух та залишок ввірених їй
матеріальних цінностей, суд вважав
безпідставними, оскільки звільнена
вона не за зазначені порушення.

На підставі ст. 21 КЗпП України в
трудовому договорі передбачається яку
роботу робітник зобов'язується
виконувати з підпорядкуванням
внутрішньому розпорядку.

Згідно до ст. 31 КЗпП України
забороняється вимагати виконання
роботи, необумовленої трудовим
договором.

Крім того, відповідно до наказу 75/2-кз
від 27.03.13р. згода профспілкового
комітету надана протоколом 91 від 27.2003
року, тоді як суду наданий для огляду
протокол 62 від 27.03.2013 року.

З урахуванням викладеного, суд вірно
визнав, що в діях позивачки відсутня
система порушень

За таких обставин, суд обґрунтовано
вважав незаконним звільнення позивача
наказом 75/2-кз від 27.03.2013р. за п.3 ст.40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених трудовим договором та він
підлягає скасуванню, а позивачу -
поновленню на попередній роботі на
посаді водія.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі.

При ухваленні рішення про поновлення
на роботі, суд одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Таким чином, з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 28.03.2013 року, в загальній сумі
23200 грн. 33 коп. ( 5155,62:2/х9 = 23200,33 ) з
відрахуванням податків та обов'язкових
платежів

Що стосується позовних вимог позивача
про відшкодування моральної шкоди в
сумі 10 000 грн., то суд вірно вважав, що
неправомірним звільненням з роботи
відповідач спричинив ОСОБА_3 моральні
страждання, т.я. було порушено її право
на труд , вона має на утриманні
неповнолітню дитину, навчається та
зазнала матеріальних труднощів, що
вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

Втім, заявлену суму в рахунок
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10 000 грн. суд вважав значно
завищеною та такою, що не в повній мірі
відповідає тяжкості спричинених
моральних страждань , в зв'язку з чим
вважав за необхідне задовольнити
вказані позовні вимоги частково в сумі

2 000 грн.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
ан6алогічні доводам відповідача у суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Запорізького
комунального підприємства міського
електротранспорту
«Запоріжелектротранс» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: