Справа № 2-2031/11 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Провадження № 22-ц/773/452/14
Категорія: 27 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення боргу за договором
позики, за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на додаткове
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 травня 2011
року яке набрало законної сили, позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діяла в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
дочки ОСОБА_5, малолітньої дочки ОСОБА_6,
про стягнення боргу за договором
позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
малолітньої дочки ОСОБА_6, в користь
ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в
розмірі 3469780 грн. у розмірі, який
відповідає їх частці у спадщині, а
також 1700 грн. судового збору та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

На підставі цього рішення, 30
червня 2011 року позивачу ОСОБА_4 було
видано виконавчий лист № 2-3031/11, який,
перебуває на примусовому виконанні в
провадженні державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області.

18 грудня позивач ОСОБА_4 подав
заяву про ухвалення в даній справі
додаткового рішення, за яким визначити
конкретні частки боргу відповідачів,
відповідно до часток вартості майна,
одержаного відповідачами у спадщину.

Додатковим рішенням Луцького
міськрайонного суду від 23 січня 2014 року
заяву задоволено. Ухвалено стягнути з
ОСОБА_2 693956 грн., що відповідає 1/5 її
частки; стягнути із ОСОБА_5 1387912 грн., що
відповідає 2/5 її частки; стягнути із
ОСОБА_6 1387912 грн., що становить 2/5 її
частки.

На вказане рішення відповідач ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу в якій
просила скасувати оскаржене додаткове
рішення та постановити ухвалу про
відмову в ухваленні додаткового
рішення. Вказує, що не було належним
чином повідомлено сторону відповідача
про розгляд питання про ухвалення
додаткового рішення. Відповідач ОСОБА_2
вже досягла повноліття і набула
процесуальної дієздатності. В даній
справі 13 серпня 2012 року вже
постановлялася ухвала про відмову в
ухваленні додаткового рішення. Судом
не було враховано, що 01 червня 2011 року
та 15 серпня 2012 року позивачу на
виконання рішення суду від 13 травня 2011
року було повернуто 300000 доларів США
боргу та 12566 грн. відповідно. Також суд
не врахував, що заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Додаткове рішення ухвалено не
тим складом суду, що ухвалював рішення
від 13 травня 2011 року. Крім того, вимоги
заяви позивача не можуть бути вирішені,
шляхом постановлення додаткового
рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої
інстанції виходив з того, що в рішенні
від 13 травня 2011 року не було зазначено
точні суми грошових коштів, які
підлягають стягненню з відповідачів.

Проте, такий висновок суду першої
інстанції зроблений з неналежною
оцінкою обставин справи та
неправильним застосуванням норм
процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
зокрема якщо суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати. Заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов'язковою.

Так в даній справі 13 травня 2011 року
ухвалено рішення суду, яке набрало
законної сили. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
яка діяла в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
малолітньої дочки ОСОБА_6, про
стягнення боргу за договором позики
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, яка діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
малолітньої дочки ОСОБА_6, в користь
ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в
розмірі 3469780 грн. у розмірі, який
відповідає їх частці у спадщині.

Отже, суд вирішив питання права
позивача на стягнення з відповідачів
суми боргу і, як це вимагає
процесуальний закон зазначив в
резолютивній частині точну суму боргу -
3469780 грн.

Слід зазначити, що у відповідності до
принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК
України), суд вирішує спір в межах вимог
позову. Зміст позову цієї справи містив
саме ті вимоги на які суд конкретно дав
відповідь в резолютивній частині
рішення від 13 травня 2011 року, а саме про
стягнення з відповідачів 3469780 грн. суми
боргу. Позов не містив вимог про
стягнення з кожного відповідача
конкретної суми боргу, що відповідає
частці у спадщині. Відповідно, такі
вимоги не були обґрунтовані та не
досліджувались судом при ухваленні
рішення від 13 травня 2011 року.

Тому, підстав для ухвалення
додаткового рішення колегія суддів не
вбачає.

Цивільний і цивільний-процесуальний
кодекс дають відповідь, коли постає
питання щодо часток божників. Це
вирішується в ході виконання судового
рішення з урахуванням того, що один із
відповідачів набула повної цивільної
дієздатності.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.
У відповідності до ст. 379 ЦПК України,
питання про визначення частки майна
боржника у майні, яким він володіє
спільно з іншими особами, вирішується
судом за поданням державного
виконавця.

Отже, частки майна боржників,
відповідно і суми одноразового платежу
щодо кожного із спадкоємців може
встановити суд за поданням державного
виконавця.

Крім, того у відповідності до
вищезазначеної ст. 220 ЦПК України, про
розгляд питання щодо ухвалення
додаткового рішення слід повідомляти
сторін, хоч і їх присутність не є
обов'язковою. Разом з тим, в матеріалах
справи немає даних повідомлення сторін
про розгляд цього питання.

Вищевказані порушення призвели до
неправильного ухвалення додаткового
рішення, що дає підстави апеляційному
суду скасувати оскаржене додаткове
рішення та постановити ухвалу про
відмову в ухваленні додаткового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 307, 309, 312 - 315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задоволити.

Додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 23 січня 2014 року в даній
справі скасувати.

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_4
про ухвалення додаткового рішення в
даній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :