Єдиний унікальний номер 233/7121/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2631/2014
Категорія - 50 Головуючий
у 1 інстанції - Бєлостоцька О.В.
Доповідач - Зінов'єва А.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Зінов'євої А.Г.

суддів:
Ларіної Н.О.

Азевича В.Б.

при секретарі:
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Костянтинівського міськрайсуду
Донецької області від 03 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - орган опіки та піклування
Костянтинівської міської ради про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини і по зустрічному
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи -
орган опіки та піклування
Костянтинівської міської ради, орган
опіки та піклування Костянтинівської
райдержадміністрації про усунення
перешкод у вихованні і спілкуванні з
дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського
міськрайсуду від 03 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні
частково: на його користь з
відповідачки ОСОБА_3 щомісячно на
утримання малолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в
розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу,
але не менш 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини відповідного
віку, починаючи стягнення з 25 вересня
2013 року і до повнолітті дитини. В іншій
частині вимог ОСОБА_2 відмовлено. Крім
того, з ОСОБА_3 в дохід держави стягнуто
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволений частково: ОСОБА_2
зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_3
у вихованні і спілкуванні із сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Для реалізації
права на участь у вихованні і
спілкуванні з дитиною ОСОБА_3
визначений наступний спосіб: особисте
спілкування із сином один раз у три
місяці протягом двох тижнів з
понеділка по п'ятницю включно в період
з 15 по 18 год. за місцем навчання дитини
або за місцем його проживання чи
перебування з урахуванням та
дотриманням режиму дня; один раз у три
місяці протягом двох тижнів забирати
дитину за місцем свого проживання на
Україні з 17 год. суботи до 18 год. неділі
з урахуванням та дотриманням режиму
дня; в день побачення забирати дитину з
дому або школи особисто; спільний
відпочинок у другій половині літніх та
зимових канікул; необмежене
спілкування особисто засобами
телефонного, поштового, електронного
та іншого зв'язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного
спілкування. У задоволенні іншої
частини вимог ОСОБА_3 відмовлено. Крім
того, з ОСОБА_2 га користь ОСОБА_3
стягнуто судові витрати в розмірі 229
грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_2 приніс апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає
вимогам діючого законодавства та
фактичним обставинам справи, яким суд
дав неправильну правову оцінку. Просив
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити у повному обсязі,
відмовивши у задоволенні вимог
відповідачки.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги позивач посилався
на те, що у суду першої інстанції не
було підстав для відмови у задоволенні
вимог про позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно дитини,
оскільки остання протягом останніх
трьох років не мешкає на території
України. Вказаний факт встановлений в
судовому засіданні, що підтверджує
його доводи, яким він обґрунтовував
свої позовні вимоги. Розглянувши
справу за відсутністю останньої, суд
позбавив його можливості задавати
питання. Розглядаючи вимоги щодо
участі відповідачки у вихованні
дитини, суд не звернув уваги на
відсутність рішення органа опіки та
піклування з цього приводу. При цьому,
суд взагалі не прийняв до уваги
висновок органу опіки про доцільність
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
Суд у своєму рішенні неправильно
послався на вимоги ст. 157 СК України,
намагаючись таким чином надати
законності неправомірному рішенню. Суд
безпідставно прийняв до уваги висновок
органу опіки та піклування від 24.01.2014 р.,
оскільки останнім порушено
територіальну компетенцію, тим більш,
що вказаного висновку орган опіки і
піклування дійшов без його участі.
Рішення щодо стягнення аліментів судом
також прийнято без достатніх
обґрунтувань і без обговорення питання
про стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі.

Позивач та його представник у
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідачки та
прокурор проти апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити, а
рішення суду залишити без зміни.

Інші сторони до судового
засідання не прибули, про день, час та
місце слухання справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і
обґрунтовано частково задовольнив
основний та зустрічний позови сторін.

При розгляді справи судом було
встановлено, що з 26.08.2006 р. сторони
знаходилися у зареєстрованому шлюбі,
який був розірваний на підставі
заочного рішення Костянтинівського
міськрайсуду від 16 вересня 2011 р. Від
шлюбу сторони мають одну малолітню
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
свідоцтві про народження якого
батьками записані сторони по справі і
останні своє батьківство щодо дитини
не оспорюють. Після припинення шлюбних
відносин дитина проживає з батьком за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки мати
здебільш знаходиться на заробітках в
Росії. 02.09.2013 р. ОСОБА_3 звернулася до
служби у справах дітей
Костянтинівської міської ради з
приводу визначання порядку та способу
її участі у вихованні дитини, у
здійсненні яких в неї виникають
проблеми.

Обидва батьки за місцем свого
проживання характеризуються
позитивно. Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов відповідачки
від 15.01.2014 р., встановлені задовільні
умови проживання дитини, щодо якої
ставиться питання про позбавлення
батьківства. За висновками органів
опіки та піклування Костянтинівської
міської ради від 06.11.2013 р. - вважає за
доцільне позбавити ОСОБА_3
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
Костянтинівської
райдержадміністрації від 24.01.2014 р.
встановлено порядок та спосіб участі
ОСОБА_3 у вихованні дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК
України, мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він, зокрема, ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» (в
редакції за станом на день виникнення
правовідносин), ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до п. 18 вищевказаної
Постанови, зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

В ході слухання справи позивачем
ОСОБА_2 не надано доказів винної
поведінки відповідачки ОСОБА_3 та
свідомого нехтування останньою своїми
материнськими обов'язками. Вимушеність
відповідачка виїздити на заробітки до
Росії не можуть ставитися їй у вину і
розцінюватися як усунення від участі у
вихованні дитини.

Згідно вимог п. 15 Постанови,
позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Суд першої інстанції ретельно
перевірив доводи ОСОБА_2 та надані ним
докази на підтвердження своїх вимог і
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для застосування
до відповідачки крайнього заходу
впливу у вигляді позбавлення її
батьківських прав щодо малолітньої
дитини.

Стосовно стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на утримання дитини аліментів,
то суд обґрунтовано задовольнив
вказану частину вимог.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Одним із способів виконання батьками
обов'язку по утриманню дитини,
передбаченому ч.3 ст. 181 СК України, є
рішення суду, яким кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, як вбачається з вимог ст. 182
СК України, при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції,
дитина сторін проживає з батьком і
даний факт ніким не оспорюється. За
вказаних обставин мати дитини, яка
проживає окрема повинна матеріально її
утримувати до досягнення нею
повноліття

Враховуючи встановлені обставини та
норми матеріального права, суд
обґрунтовано стягнув на користь
позивача аліменти на утримання дитини
у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_3

Апеляційний суд не може прийняти до
уваги доводи апелянта про те, що
рішення про стягнення аліментів судом
прийняте без достатніх обґрунтувань і
без обговорення питання про стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі,
оскільки вони безпідставні.

Більш того, відповідно до вимог ст. 184 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2,
ним ставиться питання про стягнення
аліментів у розмірі 1/4 частини доходів
відповідачки і при цьому, визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі є правом суду, а не обов'язком,
виходячи з вищевказаної норми закону.

Стосовно зустрічного позову про
визначення порядку і способу участі у
виховання дитини, то у суду першої
інстанції не було підстав для відмови у
його задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України,
той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 158 СК України, за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання. Особа, яка ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування, зобов'язана відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
тому з батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Як вбачається з вимог ст. 159 СК
України, якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Виходячи з викладеного, один з
батьків, який проживає окремо, навіть
за наявності рішення органу опіки та
піклування не позбавлений можливості
визначення способу участі у судовому
порядку.

Таким чином, ОСОБА_3 як мати
малолітнього ОСОБА_4, 2007 року
народження має право на спілкування з
дитиною та на участь у його вихованні.

При цьому, як вбачається з вимог ч.2 ст.
159 СК України, під час вирішення спору
щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини береться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення, в тому числі
стан психічного здоров'я одного з
батьків, зловживання ним алкогольними
напоями або наркотичними засобами.

Враховуючи всі обставини та виниклі
між сторонами стосунки, суд
обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3, обмежившись
способами, визначеними у висновку
органу опіки та піклування.

Апеляційний суд не може прийняти до
уваги доводи апелянта про відсутність
рішення органу опіки та піклування
щодо участі відповідачки у вихованні
дитини, безпідставне ігнорування
висновку вказаного органу про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав та невідповідність
висновку від 24.01.2014 р. вимогам діючого
законодавства, оскільки вони
необґрунтовані.

Відповідно до вимог ст. 19 СК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
особа має право на попереднє звернення
за захистом своїх сімейних прав та
інтересів до органу опіки та
піклування. Звернення за захистом до
органу опіки та піклування не
позбавляє особу права на звернення до
суду. У разі звернення з позовом до суду
орган опіки та піклування припиняє
розгляд поданої йому заяви. При
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Згідно ст. 158 СК України, за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги висновок органу опіки
та піклування від 06.11.2013 р. про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав (що не суперечить
вимогам діючого законодавства),
оскільки воно недостатньо
обґрунтоване і не відповідає інтересам
дитини.

Як вбачається з п.73 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. №866 (в редакції за станом
на день виникнення правовідносин) (далі
Порядок), у разі виникнення спору між
батьками щодо участі у вихованні
дитини один з батьків, що проживає
окремо від дитини, подає службі у
справах дітей за місцем проживання
дитини заяву, копію паспорта, довідку з
місця реєстрації (проживання), копію
свідоцтва про укладення або розірвання
шлюбу (у разі наявності), копію
свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей
проводить бесіду з батьками, а у разі
потреби, також з родичами дитини. До
уваги береться ставлення батьків до
виконання батьківських обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, стан здоров'я дитини та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Після з'ясування обставин, що призвели
до виникнення спору між батьками щодо
участі у вихованні дитини, служба у
справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі
потреби порядок побачення з дитиною
того з батьків, який проживає окремо
від неї, встановлюються рішенням
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі держадміністрації,
виконавчого органу міської, районної у
місті ради з урахуванням висновку
служби у справах дітей.

Також, відповідно до вимог ст. 74
Порядку, під час розгляду судом спорів
між батьками щодо виховання дитини
районна, районна у мм. Києві та
Севастополі держадміністрація,
виконавчий орган міської, районної у
місті ради подає суду письмовий
висновок про способи участі одного з
батьків у вихованні дитини, місце та
час їх спілкування, складений на
підставі відомостей, одержаних службою
у справах дітей в результаті
проведення бесіди з батьками, дитиною,
родичами, які беруть участь у її
вихованні, обстеження умов проживання
дитини, батьків, а також на підставі
інших документів, які стосуються
зазначеної справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 02.09.2013 р. звернулася до органу
опіки та піклування із заявою про
вирішення питання щодо її участі у
вихованні дитини. Вказані обставини не
позбавляють її права звернення до суду
із аналогічним позовом.

У відповідності з вимогами ст. 19 СК
України, орган опіки та піклування
Костянтинівської міської ради повинен
був розглянути заяву по суті або після
звернення ОСОБА_3 до суду припинити
розгляд вказаної заяви, що виконано не
було. При цьому, згідно ст. 74 Порядку,
вказаний орган повинен був надати до
суду письмовий висновок про способи
участі матері ОСОБА_3 у вихованні
дитини. Між тим, вказаний компетентний
орган відмовився надавати такий
висновок, вважаючи принциповою позицію
про позбавлення відповідачки
батьківських прав.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до
уваги рішення органу опіки та
піклування Костянтинівської
райдержадміністрації від 24.01.2014 р.,
оскільки воно складене у відповідності
з діючим законодавством і з
додержанням процедури його складання.

Також не заслуговують уваги доводи
апелянта про недоліки рішення щодо
його виконання, оскільки вони не є
підставами для скасування рішення та
можуть бути усунуті іншим шляхом.

Таким чином, рішення суду відповідає
вимогам діючого законодавства і
підстав для його скасування не має.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1-308, 313, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайсуду Донецької області від 03
лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: