№
19 березня 2014 року
Малиновський районний суд м. Одеси у
головуючого - судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики,
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
ОСОБА_2 на його користь суму
заборгованості за договором позики у
річних від простроченої суми в розмірі
2308,44 грн. та інфляційні витрати в
Позов обґрунтований такими
обставинами. Відповідно до укладеного
договору від 21.03.2011 року позивач
позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі
зобов'язався повернути суму позики до
20.07.2012 року, про що надав відповідну
розписку. Крім того, з метою
забезпечення виконання зазначених
зобов'язань позичальником, 21.03.2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки, за умовами якого
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. ОСОБА_2 свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав.
10.07.2013 року позивач направив на адресу
відповідача вимогу про повернення
грошових коштів, яка була залишена ним
без відповіді. У зв'язку з цим позивач
змушений був звернутися за захистом
своїх прав до суду.
У судове засідання представник
позивача не з'явилася, подала до суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, підтримання позову та
згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачі в судові засідання не
з'являлися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили, заяву про розгляд справи
за їх відсутності не подали.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача,
викладеної в письмовій заяві, суд
ухвалює заочне рішення на підставі
наявних у матеріалах справи доказів, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі,
вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позов належить
задовольнити, зважаючи на такі
обставини.

Як встановлено судом, 21.03.2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1
передав у власність ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 62000 грн. для особистих
потреб. ОСОБА_2, у свою чергу,
зобов'язався повернути суму позики до
20.07.2012 року. Зазначені обставини
підтверджуються власноруч написаною
розпискою ОСОБА_2 від 21.03.2011 року.

21.03.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 21-03/11, за
умовами якого ОСОБА_3 поручається перед
ОСОБА_1 за виконання боржником ОСОБА_2
зобов'язання щодо повернення позики в
розмірі 62000 грн., сплати процентів, пені,
штрафних санкцій та збитків,
інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки
поручитель і боржник відповідають
перед кредитором за невиконання чи
несвоєчасного виконання зобов'язань як
солідарні боржники.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за договором не виконав,
суму позики у обумовлений сторонами
строк не повернув. 10.07.2013 року позивач
направив на адресу ОСОБА_2 письмову
вимогу про повернення грошових коштів
у розмірі 62000 грн., яка була отримана ним
12.07.2013 року, проте залишена без
відповіді.

Таким чином, між сторонами виникли
договірні зобов'язання із приводу
надання позики, які регулюються главою
71 ЦК України та загальними положеннями
ЦК України про зобов'язання та договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та Цивільного кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Оскільки зобов'язання, яке виникло між
сторонами на підставі договору позики,
є грошовим, то відповідальність за його
порушення настає відповідно до умов ст.
625 ЦК України. Згідно з цією статтею
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розрахунок 3% річних, які
підлягають стягненню з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
проведений судом наступним чином:

з 21 липня 2012 року по 16 жовтня 2013
року кількість прострочених днів
дорівнює 453; отже, 62000 грн. х 3% : 100 :
365 х 453 = 2308,44 грн.

Керуючись даними Держкомстату України
про індекси споживчих цін та
Рекомендаціями Верховного Суду
України відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, суд встановив, що розмір індексу
інфляції за прострочення ОСОБА_2
виконання грошового зобов'язання перед
ОСОБА_1 за грудень 2012 року, січень 2013
року складає:

- за грудень 2012 року та за січень 2013
року індекси інфляції дорівнюють 100,2;
зведений індекс становить (100,2/100) х
(100,2/100) = 1,004004

- сума боргу з урахуванням індексу
інфляції дорівнює: 62000 грн. х 1,004004 = 62248,25
грн.

- сума інфляції складає: 62248,25 - 62000 =
248,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 554 ЦК України та
положеннями договору поруки № 21-03/11,
сума 3% річних та інфляції підлягають
стягненню в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, обґрунтованими та мають
бути задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 554, 625, 629, 1046,
1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_4, виданий
Жовтневим РВ УМВС України в Луганській
області 20 березня 2002 р.,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ІІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, паспорт
серії НОМЕР_5, виданий Березівським РВ
УМВС України в Одеській області 22
травня 1997 р., зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2, ІІН НОМЕР_2, борг у
розмірі 62 000 (шістдесят дві тисячі) грн.
00 коп.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_6,
виданий Малиновським РВ УМВС України в
Одеській області 29 травня 1996 р.,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3,
ІІН НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 3% річних
від простроченої суми в розмірі 2308 (дві
тисячі триста вісім) грн. 44 коп. та
інфляційні витрати в розмірі 248 (двісті
сорок вісім) грн. 25 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі 645 (шістсот сорок п'ять)
грн. 57 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В. Тополева