Великоолександрівський районний суд
Справа № 650/947/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року
Великоолександрівський районний суд
Херсонської області

в складі: головуючого -
судді Дічакової Т.І.

при секретарі -
Біловол Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
В.Олександрівка справу за позовом

ОСОБА_1

до приватного підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості із
заробітної плати та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до приватного підприємця
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із
заробітної плати та моральної шкоди
посилаючись на те, що вона працювала у
відповідача продавцем згідно
укладеного трудового договору від 08.09.10
р. з додатком № 1 від 01.03.11 р. до нього,
згідно яких вона повинна була
отримувати зарплату спочатку 444 грн. а
пізніше 941 грн. з робочим днем з 8.00 до 12
годин та з 13.00 по 17.00 год., однак,
фактично працювала з 8.00 до 20.00 год. без
перерви в робочі дні, з одним вихідним -
суботою а також працювала у святкові
дні. За понаднормову роботу оплата їй
не проводилась, не нараховувалась та не
виплачувалась індексація грошових
доходів. Сума невиплати зарплати
складає 11933,49 грн.

Вироком Великоолександрівського
районного суду від 21.11.12 р. ОСОБА_2
визнана винною у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 172 ч 1 КК України.

Діями відповідачки їй заподіяно і
моральної шкоди, бо порушено її трудові
права у зв'язку з тим, що вона працювала
понаднормово, не отримуючи належної
оплати за свою роботу. Погіршився її
психологічний та фізичний стан, вона не
мала часу, щоб приділити належну увагу
сім'ї. Такий режим праці зберігався і у
період її вагітності, що негативно
впливало на моральний стан. Відповідач
намагалася звільнити її за недостачу
товаро-матеріальних цінностей після
проведення ревізії і пред'являла позов
на 7517 грн. у зв'язку з чим вона змушена
була витрачати час на судові засідання,
переживати. Суму моральної шкоди
оцінює в 12 тисяч гривен.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов згідно поданої заяви,
пояснила,що її експлуатували, вона
перепрацьовувала норми робочого часу,
недотримувала заробітну плату,
виснажувалась на роботі і мала загрозу
викидня у зв'язку з чим перебувала на
лікарняному.

Представник позивачки підтримав
позов, пояснивши, що ОСОБА_1 працювала у
відповідачки за трудовим договором,
перепрацьовувала норми, але заробітну
плату не отримувала у зв'язку з чим
звернулась з заявою до правоохоронних
органів. ОСОБА_2 була притягнута до
кримінальної відповідальності,
встановлено, що борг по зарплаті склав
11933,49 грн.

Моральна шкода, яку було заподіяно,
полягає в тому, що позивачка працювала
без вихідних, не отримувала належної
оплати праці, виснажувалась на роботі.
Порушено її трудові права, погіршився
стан здоров'я, у зв'язку з чим вона мала
загрозу викидня і лікувалася. Тривалий
час вона не отримувала допомогу на
дитину у зв'язку з тим, що відповідачка
не надавала довідку про її заробітну
плату.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
пояснила, що нею оплачено всі лікарняні
листи, ніхто ОСОБА_1 не тримав на
робочому місці і не примушував
працювати більше, ніж передбачено
договором. Ніяких скарг, звернень, що їй
тяжко працювати або з інших питань до
неї не було. ОСОБА_1 працювала,
розпоряджалась товаром, грішми,
допустила недостачу товаро -
матеріальних цінностей. Ніяких проблем
до звернення ОСОБА_1 в прокуратуру з
заявою у їх відносинах не було.

Представник відповідачки позов не
визнав, вказав, що заподіяння ОСОБА_1
моральної шкоди нічим не підтверджено.
Вироком суду не встановлено факту
примусу до понаднормової роботи, або
вчинення інших дій, що впливають на
моральний стан позивачки. Вона
виходила на роботу, працювала,
отримувала заробітну плату і не мала
ніяких скарг.

Стосовно суми боргу 11933,49 грн., виходячи
з вироку суду вона повинна бути базовою
для відрахування сум з неї у відповідні
фонди. Це не є чиста сума невиплаченої
заробітної плати. Тобто, позивачка не
надала належного розрахунку суми
боргу. Просить відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши сторони по справі, їх
представників, дослідивши матеріали
справи суд приймає до уваги слідуюче.

В судовому засіданні встановлено з
пояснень сторін, представників,
матеріалів справи, що ОСОБА_1 працювала
у ПП ОСОБА_2 продавцем за трудовим
договором від 08.09.10 р.

Вироком Великоолександрівського
районного суду від 21.11.12 р. ОСОБА_2
визнана винною у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 172 ч 1 КК України,
потерпілою є ОСОБА_1 Вироком
встановлено, що в результаті
незаконних дій приватним підприємцем
ОСОБА_2 найманому працівникові ОСОБА_1
не донараховано заробітну плату за
роботу в надурочний час на загальну
суму 11933,49 грн.

Вказаний вирок пройшов оскарження в
апеляційній та касаційній інстанціях
і залишився без змін.

Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України, п
7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18.12.09 р. «Про судове
рішення у цивільній справі»,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи… суд не вправі
обговорювати вину відповідача, а може
вирішувати питання лише про розмір
відшкодування, поскільки вирок є
обов'язковим для суду з питань, чи мали
місце ці дії та вчинені вони цією
особою.

В даному випадку суму стягнення також
встановлено вироком суду. Однак, це не є
сума чистої заробітної плати. З
пояснень свідка ОСОБА_3, наведених у
вироці та даних довідки і розрахунку
нарахування заробітної плати ОСОБА_1
згідно судового доручення, про що також
вказано у вироці, з нарахованої суми
зарплати було відраховано податковою
інспекцією податок з доходів фізичних
осіб і вийшло 11933,49 грн. Але з даної суми
не утримано інші обов'язкові платежі та
збори, передбачені законом. Тому,
згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24.12.99 р. «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» - п 6:
оскільки справляння і сплата
прибуткового податку з громадян є
відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

Позивачкою також поставлено вимогу про
стягнення моральної шкоди.

По цій вимозі законом передбачено
тримісячний строк позовної давності -
ст. 233 КЗпП.

Позов ОСОБА_1 подала в липні 2013 року,
значно пізніше після подій, порушень з
якими вона пов'язувала заподіяння їй
моральної шкоди.

В судовому засіданні 21.02.14 р.
представник позивачки і позивачка
ОСОБА_1 заявили клопотання про
поновлення строку звернення до суду
посилаючись на те, що строк звернення
пропущено у зв'язку з апеляційним
оскарженням ОСОБА_2 вироку.

На думку суду строк звернення до суду
поновленню не підлягає, бо про
порушення своїх прав ОСОБА_1 знала ще в
період своєї роботи у відповідачки в
2010-11 роках. Вирок суду набрав законної
сили 26.02.13 року. Об'єктивних перешкод
для звернення до суду з даними
позовними вимогами в судовому
засіданні не встановлено.

Тому в частині клопотання про
поновлення строку звернення до суду та
стягнення моральної шкоди слід
відмовити.

Керуючись ст. 6, 10, 11 ЦПК
України, в силу ст. 61 ЦПК України, ст. 50,
95, 106, 107, 116, 117, 233 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість із заробітної плати в
сумі 11933 гривни 49 копійок, яка вказана
лише з відрахуванням податку доходів
фізичних осіб, без утримання інших
обов'язкових зборів та платежів,
передбачених законом.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
243 гривни 60 копійок.

На рішення може бути подано
апеляцію до Херсонського апеляційного
суду через місцевий суду протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Т.І.ДІЧАКОВА