У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом державного
підприємства «Київський бронетанковий
завод» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення
з гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 25 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року державне підприємство
«Київський бронетанковий завод» (далі -
ДП «Київський бронетанковий завод»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову державне
підприємство зазначало, що в його
оперативному управлінні перебуває
гуртожиток, що розташований по

АДРЕСА_1, в якому без належних правових
підстав, оскільки припинили з власного
бажання трудові відносини з
підприємством, проживають
відповідачі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
належним чином було повідомлено про
необхідність звільнення займаного
ними жилого приміщення, але вони у
добровільному порядку не виселяються,
ДП «Київський бронетанковий завод»
просило позов задовольнити та виселити
відповідачів з гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня

2013 року в задоволенні позову ДП
«Київський бронетанковий завод»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
25 липня 2013 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 березня 2013
року скасовано, позов ДП «Київський
бронетанковий завод» задоволено.
Виселено

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду м. Києва від
25 липня 2013 року скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і залишити в силі
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня 2013 року, яке було
помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив із
доведеності вимог ДП «Київський
бронетанковий завод» щодо незаконного
проживання відповідачів у гуртожитку,
при цьому суд зазначив, що дія Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
на правовідносини сторін не
розповсюджується.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Статтями 128, 129 ЖК України визначено
порядок та умови надання жилої площі в
гуртожитку.

Статтею 132 ЖК України передбачено
підстави виселення з гуртожитку.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» забороняється виселення,
переселення та відселення мешканців
гуртожитків, на яких поширюється дія
цього Закону, без попереднього надання
їм

їх сім'ям) іншого житла, придатного для
постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення
громадян з гуртожитків відповідно до
цього Закону допускається лише у
випадку визнання гуртожитку таким, що
перебуває в аварійному стані або в
стані, непридатному для проживання
людей, на підставі рішення, прийнятого
відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону.

Сфера дії цього Закону поширюється на
громадян, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках та фактично
проживають у них

ст. 1 Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитку»).

Судом установлено, що гуртожиток, який
знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 перебуває в оперативному
управлінні позивача - ДП «Київський
бронетанковий завод», підприємство не
підпорядковується Міністерству
оборони України, що підтверджується
його статутом.

У кімнаті АДРЕСА_1 вказаного гуртожитку
із серпня 1999 року проживають ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 разом з неповнолітнім сином -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується довідкою № 48 від 11
жовтня 2011 року.

Вселилися до спірної кімнати
відповідачі на підставі договору № 16
від 1 листопада 2001 року та додатку до
нього № 1, який було укладено з ОСОБА_3 й,
відповідно до умов якого, сім'ї
відповідача для тимчасового
проживання була надана вказана кімната
в гуртожитку.

14 вересня 2006 року на підставі рішення
Казенного підприємства «Київський
ремонтно-механічний завод», яке в
подальшому було реорганізовано в
державне підприємство «Київський
ремонтно-механічний завод» та в ДП
«Київський бронетанковий завод»,
ОСОБА_4 на сім'ю з трьох осіб: чоловіка -
ОСОБА_3, та сина - ОСОБА_5, було видано
ордер на вказане жиле приміщення.

Таким чином, встановивши, що
відповідачі власного житла не мають, на
законних підставах вселилися до
гуртожитку, більше п'яти років
зареєстровані в ньому та проживають до
теперішнього часу, суд першої
інстанції дійшов правильного та
обґрунтованого висновку про те, що
останні не можуть бути виселені без
надання іншого жилого приміщення.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не були
порушені норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим у
справі обставинам і скасоване
апеляційним судом помилково.

Апеляційний суд на порушення вимог ст.
ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені
положення закону та обставини справи
не врахував і помилково скасував
рішення суду першої інстанції та
зазначив про наявність правових
підстав для виселення відповідачів зі
спірної кімнати гуртожитку.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
15 липня 2013 року скасувати.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня

2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
О.В.
Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук