№2/760/1559/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням та відшкодування шкоди та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
ОСОБА_2, в якому просила усунути
перешкоди з боку останнього в
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язавши ОСОБА_2 надати їй ключі від
квартири та забезпечити вільний доступ
до неї 24 години на добу.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказує, що
у вказаній квартирі вона зареєстрована
і проживала за згодою ОСОБА_2, який є
власником квартири, але у 2013 році між
ними стався конфлікт, після чого ОСОБА_2
замінив замки у квартирі і унеможливив
доступ позивача до квартири.

Вказані дії позивач вважає
неправомірними, оскільки на думку
позивача вона має право користування
вказаною квартирою на підставі раніше
наданої їй згоди ОСОБА_2, як власника
квартири, що підтверджується заочним
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 01.10.2013 року, яким відмовлено
у виселенні ОСОБА_1 з квартири.

Також позивач просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 10000 гривень на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої неправомірними діями
відповідача по створенню перешкод у
користуванні житлом.

В свою чергу ОСОБА_2 подав зустрічний
позов, в якому просить визнати ОСОБА_1
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1, оскільки вона не є
членом сім'ї ОСОБА_2, жодного права на
проживання у квартирі не має, згоди на
її проживання ОСОБА_2, як власник, не
дає, а отже ОСОБА_1 має бути позбавлена
права проживання у вказаній квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
первісний позов підтримала та просила
про його задоволення, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.
Проти зустрічного позову
заперечувала, посилаючись на його
необґрунтованість.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти
первісного позову та просив
задовольнити зустрічний, посилаючись
на обставини, викладені в ньому.

Суд заслухавши пояснення ОСОБА_1 та
представника ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що власником квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
30.11.2000 року.

Також з пояснень сторін та матеріалів
справи встановлено, що ОСОБА_1, яка є
сестрою ОСОБА_2 за згодою останнього з
26.06.2004 року зареєстрована та проживала
у спірній квартирі. Згода ОСОБА_2 була
усною, документально сторони надання
згоди не оформлювали.

Проте, в подальшому через погіршення
відносин між сторонами виник спір щодо
права ОСОБА_1 проживати у квартирі, у
зв'язку з чим ОСОБА_2 змінив замки на
дверях квартири, чим позбавив її права
користування.

Таким чином на сьогодні ОСОБА_2 згоди на
проживання ОСОБА_1 не надає та
відповідно заперечує проти
користування останньою квартирою.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою).

Посилання ОСОБА_1 на її реєстрацію у
спірному жилому приміщенні суд не
приймає до уваги, оскільки згідно
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та відповідно до
постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 01.11.1996 року наявність чи
відсутність прописки самі по собі не
можуть бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи
вселилась туди за згодою власника
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
вимог ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в
користуванні квартирою, яка належить
ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно і вимоги ОСОБА_1 щодо
відшкодування моральної шкоди
задоволенню також не підлягають,
оскільки є похідними від вимог щодо
усунення перешкод.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
то суд приходить до наступного
висновку.

Як вказує ОСОБА_2 в зустрічному позові,
ОСОБА_1 не є членом його родини, жодного
договору щодо права останньої
користуватись квартирою між сторонами
не укладалось, на сьогодні своєї згоди
ОСОБА_2 на користування ОСОБА_1
квартирою не надає, а отже і відповідно
право ОСОБА_1 на користування квартирою
ОСОБА_2 відсутнє як таке і відповідно не
може бути втрачене.

При цьому ж, посилання ОСОБА_1 на її
реєстрацію у спірному жилому
приміщенні не можуть бути враховані,
оскільки наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди за згодою власника приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає а правильним в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за
первісним позовом та ОСОБА_2 за
зустрічним позовом відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 150, 155 ЖК України, Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
роз'ясненнями Верховного Суду України
від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо
розгляду судами окремих категорій
справ (Житлове право)», постановою
Пленуму Верховного Суду України від 12
.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», статтями 27,
31, 60, 77, 88, 208, 209, 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням та відшкодування
шкоди - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано апеляційному суду через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: