Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Ніколова І.С.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 2-3251/09
25 березня 2014 року
Справа № 22ц-778/587/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19.11.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, треті особи - Орган опіки
та піклування Мелітопольської міської
ради, Приватний нотаріус
мелітопольського нотаріального округу
ОСОБА_6, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк", Комунальне підприємство
"Мелітопольське міжміське бюро
технічної інвентаризації про визнання
правочину недійсним, витребування
майна та визнання права власності на
майно, та за позовними вимогами ОСОБА_1
і ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Комунального
підприємства "Мелітопольське
міжміське бюро технічної
інвентаризації", Приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про стягнення грошової
суми, відшкодування моральної шкоди
завданої неправомірними діями, -

в с т а н о в и л а :

У квітні, листопаді 2009 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_4,
Приватний нотаріус мелітопольського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання правочину недійсним,
витребування майна та визнання права
власності на майно, посилаючись на те,
що 25.04.2008 року відповідач ОСОБА_4 від її
імені (позивача) продав відповідачам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належну їй квартиру
АДРЕСА_1. Угода була посвідчена
Приватним нотаріусом Мелітопольського
нотаріального округу ОСОБА_6. Однак
вона не давала ОСОБА_4 доручення на
продаж квартири, у зв'язку з чим цей
договір вважає нікчемним. Водночас
просила суд визнати недійсним
доручення від 03.04.2008 року посвідчене
Приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за яким ОСОБА_7 мав повноваження на
вчинення правочину купівлі-продажу від
її імені, визнати за нею право
власності на квартиру та витребувати
її із чужого незаконного володіння.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили
окремі вимоги до ОСОБА_7 Комунального
підприємства "Мелітопольське
міжміське бюро технічної
інвентаризації", Приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про стягнення грошової
суми, відшкодування моральної шкоди
завданої неправомірними діями й
стверджували на тому, що оскільки за
даними експертного дослідження
позивач не підписував довіреність на
вчинення ОСОБА_7 угоди купівлі-продажу
спірної квартири, виходячи з положень
про нікчемність договору, зажадали
повернення від ОСОБА_7 переданих грошей
за договором купівлі-продажу та
стягнення з нього та відповідачів:
Комунального підприємства
"Мелітопольське міжміське бюро
технічної інвентаризації", Приватного
нотаріуса Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 збитків,
які зазнали за час реєстрації майна в
БТІ та витрачених на ремонт спірного
житлового приміщення, на кожного по 227
493 грн. 49 коп., на користь ОСОБА_2 - 1669 грн.
50 витрачених на відновлення здоров'я
втраченого у зв'язку з неправомірними
діями, відшкодувати моральні збитки на
користь ОСОБА_1 - 1000 грн., на користь
ОСОБА_2 - 5000 грн..

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19.11.2013 року основний позов
задоволено. Суд визнав недійсною
довіреність від 03.04.2008 року посвідчену
Приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за яким ОСОБА_7 набув повноважень на
вчинення дій від імені позивача, визнав
за ОСОБА_3 право власності на спірну
квартиру та витребував житлове
приміщення від відповідачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задоволені частково. На користь
заявників суд присудив з ОСОБА_4 460 986
грн. 98 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
покликали суд скасувати судове рішення
з ухваленням нового, зазначаючи, що суд
неправильно визначив обставини справи
й невірно застосував норми
матеріального права щодо вимог про
визнання спірної угоди недійсною та на
їх думку безпідставно стягнув з ОСОБА_4
на їх користь кошти.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши
матеріали справи, доводи скарги,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
на праві власності належить позивачу
ОСОБА_3 (т-1 а.с.11,240).

25 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4,
який діяв від імені ОСОБА_3 за
довіреністю засвідченою Приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 03.04.2008
року, продав зазначене житлове
приміщення відповідачу ОСОБА_1 (т-1
а.с.14).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
подружжя.

Із матеріалів справи також слідує, що
кошти від угоди купівлі-продажу
отримав ОСОБА_4 у сумі 303 000 грн. (т-1
а.с.14,15).

Позивач твердив, що не давав доручення
на продаж спірної квартири, у зв'язку з
чим вважає договір нікчемним.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин
справи, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин
справи, які мають значення для справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, допитів свідків,
письмових доказів, висновків експертів
(ст.57 ЦПК).

До справи був залучений висновок
експерно-криміналістичного центра від
11.02.2009 року у кримінальній справі і із
якого слідує, що рукописний текст, та
підпис у спірній довіреності виконані
не ОСОБА_3 (т-1 а.с.90).

Суд зважає, що наявні в кримінальній
справі інші матеріали про факти, які
складають предмет доказування у
цивільній справі, підлягають
дослідженню при розгляді судом спору
про право цивільне.

У судовому засіданні, за клопотанням
відповідачів, зазначений висновок був
безпосередньо досліджений, в тому
числі і шляхом допиту експерта, який
висновки підтвердив.

Суд водночас врахував і те, що ОСОБА_3 на
час посвідчення довіреності
перебувала у Бельгії і не знаходилась
на території Україні (т-1 а.с.157,158-161).

В такому разі, одержані у суді першої
інстанції фактичні дані підтверджують
пояснення позивача про те, що спірну
довіреність він не видавав.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно із положенням ЦК України, особа,
яка вважає, що її речові права порушені,
має право звернутися до суду як з
позовом про визнання відповідної угоди
недійсною (ст.215 -235), так і з позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст.330,338).

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним, у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Разом із тим, статтею 216 ЦК України
визначено особливі правові наслідки
недійсності правочину. Зокрема, кожна
зі сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі наслідки
окремих видів недійсних правочинів.

Отже, на угоду, укладену з порушенням
вимог закону, не поширюється загальне
правило про наслідки недійсності
правочину (двостороння реституція),
якщо сам закон передбачає інші
наслідки такого порушення.

Відповідно до вимог ст.330 ЦК України,
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребуванне у нього.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст.388 ЦК України добросовісне
придбання можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.10 Постанови № 9 від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе
власником майна можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Задовольняючи позов районний суд
виходив саме із наведених правових
норм.

Керуючись ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19.11.2013 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: