АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3330/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Дмитренка М. І.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обгрунтування своїх вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_9, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить будинок з надвірними будівлями.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 04 березня 2014 року скасовано рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2013 року, яким позивачу було надано додатковий строк для прийняття спадщини та на підставі якого остання отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивачка вказувала, що на даний час Золотоніським міськрайонним судом розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі і на вищевказаний будинок із господарськими спорудами.

На час відкриття спадщини ОСОБА_6 постійно проживала разом із спадкодавцем, прийняла спадщину своєї мами, але у визначений законом термін не звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка зазначала, що для того щоб зберегти право на ? частину спадкового майна їй необхідно підтвердити факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв'язку із чим і просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 разом із спадкодавцем ОСОБА_9 з 2006 року по 06 липня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1, тобто в час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 у період 2006-2008 років тимчасово знаходилася (перебувала) у будинку 13 по вул. Заплавній, де проживала її мати, сестра та діти, а тому тимчасове перебування не можна ототожнювати із фактом постійного проживання за вказаною адресою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_11 вбачається, що остання є дочкою померлої ОСОБА_9

23 вересня 2013 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 02 квітня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Із системного аналізу ч. 4 ст. 256 ЦПК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними розглядаються судами за правилами позовного провадження.

Враховуючи наявність спору з приводу спадкування після смерті ОСОБА_9 її дочкою ОСОБА_6 та внуками - ОСОБА_7 та ОСОБА_10, та те, що встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, яким вирішаться звернення ОСОБА_6 до суду за правилами позовного провадження відповідає діючому законодавству України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ( п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року).

У силу вимог ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В розумінні ст. 57 - 59 ЦПК України не знайшли свого підтвердження переконливими, належними та допустимими доказами доводи позивача щодо постійного проживання позивача із ОСОБА_9 Так, як на підтвердження факту постійного проживання разом із померлою ОСОБА_6 посилалася тільки на покази свідків, як, як встановлено судом першої інстанції, вказували лише на тимчасове перебування останньої за місцем відкриття спадщини.

Будь-яких інших доказів, що свідчили б про спільний побут чи ведення спільного господарства ОСОБА_6 разом із покійною матір'ю, сплату нею комунальних послуг позивачкою не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо доглядання останньою тяжко хворої покійної матері та рідної сестри ОСОБА_13, в зв'язку з чим вона і проживала у будинку АДРЕСА_1, утримувала вказане будинковолодіння, оскільки такі доводи не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :