Справа № 725/6553/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2014 року
м.
Чернівці

Першотравневий районний суд
м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Галичанський О. І.

при секретарі Симик І.М.,

за участю сторін: представника ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»» ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2та ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за цивільним позовом
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит»» про визнання договору поруки
припиненим,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2007 року між ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит»» (надалі Банк) та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 53/07-МК-21, відповідно до якого ОСОБА_2
отримав кредитні кошти в сумі 18985
доларів США строком на 5 років до 13
березня 2012 року з оплатою по процентній
ставці 14% річних.

В порушення вимог кредитного
договору, починаючи з березня 2009 року
ОСОБА_2 зобов»язання не виконуються і
станом на день пред»явлення позову до
суду-14 грудня 2011 року, заборгованість
за кредитом становила 257094, 59 гривень, з
яких сума основного боргу (тіло
кредиту)- 9412, 16 доларів США, що згідно з
офіційним курсом валют станом на 22.11.2011
року становить 75151, 39 гривень; сума
нарахованих і не сплачених відсотків
за користування кредитом – 416, 81 долар
США, що дорівнює 3328,02 гривням, згідно з
офіційним курсом НБУ станом на 22.11.2011
року; сума пені за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань – 178615,
18 гривень.

Для забезпечення вказаного вище
кредитного договору між Банком та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (як поручителем) 14.03.2007
року було укладено договір поруки №
01-53/07-МК-21.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором солідарно та понесені Банком
судові витрати в сумі 2570 гривень.

Зазначив, що Банк звертався з листами
до Позичальника № 1387 від 29.09.2009 р, № 99
від15.02.2010 р., № 909 від 25.10.2011 р. та
Поручителя № 98 від 15.02.2010, № 908 від 25.10.2011
року з вимогами про погашення
заборгованостей.

В судовому засіданні представник
Банку позовні вимоги збільшив і просив
стягнути з відповідачів 446142, 73 гривень,
з яких сума основного боргу за кредитом
залишилась 9412, 16 доларів США, що згідно
з офіційним курсом валют становить 75231,
39 гривень;

-сума прострочених відсотків за
користування кредитом становить 3121, 01
долар США, що дорівнює 24946, 23 гривень;

-пеня за прострочення заборгованості
по основному боргу кредиту, відсоткам
– 345965, 11 гривень. Просив вимоги
задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 і його представниця
заперечили проти задоволення позову.
Просили застосувати строк позовної
давності, який на їхню думку сплинув до
моменту подачі позову до суду. Також
представник відповідача звернулась до
суду із заявою про застосування вимог
ст. 551 ч. 3 ЦК України щодо зменшення
розміру нарахованої пені, виходячи з
того, що її довіритель платив за
кредитним договором, але не в повному
об»ємі. Розмір пені в 345965 гривень 11
копійок є занадто високим і обтяжливим.

Від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду
надійшов зустрічний позов про визнання
договору поруки припиненим.
Обгрунтовуючи свій зустрічний позов
зазначила, що вважає нарахування
заборгованості за кредитним договором
невідповідними одне одному. Належним
чином її не було повідомлено про
виникнення заборгованості. На її думку
сам договір поруки викликає сумнів,
оскільки в ньому відсутнє посилання на
строк його дії. Вважає, що Банком не
виконано умов договору поруки, зокрема
неповідомлення її, як поручителя про
стан заборгованості, збільшення обсягу
її відповідальності і відсутність
строку дії договору поруки.

В судовому засіданні представник
Банку заперечив проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 Також
пояснив, що ОСОБА_2 на отримані кредитні
кошти придбав два автомобілі, які
використовував в роботі таксі. Вказані
автомобілі були предметом застави по
кредитному договору. Коли виникли
проблеми по виплаті кредиту, ОСОБА_2
продав вказані автомобілі і грошима
від їх реалізації частково погасив
заборгованість по тілу кредиту і
відсоткам.

Факт продажу автомобілів і часткове
погашення грошима від їх реалізації
заборгованості по кредиту і відсотках
також було визнано і представницею
ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Проте, представниця ОСОБА_2 пояснила,
що на думку її довірителя він повністю
розрахувався за кредит, реалізувавши
автомобілі і погасивши заборгованість.

Також в судовому засіданні
представник Банку зазначив, що
відсоткова ставка по кредитному
договору № 53/07-МК-21 з 14 до 17 % не
збільшувалась.

Даний факт представниця ОСОБА_2 не
спростувала, оскільки ОСОБА_2
відмовився від проведення призначеної
судом судової економічної експертизи,
якою на вирішення експерта було
поставлено зазначене запитання.

Судом досліджено письмові докази:

-кредитний договір (т. 1 а.с.6-8);

-розрахунок заборгованості (т. 1 а.с.8-9);

-договір поруки (т. 1 а.с.10-11);

-договір застави (т.1 а.с.14, 15).

Також судом досліджуються розрахунки
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором станом на 22.11.2011 р. (т. 1 а.с.16-18;
т.1 а.с.120-124) з незміненою процентною
ставкою 14% річних та розрахунок пені (т.
1 а.с.19)

-Платіжними дорученнями і технічними
паспортами підтверджено факт
перерахунку кредитних коштів на
придбання відповідачем 2-х автомобілей
(т. 1 а.с.20-27);

- Досліджуються лист-вимога Банку на
ім»я ОСОБА_2 № 1387 від 29.09.2009 р., лист
Банку на ім»я ОСОБА_2 № 99 від 15.02.2010 р.;
лист-вимога Банку на ім»я ОСОБА_2 № 909
від 25.10.2011 р. (т.1 а.с. 28-30). На зворотній
стороні листа № 99 проставлено відмітку
про отримання листа ОСОБА_3. Лист-вимогу
№909 отримано особисто ОСОБА_2;

-листи-вимоги Банку № 98 від 15.02.2010 р. і 908
від 25.10.2011 року на ім»я ОСОБА_3 отримані
останньою (т. 1 а.с. 31, 32).

Зазначені вище листи стосуються
інформування відповідачів про
наявність заборгованості за кредитним
договором і попередження про вимушення
Банку розпочати роботу з примусового
стягнення заборгованості як з
позичальника, так і з поручителя, що
спростовує твердження ОСОБА_3 про
необізнаність у наявності боргу за
кредитним договором і непопередження
її Банком про таку заборгованість як
поручителя.

Про те, що автомобілі,
придбані ОСОБА_2 були реалізовані як
предмет застави і кошти від їх
реалізації пішли на погашення боргу за
кредитним договором, окрім пояснень
сторін також свідчать матеріали справи
(т. 1 а.с.53-62).

Заслухавши сторони,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку про
доведеність невиконання відповідачами
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 умов кредитного
договору і про часткове задоволення
позовних вимог Банку. Натомість у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до Банку про визнання договору поруки
припиненим слід відмовити.

Так, за змістом ст. 526 ЦК
України зобов»язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або фінансова
установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит)) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів
справи між Банком і відповідачем
ОСОБА_2 14.03.2007 року був укладений
кредитний договір № 53/07-МК-21, згідно
якого позичальнику надано кошти в сумі
18985 доларів США, з оплатою по процентній
ставці 14% річних з кінцевим терміном
повернення 13.03.2012 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
не виконував умови договору, внаслідок
чого станом на 22.11.2011 року утворилась
заборгованість в розмірі 257094, 59
гривень, з якої тіло кредиту складає 9416,
16 доларів США (75151, 39 гривень), сума
нарахованих відсотків 416, 81 доларів США
(3328, 02 гривень), сума пені 178615, 18 гривень.

Посилання представниці
відповідача на те, що ОСОБА_2 погасив
всю суму заборгованості повністю,
здавши Банку автомобілі під реалізацію
спростовується банківськими
розрахунками (т. 1 а.с. 241-258), згідно з
якими станом на 02.08.2011 року, тобто до
реалізації автомобіля, заборгованість
по тілу кредиту становила 5270, 01 доларів
США-строкова і 8250, 25 доларів
США-прострочена. Заборгованість по
відсотках: 162,99 доларів США-строкова і
2603,89 доларів США-прострочена,
заборгованість по пені 138232, 41 грн.

Після реалізації автомобіля
грошові кошти, які були вилучені при
цьому, в першу чергу, відповідно до умов
договору, зараховані на погашення
заборгованості по відсотках, решта –
на погашення тіла кредиту.

Тому, станом на 03.08.2011 року
взагалі ліквідована заборгованість по
відсотках в розмірі 2766, 88 доларів США та
прострочена заборгованість по тілу
кредиту зменшилась до 4142, 15 доларів США,
тобто на 4108, 12 доларів США.

Враховуючи той факт, що
ОСОБА_2 після реалізації автомобілей не
погашав решту заборгованості за
кредитним договором Банк 25 грудня 2013
року збільшив розмір позовних вимог.
При цьому сума основного боргу не
збільшилась і залишилась 9412, 16 доларів
США, що дорівнює 75231, 39 гривням.

Відсотки за користування
кредитом з дня подачі первісного
позову-14.12.2011 року по 25.12.2013 року зросли
з 416, 81 доларів США до 3121, 01 долара США.
Відповідним чином Банк розрахував
заборгованість по пені, яка склала 345965
гривень 11 копійок.

Представник відповідача в
судовому засіданні неодноразово
просила зменшити суму пені та
врахувати тяжке матеріальне становище
ОСОБА_2 і той факт, що він погашав
заборгованість по кредиту і сплачуючи
відсотки за користування кредитними
грошами, виплатив в певній мірі
винагороду банку.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року -
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. Істотними
обставинами в розумінні частини
третьої статті 551 ЦК можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

Оскільки у судовому
засіданні представник позивача, не
заперечував щодо заявленого
представником позивача клопотання про
зменшення розміру пені, але просив
задовольнити позов Банку у повному
обсязі, суд приходить до висновку, що
негативних наслідків для позивача
зменшення розміру нарахованої пені до
розміру тіла кредиту не матиме.

Також представник
відповідача просила в судовому
засіданні застосувати до
правовідносин, які склалися між ОСОБА_2,
ОСОБА_5 і Банком позовну давність і у
зв»язку з її спливом відмовити Банку у
позові.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України -
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторонни у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності , про
застосування якої заявлено стороню у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Доведених підстав для
застосування строку позовної давності
(передбаченого ч.2 ст. 258 ЦК України ),
суд не знаходить, оскільки
представником позивача не порушено
строк пред’явлення до суду позовної
заяви про стягнення боргу з
відповідачів.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов’язку,
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов’язання
боржником, порукою може
забезпечуватися виконання
зобов’язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

На підставі вищевикладених
норм законодавства, суд, дослідивши
матеріали зустрічної позовної заяви ,
вважає, що в його задоволенні слід
відмовити, оскільки підстави
припинення поруки , передбачених ст. 559
ЦК України відсутні.

Крім того, згідно ч.3 ст. 538 ЦК України, у
разі невиконання однією із сторін у
зобов’язанні свого обов’язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконує свого обов’язку у
встановлений строк (термін) або виконує
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов’язку, відмовитись від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Як видно з матеріалів
справи ОСОБА_2 не відмовлявся від
виконання умов кредитного договору та
не інформував Банк про неможливість
виконання своїх зобов’язань, а в свою
чергу ОСОБА_3 не зверталась із відмовою
від виконання нею свого обов’язку по
договору поруки частково чи в повному
обсязі.

Судом встановлено, що договори між
Банком та відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є укладеними належним чином,
оскільки сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договорів.

Частиною 3 чт. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення

Дослідивши матеріали справи щодо
виконання ОСОБА_2 своїх зобов»язань
перед Банком судом встановлено, що
ОСОБА_2 кредитні кошти Банку витратив
на придбання автомобілів, які в
подальшому реалізував і коштами від
реалізації покрив частину боргу перед
Банком. До моменту реалізації
виконував умови кредитного договору.
Розмір пені 345965 гривень 11 копійок
значно перевищує розмір збитків, які
розраховані Банком у сумі100177 (сто тисяч
сто сімдесят сім) гривень 62 копійки, з
яких 75231 гривня 39 копійок-сума
основного боргу за кредитним договором
і 24946 гривень 23 копійки сума
прострочених відсотків за
користування кредитом.

Тому у відповідності до ст.
551 ч. 3 ЦК України, суд вважає за можливе
зменшити розмір пені до розміру суми
збитків, тобто до 100177 гривень 62 копійок.

Отже загальна сума, яка
підлягає солідарному стягненню з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
становить 200355 (двісті тисяч триста
п»ятдесят п»ять) гривень 24 копійки

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві – пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено, а тому
підлягають солідарному стягненню з
відповідачів судові витрати в сумі
2005грн. 33 коп. на користь позивача.

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст.258; 267;526; 538 ч. 3; 551 ч. 3; 553 ч. 1 і
2; 554 ч. 1 і 2; 559; 616; 1049; 1054 ЦК України, ст. 88;
212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит»» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 53/07-МК-21 від 14 березня 2007
року задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит»» заборгованість за
кредитним договором № 53/07-МК-21 від 14
березня 2007 року на загальну суму 200355
(двісті тисяч триста п»ятдесят п»ять)
гривень 24 копійки, з яких 100177 (сто тисяч
сто сімдесят сім) гривень 62 копійки –
пеня за прострочення заборгованості.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит»» судовий збір в розмірі 2005
(дві тисячі п»ять) гривень 33 копійки.

В задоволенні решти
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит»» відмовити.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит»» про визнання договору поруки
№ 01-53/07-МК-21 від 14 березня 2007 року
припиненим – відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Чернівецької
області через Першотравневий районний
суд м. Чернівці шляхом подачі
апеляційної скарги в 10 – денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду
м.Чернівці
О.
І. Галичанський