Ухвала

іменем України

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
третя особа - виконавчий комітет
Лебединської міської ради, про
визнання договорів іпотеки недійсними,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Лебединського
районного суду Сумської області від 13
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 19 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», третя особа - виконавчий
комітет Лебединської міської ради, про
визнання договорів іпотеки недійсними,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_8 - мати ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
опікуном яких на сьогодні є вона -
ОСОБА_3

16 травня 2008 року та 25 червня 2008 року між
ОСОБА_6 - батьком ОСОБА_8, та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» було укладено
кредитні договори, на забезпечення
виконання яких було укладено договори
іпотеки, згідно з якими в іпотеку
передано житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вважала, що зазначені договори іпотеки
укладено з порушення вимог закону,
оскільки на той час в зазначеному
будинку проживала та була
зареєстрована ОСОБА_8 зі своїми
малолітніми дітьми. Сама ОСОБА_8 була
непрацездатною, оскільки з 05 травня 2005
року до дня смерті була інвалідом І
групи, а орган опіки і піклування згоди
на передачу в іпотеку будинку, в якому
проживали малолітні, не надавав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просила визнати договір іпотеки від 16
травня 2008 року, зареєстрований у
реєстрі за № 2043 та договір іпотеки від
25 червня 2008 року, зареєстрований у
реєстрі за № 2710, цегляного житлового
будинку загальною площею 286,2 кв. м,
житловою площею 115,3 кв. м з надвірними
спорудами, розташований на
приватизованій земельній ділянці
загальною площею 0,246 га по АДРЕСА_1
недійсними.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» проти позову заперечував,
посилаючись на те, що іпотекодавцем за
оскаржуваними договорами є ОСОБА_6 -
єдиний власник предмета іпотеки. На час
укладення договорів він не мав
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей, а відповідно
були відсутні підстави для отримання
згоди органів опіки та піклування.
Малолітні онуки ОСОБА_6 мали матір, яка
не була власником будинку, а наявність
у неї І групи інвалідності не збільшує
прав її дітей та не припиняє її
материнських прав та обов'язків, отже,
не робить її дітей дітьми іншої людини.
Крім цього, під час укладання договорів
ОСОБА_6 надав банку відомості про те, що
він є одиноким. Також він заявляв та
гарантував, що за адресою
місцезнаходження предмета іпотеки не
зареєстровані та не проживають
малолітні та непрацездатні особи.
Представник відповідача посилався й на
те, що має місце рішення апеляційного
суду Сумської області від 04 грудня 2012
року, яким відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
договорів іпотеки від 16 травня 2008 року
та від 25 червня 2008 року недійсними.

ОСОБА_6 позов визнав.

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 13 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
19 листопада 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсними укладені між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6
договір іпотеки від 16 травня 2008 року,
зареєстрований у реєстрі за № 2043, та
договір іпотеки від 25 червня 2008 року,
зареєстрований у реєстрі за № 2710,
іпотеки цегляного житлового будинку
загальною площею 286,2 кв. м, жилою площею
115,3 кв. м з надвірними спорудами,
розташованого на приватизованій
земельній ділянці загальною площею 0,246
га по АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» просить
зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 15 травня 2008 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір №
014/9885/82/83703, відповідно до якого
останньому надані кредитні кошти в
сумі 29 580 доларів США строком до 15
травня 2018 року із процентною ставкою за
користування кредитом 14 % річних.

25 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № 014/9885/82/84812,
відповідно до якого останньому надано
кредит в сумі 20 400 доларів США строком
на 120 місяців із процентною ставкою за
користування кредитом 14 % річних.

На забезпечення виконання вказаних
зобов'язань між ОСОБА_6 та банком
укладені нотаріально посвідчені
договори іпотеки за реєстровим № 2043
від 16 травня 2008 року та за реєстровим №
2712 від 25 червня 2008 року, відповідно до
яких в іпотеку банку ОСОБА_6 передав
належний йому на праві власності
житловий будинок з надвірними
спорудами загальною площею 286,2 кв. м,
житловою площею 115,3 кв. м та земельну
ділянку площею 0,246 га, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов, виходив із
наявності підстав, передбачених ч. 6 ст.
203 ЦК України для визнання укладених
ОСОБА_6 спірних договорів іпотеки
недійсними, оскільки на момент
укладення вони суперечили інтересам
його непрацездатної доньки ОСОБА_8, яка
була інвалідом І групи та мала право
користування житловим будинком, що
став предметом іпотеки, іншого житла не
мала, при укладенні спірних угод її
відношення до них не було з'ясовано.
Крім того, опікун малолітніх дітей
ОСОБА_3 має право на пред'явлення позову
в інтересах цих дітей, оскільки після
смерті їхньої матері вони є
заінтересованими особами у визнанні
спірних договорів недійсними.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна, оскільки спір
судом вирішено з інших підстав, ніж
заявлено в позовній заяві.

Заявляючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що
на момент укладання спірних договорів -
від 16 травня 2008 року та від 25 червня 2008
року, у будинку, належному ОСОБА_6,
проживала та була зареєстрована його
донька - ОСОБА_8 Також у будинку
проживали малолітні діти, що
підтверджується копією будинкової та
поквартирної книг, а відтак ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», укладаючи
спірні договори, повинно було отримати
згоду органу опіки та піклування.

Судом установлено, що на момент
укладення спірних правочинів разом із
власником-іпотекодавцем у будинку
проживали та були зареєстровані
малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є онуками
відповідача.

Між тим наведене не відповідає наявним
в матеріалах справи доказам, оскільки
зі змісту рішення Лебединського
районного суду Сумської області від 25
січня 2010 року (а.с. 47), якому суд на
порушення вимог ст. 61 ЦПК України не
надав оцінки, вбачається, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживали разом із своєю бабою ОСОБА_3

Також поза увагою судів залишилось
рішення апеляційного суду Сумської
області від 04 грудня 2012 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання договорів іпотеки
недійсними.

Зокрема, із зазначеного рішення
вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 до
банку про визнання договорів іпотеки
недійсними з підстав проживання в
будинку малолітніх онуків ОСОБА_6 та
відсутності дозволу органу опіки і
піклування вже були предметом судового
розгляду.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України суд на зазначене уваги не
звернув, пояснень відповідача в
достатньому обсязі не перевірив, не
визначився із характером спірних
правовідносин, не дав їм оцінки та не
вирішив, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 13 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 19 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

О.М.
Ситнік