Провадження № 2/336/647/2013
про відмову у забезпечення позову
Суддя Шевченківський районний суд
міста Запоріжжя ОСОБА_1 розглянувши
заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення боргу
за договором позики, -
Позивач звернувся до суду із позовною
заявою про стягнення із ОСОБА_3
заборгованості за договором позики
від 15.09.2013 р. у розмірі 90 000, 00 гривень, 3%
річних від простроченої суми в розмірі
643, 56 грн., облікову ставку НБУ в розмірі
897, 53 коп., а також із заявою, в якій
ставить вимогу про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на рухоме,
нерухоме майно та розрахункові
рахунки, що належать відповідачу на
Суд вважає, що таке клопотання позивача
є необгрунтованим і не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного:
За змістом ч.1, ч. 2 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.
Відповідно до вимог частини 3
зазначеної статті забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Згідно ч. 3. ст. 152 УПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
Відповідно до п. 3 Постанови № 9 Пленуму
ВСУ від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.
Пунктом 4 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам; при встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку
діяльність-зареєстрована відповідно
до закону як підприємець.

Оцінка судом обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів забезпечення
позову здійснюється з урахуванням
розумності та обґрунтованості вимог
щодо забезпечення позову, зокрема,
виходячи з відповідності заходу
вимогам, на забезпечення яких він
вживається, з урахуванням
співвідношення права (інтересу), про
захист яких просить заявник, з вартістю
майна, на яке вимагається накладення
арешту, або майнових наслідків
заборони відповідачеві вчиняти певні
дії.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
заяви про забезпечення позову, суд
виходить з того, що, по-перше, у
клопотанні не вказано конкретне майно
та розрахункові рахунки, на які
необхідно накласти арешт, що позбавляє
суд переконатися у тому, що таке майно
відповідачу дійсно належить на праві
власності і вартість такого майна
співрозмірна розміру заявлених
позовних вимог. По-друге, суду не надано
доказів існування реальної загрози
невиконання можливого рішення суду,
доказів наміру відповідача на
здійснення з конкретним майном дій, які
призведуть до утруднення виконання
рішення суду у разі задоволення
позовних вимог, наявності підстав
припускати, що відповідач може
розпорядитися своїм майном.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні заяви про забезпечення
позову, як необґрунтованої.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_2
про забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
стягнення боргу за договором позики, -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
В.С. Кляшторний