УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня 2014
року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про стягнення
грошової компенсації за 3/8 частини
житлового будинку із спільної
часткової власності, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Липовецького
районного суду Вінницької області від
19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом, у якому зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8,
яка за життя заповіла позивачу
житловий будинок по АДРЕСА_1. До кола
спадкоємців, які мають обов'язкову
частку у спадщині, окрім позивача
увійшов чоловік заповідачки - ОСОБА_7
Спадщину в установленому законом
порядку ОСОБА_6 прийняв шляхом
звернення до нотаріуса у визначений
законодавцем строк.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 29 травня 2011 року
визнано частково недійсним заповіт
ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_7 право
власності на частину будинку по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 є власником 5/8 частини вказаного
житлового будинку.

Згідно з витягом про державну
реєстрацію прав ОСОБА_6 є власником 3/8
частини житлового будинку, тому просив
стягнути з відповідача грошову
компенсацію за 3/8 частки житлового
будинку із спільної часткової
власності, оскільки 3/8 частини
житлового будинку неможливо виділити в
натурі, а спільне користування майном
також неможливе.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 19
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 21 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, керувався
тим, що згоди на стягнення грошової
компенсації за 3/8 частини спірного
житлового будинку згідно зі ст. 364 ЦК
України відповідач не надав.

Із такими висновками судів погодися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
мати позивача - ОСОБА_8

Відповідно до заповіту, посвідченого
приватним нотаріусом Липовецького
районного нотаріального округу
Вінницької області 15 липня 2008 року та
зареєстрованого у реєстрі за № 1927
ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_6 житловий
будинок по АДРЕСА_1.

До кола спадкоємців, які мають право на
обов'язкову частку незалежно від
заповіту відповідно до вимог ст. 1241 ЦК
України, увійшов чоловік ОСОБА_8 -
ОСОБА_7

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину від 21 січня 2012 року, виданим
Липовецькою державною нотаріальною
конторою Вінницької області, ОСОБА_6 є
власником 3/8 частини житлового будинку
по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 є
власником 5/8 частини вказаного
житлового будинку.

Згідно з висновком експерта від 30
травня 2013 року № виділити у
натурі 38 частки житлового будинку по
АДРЕСА_1, не вбачається можливим.
Ринкова вартість вказаної частки
складає 53 157 грн (а.с. 12−?27).

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_7 грошової
компенсації 3/8 частини житлового
будинку, позивач керувався ст. 364 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок»
при неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Виходячи з аналізу норми ст. 364 ЦК
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 21, 24, 41 Конституції України,
статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, можна
зробити висновок, що право
співвласника на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні не може бути обмежене іншими
співвласниками і такому праву
співвласника, що виділяється,
кореспондується обов'язок інших
співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи.

При цьому зазначеною нормою
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки, і не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Обмежуючи право позивача на виділ
частки зі спільної власності, суд
залишив поза увагою та оцінкою доводи
позивача щодо неможливості спільного
використання спірного будинку та факту
відмови відповідача вирішити питання
про припинення права спільної
часткової власності, і не звернув
увагу, що правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників
спільної часткової власності за
рахунок інших.

При застосуванні частини 2 статті 364 ЦК
України суди неправильно витлумачили
положення цієї норми, що призвело до
неправильного її застосування й
ухвалення незаконного судового
рішення та є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвали суду апеляційної інстанції з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345,
347 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 19 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель О.М. Ситнік