Справа № 466/4660/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима
Провадження № 22-ц/783/528/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Монастирецького Д.І.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 25 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в
якій просить суд постановити рішення,
яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право на користування житлом -
квартирою АДРЕСА_1. Заяву мотивує тим,
що його сестра з 1976 року не проживає у
вказаній квартирі. Спір з приводу
користування спірним житлом
неодноразово вирішувався судом. На
підставі останнього рішення
Шевченківського райсуду м. Львова від
23.06.11 р. відповідач була вселена в
квартиру, їй було надано ключі, вільний
доступ до житла. Незважаючи на це за
вказаною адресою відповідач не
проживає з моменту примусового
вселення, не вносить кошти за надання
житлово-комунальних послуг, забрала з
квартири всі речі, які вважала своїми.
Наміру проживати за вказаною адресою у
неї немає.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року
позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою,
що втратила право на користування
квартирою АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу у якій зазначає, що
вона постійно перебувала у спірній
квартирі, про що може свідчити свідок -
ОСОБА_5, яка проживає в АДРЕСА_1 і є
сусідкою по будинку. Окрім того, не
погоджується із актами ЛКП
«Варшавське-407» із яких вбачається, що
вона не проживає за адресою спірного
житла. Також звертає увагу суду, що
районним судом не було взято до уваги
її докази щодо підтвердження того, що
ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні
спірним житлом та докази непридатності
квартири до проживання - акт ЛКП
«Варшавське-407» від 12.09.2013р.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25.10.2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у позові
повністю або направити справу до суду
першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 представника ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

За вимогами ст.ст. 213, 214, ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно рішення
Шевченківського райсуду м. Львова від
30.01.03 року, розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 09.04.03р. за №
349 «Про укладення договору найму» та
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 104 від 10.02.04р. «Про об'єднання особових
рахунків квартир АДРЕСА_1, ОСОБА_3, його
мати ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_2 є
наймачами квартири АДРЕСА_1, що
складається з двох кімнат житловою
площею 25,9 кв.м., кухні площею 12,7 кв.м. та
комунальних вигод. Квартира належить
Львівській міській раді. Як вбачається
з довідки ЛКП «Варшавське - 407» на
даний час в квартирі зареєстровані
позивач та відповідач. Мати сторін
знята з реєстрації в зв'язку із смертю.

Рішенням Шевченківського райсуду м.
Львова від 19.10.06 р. було відмовлено в
позові ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2
такою, що втратила право на
користування житлом та задоволено
зустрічний про вселення в квартиру та
усунення перешкод в користуванні
житлом. Вказане рішення виконано 27.02.07
р. Повторно рішенням Шевченківського
райсуду м. Львова від 23.06.11 р. було
частково задоволено позов ОСОБА_2 та
зобов'язано ОСОБА_3 не чинити їй
перешкод у користуванні спірною
квартирою та відмовлено у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 щодо
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право на користування житлом. 07.09.12 р.
згадане рішення суду було виконано, що
стверджується постановою державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження. Сторонами визнано, що
відповідачці були передані ключі від
спірної квартири, вона не була
позбавлена можливості вільного
доступу до житла з моменту повторного
вселення.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно актів ЛКП «Варшавське-407» від
21.12.2012 року, 01.02.2013 р., 04.03.2013 р., 13.06.2013
р. (а.с. 25-28) ОСОБА_2 дійсно зареєстрована
за адресою АДРЕСА_1, але не проживає за
адресою спірного житла.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що ОСОБА_2 не чиняться перешкоди у
користуванні спірним житлом. Окрім
того, вона понад встановлений строк ст.
71 ЖК України постійно не проживає за
адресою АДРЕСА_1 та не виконує
обов'язків наймача.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР
визнання особою такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Відповідно до п.10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985 року із
відповідними змінами, у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлений строк, провадиться у
судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання втратившою право
користування жилим приміщенням, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачці ОСОБА_2 були передані
ключі від спірної квартири,
відповідачка не була позбавлена
можливості вільного доступу до житла з
моменту повторного вселення, а також
відповідачкою не надано жодних доказів
підтвердження того, що позивачем
чинились будь-які перешкоди у
користуванні спірним житлом та
внесення нею коштів на утримання житла.

Проте з висновками суду погодитися не
можна, оскільки такі не відповідають
матеріалам справи.

Колегія суддів вважає, що доводи
позивача щодо непроживання
відповідачки у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин
спростовуються матеріалами справи,
об"єктивними обставинами та зібраними
доказами.

Встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1, належить до комунальної
власності, є окремою квартирою
загальною площею 55,80 кв. м., складається
з двох кімнат житловою площею 29,50 кв. м.
У квартирі зареєстровані: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, основний квартиронаймач,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, сестра (а.с. -
4).

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як на підставах і в
порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст.71 ЖК при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ним зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, під час вирішення питання
про втрату членом сім'ї наймача права
користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягають термін його
відсутності та поважність причин такої
відсутності.

Як вбачається з матеріалів про відмову
у порушенні кримінальної справи
Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у
Львівській області, в жовтні 2012 року
ОСОБА_2 зверталась в прокуратуру
Шевченківського району м.Львова, із
заявою про чинення їй позивачем ОСОБА_3
перешкод у користуванні спірною
квартирою ( а.с. - 47).

Квитанціями про оплату за комунальні
послуги ( а.с. - 87-96) підтверджується
сплата гр.ОСОБА_2 коштів, протягом
2008-2011р.р., за комунальні послуги, що
надаються спірній квартирі.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2
інтересу до спірної квартири не
втрачала.

В той же час, позивачем не надано
доказів про обрання гр.ОСОБА_2 іншого
постійного місця проживання та те, що
вона зберігає постійне місце
проживання в іншому житловому
приміщенні.

Судом також встановлено із акту ЛКП
«Варшавське-407» , що будинок АДРЕСА_1
перебуває в аварійному,
невідремонтованому стані. Львові (а.с. -
61-62,86)

Окрім цього судом встановлено, що у
дверях в зазначеної вище квартири
поміняні замки та ключів від них
ОСОБА_2 не надано. Цю обставину в
апеляційному суді підтвердив і сам
позивач ОСОБА_3

А відтак встановлено, що ОСОБА_2 не
проживала у спірній квартирі понад
строки, встановлені ст.71 ЖК України, з
поважних причин.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, тому колегія суддів приходить
до висновку, щодо необхідності
скасування рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 25 жовтня 2013
року з ухваленням нового - про відмову в
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскарженао шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Монастирецький Д.І.