АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/621/2014
інстанції Стамбула М.І.
Доповідач: Воронцова Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 13 дня колегія
суддів судової палати з розгляду в
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м.Херсона від 12 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
? частину спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вище зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 06.10.1979 року по
31.01.2002 року вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
під час якого, у період з 1980 на 1986 рік
вони побудували житловий будинок у
АДРЕСА_1. На час розірвання шлюбу - у 2002
році будинок ще не був прийнятий в
експлуатацію, тому являвся об'єктом
незавершеного будівництва. Без її
відома, колишній чоловік 14.03.2007 року
здав зазначений будинок в
експлуатацію, що підтверджується актом
та отримав свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 28.03.2007
року.

Посилаючись на ст.ст.22, 28 КпШС України,
уточнивши, позовні вимоги, позивачка
просила остаточно визнати за нею право
власності на ? частину спірного
будинку, як спільної сумісної
власності, при цьому зазначала що лише
в 2013 році їй стало відомо про отримання
відповідачем свідоцтва про право
власності на будинок, тому строк
позовної давно для вимог про поділ
майна подружжя нею не порушено.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 12 грудня 2013 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5 посилаючись на поверхове
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просив його скасувати, ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_6

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 просить її відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає її не підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та визнаючи
за нею право власності на ? частину
спільного майна подружжя, суд І
інстанції виходив з того, що спірний
будинок є об'єктом спільної сумісної
власності сторін у справі і про своє
право на це майно вона дізналася у 2013
році, відтоді і починається відлік
перебігу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
перебували у зареєстрованому шлюбі у
період з 06.10.1979 року по 31.01.2002 рік,
свідоцтво про розірвання шлюбу
отримано 17.09.2002 року (а.с.14-15-16).

В період шлюбу ними було збудовано
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, що
підтверджується актом прийняття
індивідуального домоволодіння та не
заперечується сторонами (а.с.8-10).

Спірне нерухоме майно здано
забудовником ОСОБА_5 в експлуатацію
14.03.2007 року, про що приймальною комісією
Антонівської селищної Ради м.Херсона
складено відповідний акт, який
затверджено рішенням виконавчого
комітету Антонівської селищної ради
м.Херсона №24 та зобов'язано Херсонське
БТЇ видати свідоцтво на право
власності на вказане домоволодіння
(а.с.8-13).

Відповідно до ст.ст.22, 23 КпШС України, що
діяли на час розірвання шлюбу,
передбачено, що майном, нажитим за час
шлюбу, подружжя розпоряджається за
спільною згодою, та майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно. Майном, нажитим за час
шлюбу, подружжя розпоряджається за
спільною згодою.

На момент розірвання шлюбу між
сторонами, вони були співвласниками
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів будинку.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року №7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок, суди мають враховувати, що
право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
йому в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої Ради.

Враховуючи, що відповідач не
заперечував та не спростовував
доказами факт завершення будівництва
спірного об'єкту у період перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі, то
право власності на вказане
домоволодіння у позивачки, як на об'єкт
права спільної сумісної власності
подружжя, виникло з моменту видачі
свідоцтва про право власності на нього
- 28.03.2007 року (а.с.13), та його державної
реєстрації про що позивачці стало
відомо з довідки ДБТІ від 11.03.2013 року.

Тому саме з цього часу починається
відлік перебігу строку позовної
давності для ОСОБА_6, і він нею не
пропущений, виходячи з положень ст.11, ч.3
ст.29 КпШС, ч.2 ст.72 СК України, що
правильно констатував суд І інстанції,
а доводи апеляційної скарги у
зазначеній частині є безпідставними і
підлягають відхиленню, як такі, що
висновки суду не спростовують.

Посилання апелянта, що судові рішення
за 2003 рік: ухвала суду про залишення без
розгляду позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
поділ майна подружжя, та заочне рішення
суду про визнання ОСОБА_6 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням у спірному будинку, є
підтвердженням обізнаності позивачки
з фактом порушення її права на спірний
об'єкт підлягають відхиленню, оскільки
станом на 2003 рік (час прийняття
зазначених судових рішень) житлового
будинку де-юре не існувало, а отже і
права власності на нього, тому воно не
могло бути порушеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірне домоволодіння було збудовано не
у період з 1980 по 1986 рік, а з 1982 по 2001 рік
та за особисті кошти ОСОБА_5 не
спростовує факту, та висновку суду про
те, що воно було побудовано у період
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі, а отже того, що воно є спільною
сумісною власністю подружжя.

Посилання апелянта на те, що спірне
домоволодіння побудовано за рахунок
його власних заощаджень та кредиту, та
власними силами не заслуговують на
увагу та підлягають відхиленню, як
такі, що не стверджені допустимими
доказами та не ґрунтуються на вимогах
закону.

Так, згідно ощадної книжки на ім'я
ОСОБА_5, рахунок НОМЕР_1, вбачається, що
зарахування на рахунок грошових коштів
та їх зняття відбувалося у період з
05.02.1982 року по 22.03.1990 р., тобто у період
перебування сторін у шлюбі, як і
отримання кредиту для будівництва
будинку у 1991 році та його погашення до
2001 року, та чеків на придбання
будівельних матеріалів ОСОБА_5 у 1983-1989
роках (а.с.41-43; 92-93).

Відповідач не надав суду доказів про
те, що грошові заощадження, які були
використані ним у процесі будівництва
належали йому до вступу у шлюб з
позивачкою, або були одержанні у дар
під час шлюбу, що відповідно до
приписів ст.24 КпШС, створювало би
статус спірного майна, як його
особистої власності та роздільного
майна подружжя.

Згідно приписів ч.2 ст.22 КпШМ, подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

З трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що
вона з 1970 року почала свою трудову
діяльність, і у період будівництва
домоволодіння вона працювала успішно
та мала заохочення (а.с.78-83). Однак,
навіть і не працюючи, вона би, згідно
вище зазначеної правової норми,
користувалася рівними правами з
відповідачем на майно, набутим у період
шлюбу.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги підлягають
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, діючої в
інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя: (підпис)
Л.П.Воронцова

З оригіналом згідно.

Копія ухвали оформлена 13 березня 2014
року

Ухвала набрала законної сили 13 березня
2014 року

Суддя:
Л.П.Воронцова

Секретар

судового засідання
О.О.Калюжний