Справа № 449/1173/13
Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/2148/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 25 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 25 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про виселення та зняття з
реєстрації із-за неможливості
спільного проживання.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що районний суд,
ухвалюючи рішення, порушив норми
матеріального права, не в повній мірі
з'ясував усі обставини справи та
порушив принцип змагальності сторін. В
апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не врахував того
факту, що апелянт не може спокійно
проживати у своїй квартирі та
влаштувати своє особисте життя,
оскільки відповідач постійно
перебуває в нетверезому стані,
погрожує та ображає його.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити його
позовні вимоги.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_2, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2,
вважаючи свої права порушеними,
звернувся в суд з позовом, в якому
просив виселити відповідача з
квартири АДРЕСА_1 на підставі ст.116 ЖК
України та зняти його з реєстрації у
ній.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2
є сином ОСОБА_3.

Згідно Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно позивачу належить на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно будинкової книги за даною
адресою зареєстровані та фактично
проживають сторони по справі та
ОСОБА_5.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Перемишлянської міської ради
№285 від 26.10.2006 року дві житлові квартири
по АДРЕСА_1, квартиронаймачами яких
були ОСОБА_6 (мати відповідача та бабця
позивача) та ОСОБА_5 (мати позивача, яка
у 2009 році поміняла прізвище на ОСОБА_5 -
свідоцтво про зміну прізвища НОМЕР_1)
об'єднано в одну квартиру, основним
квартиронаймачем якої став позивач
ОСОБА_2, котрий пізніше одноосібно
приватизував її.

Статтею 47 Конституції України
закріплено право кожного громадянина
України на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями статті 9 ЖК України
визначено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ним в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого
житлового приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичного порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу маються на
увазі заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку або членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими
судами й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача.

Доказів, які б підтверджували те,
що відповідач систематично порушував
правила співжиття та до нього
застосовувались заходи попередження
та громадського впливу, які не дали
позитивних результатів, позивачем не
надано, а тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених ст.116 ЖК
підстав для виселення ОСОБА_2

Притягнення ж відповідача лише
один раз 10.10.2012 року до
адміністративної відповідальності по
ст.173-2 КУпАП не може бути підставою для
задоволення позову.

Твердження апелянта про те, що суд не в
повній мірі з'ясував усі обставини
справи та не дав належної оцінки
доказам по справі колегія суддів
вважає безпідставними, так як оцінюючи
зібрані по справі докази, суд
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: