Справа № 434/258/14-ц
Провадження № 2/434/1334/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року

Артемівський районний суд міста
Луганська в складі головуючого судді
Космініна С.О., при секретарі:
Калашнікової Н.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду, у місті Луганську цивільну
справу за позовом -

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління
комунальним майном Луганської міської
ради про визнання права власності на
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із
відповідним позовом, в обґрунтування
якого зазначили, що у житловому
будинку АДРЕСА_1 вони проживають з 1975
року та протягом всього часу
проживання у даному будинку
підтримують його у належному стані,
сплачують комунальні послуги та в
цілому ними був проведений, пов'язаний
з благоустроєм прилеглої території.

Таким чином, вони відкрито,
безперервно володіють вищевказаним
жилим будинком з господарськими
будівлями та спорудами, проживають у
ньому і по наступний час, тобто
добросовісно заволоділи жилим
будинком, оскільки вважали, що постійне
мешкання в будинку дає їм право не
тільки користуватися, а ще і володіти
цим майном, внаслідок чого, вони
продовжують протягом більш десяти
років відкрито, безперервно володіти
вищевказаним жилим будинком.

Тому, позивачі просять визнати за
ними право загальної сумісної
власності на жилий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
в порядку набувальної давності в
рівних частинах.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги,
просили суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача Управління
комунальним майном Луганської міської
ради - Мостовой А.О. у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення заявлених позивачами
вимог.

Також у судовому засіданні були
присутні ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
були допитані судом в якості свідків та
дали пояснення відносно обставин
справи.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України
розгляд даної справи належить до
компетенції суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст.
3,213,214,215 ЦПК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, заслухавши
пояснення сторін, свідків, суд
приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що
з 1975 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у
житловому будинку з надвірними
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 та протягом всього
часу проживання у даному будинку
підтримують його у належному стані,
сплачують комунальні послуги та в
цілому ними був проведений, пов'язаний
з благоустроєм прилеглої території.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду
пояснили, що вони проживають у даному
будинку з дитинства, зробили в ньому
ремонт, утримують його та прилеглу
територію у належному стані.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно, право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Таким чином, у випадку, якщо є всі
підстави вважати, що власник майна
тривалий час не виявляє наміру визнати
певну річ своєю, він погодився з її
втратою - вона може бути визнана
власністю фактичного добросовісного
володільця.

Інститут набувальної давності є
одним із первинних способів виникнення
права власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросовісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчиться визначений у Кодексі
строк, що розрізняється залежно від
речі (рухомої чи нерухомої), яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Добросовісне володіння означає, що
особа не знала і не повинна була знати,
що володіє річчю незаконно.

Тому, встановлення добросовісності
залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність
володіння теж є необхідними умовами
для набуття права власності за
набувальною давністю і означають, що
володілець володіє річчю відкрито, без
таємниць, а також те, що протягом
означеного в законі строку володілець
не вчиняв дій, що свідчили б про
визнання ним обов'язку повернути річ
власнику, а також йому не пред'являвся
правомочною особою позов про
повернення майна.

В силу статі 5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до вимог п. 1 та 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, цей Кодекс набирає чинності з 1
січня 2004 року. Правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня
2001 року).

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 суду
пояснив, що позивачі у буд. АДРЕСА_1
мешкають з народження та і по цей час,
який утримують у належному стані, а
також добудовують його.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 суду
пояснив, що позивачі у буд. АДРЕСА_1
мешкають з дитинства та по цей час,
роблять в ньому ремонт та всяко
підтримують будинок у належному стані.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 суду
пояснила, що позивачів вона знає з
народження, які мешкають з дитинства у
буд. АДРЕСА_1 і по цей час, користуються
будинком та підтримують будинок у
належному стані.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1975 року
відкрито, безперервно володіють
вищевказаним жилим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
проживають у ньому і на цей час, тобто
добросовісно заволоділи жилим
будинком, оскільки вважали, що постійне
мешкання в будинку дає їм право не
тільки користуватися, а ще і володіти
цим майном, внаслідок чого вони
продовжують протягом більш десяти
років відкрито, безперервно володіти
вищевказаним жилим будинком та
законодавцем передбачено можливість
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю та в силу
вказаних умов - ст. 344 ЦК України,
позивачі відкрито, безперервно
володіють нерухомим майном протягом
більш десяти років.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
відповідно до якої кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Таким чином, з'ясувавши мету
звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, всебічно і
повно оцінивши надані докази,
документи у їх сукупності, з
врахуванням зазначених норм
Конституції України та вимог
законодавства України, ретельно
вивчивши пояснення сторін, свідків, суд
вважає що позовні вимоги ґрунтуються
на законних підставах, та разом з цим
задовольняє позов, вважаючи за
необхідне визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
право власності за набувальною
давністю в рівних частинах на житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та
керуючись: ст. ст. 16, 328, 344 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 62, 79, 109,
118-120, 212-215, 256 ч. 2 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Управління комунальним майном
Луганської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності за набувальною давністю на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, в рівних частинах.

Рішення може бути оскаржене протягом
10 днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії судового рішення.

Повний текст рішення викладений
21.03.2014 р..

Суддя:
С.О. Космінін