Справа № 1309/8532/12
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/951/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ПАТ «Львівобленерго» -
Рібуна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Львівобленерго» на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 19 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Львівобленерго» в особі Львівських
міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова,
Львівського комунального підприємства
«Граніт», треті особи: ОСОБА_3,
Управління Служби безпеки України у
Львівській області, Львівська міська
рада, Львівське комунальне
підприємство «Привокзальне» про
визнання недійсним акту та протоколу,
зобов'язання відновити
електропостачання до квартири та
встановити прилад обліку
(електролічильник) до квартири,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду та,
після уточнення і доповнення позовних
вимог в процесі розгляду справи, просив
визнати недійсними акт про порушення №
03700 від 14.09.2012 року, складений ПАТ
«Львівобленерго» та протокол
засідання комісії Залізничного РЕМ
від 11.10.2012 року; зобов'язати ЛКП
«Граніт» встановити прилад обліку
електричної енергії до квартири
АДРЕСА_1; зобов'язати ПАТ
«Львівобенерго» в особі ЛМЕМ
Залізничного району м. Львова
відновити постачання електричної
енергії до зазначеної квартири.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим,
що в 2011 році був викрадений
електролічильник до квартири АДРЕСА_1,
в якій він проживає, про що його мати
написала заяву до Залізничного РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області про факт
крадіжки, і тому вважає, що акт, який був
складений працівниками Залізничного
РЕМ, яким був зафіксований нібито факт
його самовільного підключення до
електромереж ґрунтується на
неправдивих даних та є недійсним.

Позивач вважав, що ПАТ
«Львівобленерго» незаконно припинило
постачання електроенергії до його
квартири, оскільки він не має
заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_2 стверджував, що оскільки ЛКП
«Граніт» на даний час є
балансоутримувачем будинку на АДРЕСА_1,
тому саме це підприємство має
встановити за власні кошти
електролічильник до його квартири.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 19 листопада 2013 року
вищезазначений позов задоволено
частково.

Суд зобов'язав Львівське комунальне
підприємство «Граніт» встановити
прилад обліку електричної енергії до
квартири АДРЕСА_1.

Суд зобов'язав Публічне акціонерне
товариство «Львівобленерго» в особі
Львівських міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова
відновити постачання електричної
енергії до квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Рішення суду в частині задоволення
позовної вимоги, якою зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
«Львівобленерго» в особі Львівських
міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова
відновити постачання електричної
енергії до квартири АДРЕСА_1 оскаржило
ПАТ «Львівобленерго» .

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторони не оскаржили.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду в
оскарженій частині є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що будь-яких
договірних відносин між ПАТ
«Львівобленерго» та мешканцями
квартир (в тому числі і квартири
позивача) в будинку на АДРЕСА_1 чи ЛКП
«Привокзальне» (правонаступником
якого є ЛКП «Граніт») як
балансоутримувачем будинку не було.

Апелянт стверджує, що позивач з ПАТ
«Львівобленерго» безпосередньо не мав
договірних відносин.

Апелянт вважає, що посилання позивача
на те, що нібито прилад обліку
електричної енергії був викрадений є
надуманим, оскільки відмовним
матеріалом Залізничного РВ ЛМУ МВСУ у
Львівській області чітко встановлено,
що так зване викрадення є нічим іншим,
як зняттям приладів обліку
Залізничного центру зайнятості м.
Львова при розірванні договірних
відносин з ПАТ «Львівобленерго».

Апелянт стверджує, що на даний час
відсутні будь-які правові підстави для
підключення однієї квартири позивача в
багатоквартирному будинку до
електромереж, оскільки не реалізовані
технічні умови приєднання УСБУ у
Львівській області та не укладений
Договір про постачання електричної
енергії ні з ЛКП «Привокзальне», ні з
ЛКП «Граніт», ні з новим орендарем
будинку - Управлінням СБУ у Львівській
області.

Апелянт також зазначає, що на
підтвердження договірних відносин
щодо постачання електричної енергії
між позивачем та ЛКП позивачем не
надано відповідних доказів.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції в оскарженій частині
скасувати та ухвалитив цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі, якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Залізничної районної ради
народних депутатів м. Львова від 14.11.1978
року № 588 будинок АДРЕСА_1 був переданий
профтехучилищем № 26 на баланс ЖЕК - 23
Залізничного райжитлоуправління (том 1,
а.с. 218). Крім того, зазначеним рішенням
виконкому після передання будинку
АДРЕСА_1 заборонено вчиняти будь-яку
прописку в цьому будинку.

В подальшому зазначений ЖЕК був
реорганізований у ЖЕК № 301, а згодом у
ЛКП «Привокзальне», на балансі якого і
перебував будинок АДРЕСА_1 до 01.02.2013
року, коли було складено акт про те, що
зазначений будинок переданий на баланс
ЛКП «Граніт» (том 1, а.с.174-178).

14.10.1982 року виконкомом Залізничної
районної ради народних депутатів м.
Львова був виданий ордер № 7237 ОСОБА_2,
сім'я якого складалася з 4-ох осіб на
право зайняття 2-ох кімнат квартири
АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 82).

З 05.04.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_3 (том 1, а.с.86), в
квартирі зареєстрований позивач
ОСОБА_2 (том 1, а.с.12).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовну вимогу ОСОБА_2 про відновлення
ПАТ «Львівобленерго» в особі
Львівських міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова
постачання електричної енергії до
квартири АДРЕСА_1 не врахував
наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
постачання електричної енергії в
будинок АДРЕСА_1 здійснювалось на
підставі Договору про постачання
електричної енергії № 63827, що був
укладений 29.09.2003р. між ПАТ
«Львівобленерго» та Залізничним
районним центром зайнятості м. Львова
(том 1, а.с. 103-104).

У зв'язку із реорганізацією районних
центрів зайнятості м. Львова та
Львівського міського центру
зайнятості на підставі наказу
Львівського обласного центру
зайнятості №131/19 від 30.07.2007р. до ПАТ
«Львівобленерго» надійшов лист про
розірвання договору постачання
електричної енергії з 27.11.2007 року.

На підставі завдання № 1-3744 та № 1-3745 від
20.11.2007р., які були виконані 22.11.2007р. (том 1,
а.с. 110-111) ПАТ «Львівобленерго» було
знято два розрахункові прилади обліку
та відповідно припинено
електропостачання за адресою: АДРЕСА_1,
а 23.11.2007р. між ПАТ «Львівобленерго» та
Залізничним районним центром
зайнятості м. Львова складено два акти
розірвання договірних відносин по двох
точках обліку.

Після розірвання договірних відносин
між ПАТ «Львівобленерго» та
Залізничним районним центром
зайнятості м. Львова електропостачання
в будинок АДРЕСА_1 припинено.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Докази - це інформація про обставини у
справі, яка одержана судом із джерел -
засобів доказування. На підставі цієї
інформації суд встановлює наявність
або відсутність: обставин, якими
сторони, а також інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги та заперечення; інших обставин,
що мають значення для вирішення справи.
Оскільки докази є інформацією, вони
можуть бути правдивими або
неправдивими. Суд, встановлюючи
обставини у справі, оцінює докази, щоб
визначити, які з них є правдивими, та
відкинути неправдиві.

Будь-яких доказів про існування
договірних відносин між ПАТ
«Львівобленерго» та мешканцями 5-ти
квартир ( в тому числі квартири АДРЕСА_1
та ЛКП «Привокзальне» (правонаступник
ЛКП «Граніт») ні суду першої, ні
апеляційної інстанцій позивачем не
представлено.

14.09.2012 року в будинку АДРЕСА_1 було
виявлено самовільне підключення до
електроустановок енергопостачальника
чотирьох квартир, в тому числі і
квартири позивача, про що складені
відповідні акти про порушення Правил
користування електричною енергією для
населення (том 1, а.с. 2).

Управління Служби Безпеки України у
Львівській області на підставі
договору оренди №3-8399-12 від 09.08.2012 року є
новим орендарем приміщень на АДРЕСА_1
після Залізничного районного центру
зайнятості м. Львова.

ПАТ «Львівобленерго» було виготовлено
технічні умови приєднання до
електричних мереж установок будинку
АДРЕСА_1 та погоджено проект
електропостачання 15-ти квартирного
житлового будинку (том 1, а.с. 157-158),
однак, технічні умови замовником ще не
реалізовані, а тому Договір про
постачання електричної енергії з УСБУ
у Львівській області не укладений.
Вказаний проект електропостачання
передбачає електропостачання цілого
будинку АДРЕСА_1, а саме - приміщень, що
знаходяться в оренді УСБУ у Львівській
області й інших чотирьох квартир, які
перебувають на балансі ЛКП «Граніт»,
серед яких і квартира позивача.

Крім цього, відсутній договір про
постачання електричної енергії між ПАТ
«Львівобленерго» та ЛКП «Граніт» як
балансоутримувачем будинку.

З огляду на наведене, правові підстави
для підключення квартири позивача в
багатоквартирному будинку до
електромереж відсутні.

Суд першої інстанції помилково
послався як на правову підставу для
задоволення позовної вимоги на п.3
Правил користування електричною
енергією для населення, затверджених
Постановою КМУ від 26.07.1999року №1357,
оскільки відповідно до п. 3 ПКЕЕН,
споживання електричної енергії
здійснюється на підставі договору про
користування електричною енергією між
споживачем і енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником,
однак, доказів про існування договору
між ПАТ «Львівобленерго» та позивачем
ні в суді першої, ні апеляційної
інстанцій не здобуто, а тому договірні
відносини між сторонами відсутні.

Оскільки у матеріалах справи така
інформація відсутня, колегія суддів
вважає недоведеними належними та
допустимими доказами обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, які
стосуються зобов'язання підключення
електропостачання ПАТ
«Львівобленерго» в особі Львівських
міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова до
квартири АДРЕСА_1.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що
він сплачував за електроенергію в
користь ЛКП «Привокзальне» не
підтверджується будь-якими доказами.
Так само, будь-яких інших доказів
наявності чинних договірних
зобов'язань відповідача з приводу
постачання електроенергії ні в будинок
в цілому, ні в окрему квартиру позивача
останнім не подано, а судом не здобуто.
Тривалий час проживання позивача в
квартирі АДРЕСА_1 не може бути належним
та допустимим доказом обов'язку ПАТ
«Львівобленерго» постачати
електроенергію в його квартиру,
оскільки в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

З огляду на наведене, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції не переконався належним
чином у безспірності існування
договірних відносин між позивачем та
балансоутримувачами будинку АДРЕСА_1 в
м. Львові чи ПАТ «Львівобленерго»
безпосередньо та передчасно ухвалив
рішення про задоволення позовних
вимог.

За таких обставин, рішення суду в
оскарженій ПАТ «Львівобленерго»
частині в силу ст. 309 ЦПК України
залишатись в законній силі не може і
його необхідно скасувати, ухваливши в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2 у зв'язку з
відсутністю доказів про підставність
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалось, а тому
колегією суддів не переглядалось.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Львівобленерго» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 19 листопада 2013 року в
частині зобов'язання Публічного
акціонерного товариства
«Львівобленерго» в особі Львівських
міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова
відновити постачання електричної
енергії до квартири АДРЕСА_1 скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовної вимоги
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Львівобленерго» в особі
Львівських міських енергетичних мереж
Залізничного району м. Львова,
Львівського комунального підприємства
«Граніт», треті особи: ОСОБА_3,
Управління Служби безпеки України у
Львівській області, Львівська міська
рада, Львівське комунальне
підприємство «Привокзальне» про
зобов'язання відновити
електропостачання до квартири АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.