Провадження № 4-с/344/7/14
У Х В А Л А

20 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський
суд Івано-Франківської області в
складі:

головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі с/з/
Дзюбак Х.Б.,

розглянувши цивільну справу за скаргою
ОСОБА_2, заінтересована особа - відділ
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, на постанову про
відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з скаргою на
дії відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом, виданим Івано-Франківським
міським судом 21.02.2013 року, та скасувати
постанову від 22.10.2013р. ВП 40319204.

Скаржник скаргу обґрунтував тим, що
постановою державного виконавця від
22.10.2013р. було відкрито провадження на
виконання виконавчого листа виданого
Івано-Франківським міським судом 21.02.2013
року року, про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 та
зняття їх з реєстраційного обліку.
Субєктом оскарження не враховано, що
місця проживання іншого у скаржника та
її дочки немає.

Скаржник вимоги скарги підтримала,
просила їх задовольнити. Однак вимоги
ухвали судді від 05.11.2013 року про надання
до матеріалів даної скарги докази
результату розгляду заяви ОСОБА_2 по
перегляду заочного рішення від 12.10.2012
року, яке покладено в обґрунтування
вимог скарги щодо відсутності такого
рішення, яке б набрало законної сили в
частині її виселення, не виконала, в
подальшому двічі не з'являлася в судові
засідання, належним чином будучи
повідомленою.

Представник суб'єкта оскарження в
судовому засіданні заперечив щодо
даної скарги, вважає її безпідставною.

Заслухавши пояснення скаржника та
суб'єкта оскарження, дослідивши
письмові матеріали справи, судом
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу дій державного
виконавця при примусовому виконанні
судового рішення від 12.10.2012 року за
виконавчим листом по справі №0907/7804/2011,
провадження №2/0907/2824/2012 року, виданого
21.02.2013 року .

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі заочного рішення
Івано-Франківського міського суду від
12.10.2012 року, яке набрало законної сили
було видано Івано-Франківським міським
судом 21.02.2013 року виконавчий лист по
справі №0907/7804/2011, провадження
№2/0907/2824/2012 року про виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із квартири
АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного
обліку (а.с.8).

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції Євчук М.В.
22.10.2013 року було відкрито провадження
на виконання виконавчого листа
№0907/7804/2011 за заявою стягувача ПАТ «Банк
«Золоті ворота» (а.с.10), при цьому заява
про примусове виконання подана
була18.10.2013 року. Надано боржнику право
самостійно виконати рішення суду в
строк до 7 днів з моменту отримання
постанови.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України "Про виконавче провадження"
(далі Закон). Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, в тому числі за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. У заяві
про відкриття виконавчого провадження
стягувач вправі зазначити відомості,
що ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Згідно ст..25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові. Постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Отже, при відкриття провадження
суб'єктом оскарження дотримано всі
вимоги законодавства, та не було
повідомлено сторонами виконавчого
провадження про існування обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження, а тому вимоги скаржника є
безпідставні.

Що стосується того, що дане житло є
єдиним місцем проживання, то дії
державного виконавця спрямовуються на
виконання рішення суду яке набрало
законної сили.

Щодо обґрунтування в скарзі факту
відсутності такого рішення, оскільки
ОСОБА_2 подала заяву до суду про
перегляд заочного рішення
Івано-Франківського міського суду від
12.10.2012 року, то на вимогу суду надати
докази подачі такої заяви та
результату її розгляду, то скаржник в
подальшому в судові засідання не
зявилася, підтвердити факт наявності
скасовано рішення суду, не надала, а
тому в цій частині доводи скарги є
недоведеними.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі статтею 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», частиною
третьою статті 6, частиною першою
статті 12, статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.
Незважаючи на те, що в цій статті не
зазначено можливість оскарження
рішення державного виконавця, іншими
статтями цього Закону та інших
законодавчими актами передбачено
можливість оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця.
Так, згідно з частиною третьою статті 6
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої статті 12
цього Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті
82 Закону України «Про виконавче
провадження» скарги на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або начальника відділу державної
виконавчої служби, державних
виконавців і посадових осіб
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України та
відділів державної виконавчої служби
(далі - ВДВС) Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласного,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, що
стосуються виконання судових рішень,
подаються до суду, який видав
виконавчий документ.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак доводи скарги є недоведені а
обставини скарги не обґрунтованими.

На підставі наведеного, відповідно до
Закону України „Про виконавче
провадження", ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2,
заінтересована особа - відділ
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, на постанову про
відкриття виконавчого провадження -
відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Польська
М.В.