Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 428/2441/13-ц
Провадження № 22ц/782/31/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді
Околота Г.М.,

суддів -
Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

при секретарі -
Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з додатковою
відповідальністю «Сєвєродонецький
завод хімічного нестандартизованого
обладнання» на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
додатковою відповідальністю
«Сєвєродонецький завод хімічного не
стандартизованого обладнання» про
зміну формулювання причини звільнення,
стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічною позовною заявою Товариства
з додатковою відповідальністю
«Сєвєродонецький завод хімічного не
стандартизованого обладнання» до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 22
листопада 2013 року позовну заяву ОСОБА_2
до Товариства з додатковою
відповідальністю «Сєвєродонецький
завод хімічного нестандартизованого
обладнання» про зміну формулювання
причини звільнення, стягнення
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди - задоволено частково.
Змінено формулювання причини
звільнення технічного директора
ОСОБА_2 з Товариства з додатковою
відповідальністю «Сєвєродонецький
завод хімічного нестандартизованого
обладнання», викладене в наказі № к-28
від 23.02.2012 року, за п. 2 ст. 40 КзпП України
у зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації, та визнано
звільненим ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням, з 23.02.2013
року.

Стягнуто з Товариства з додатковою
відповідальністю «Сєвєродонецький
завод хімічного нестандартизованого
обладнання» на користь ОСОБА_2
заборгованість з виплати заробітної
плати у сумі 5716,58 грн. В задоволені
інших вимог ОСОБА_2 було відмовлено за
необґрунтованістю.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви Товариства з додатковою
відповідальністю «Сєвєродонецький
завод хімічного нестандартизованого
обладнання» до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди
-відмовлено. ( а.с. 235-238)

Не погодившись з таким рішенням суду та
вважаючи, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення яким у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2
відмовити у повному обсязі. В
обґрунтування скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи ,
оскільки ОСОБА_2, перебуваючи на
посаді технічного директора , в силу
своєї недостатньої кваліфікації не
виконував свої трудові обов`язки,
пов`язані з контролем за якістю
продукції, що виготовлюється
підприємством , в наслідок чого
замовники продукції при прийманні
передачі постійно виявлявся брак і
підприємство змушено було нести
додаткові витрати пов`язані з
усуненням такого браку, що
підтверджено доказами, які судом
належно не оцінені.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, про час та місце слухання
справи були повідомлені належним
чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305
ЦПК України, така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», у разі
якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновки щодо не
оскаржуваної частини рішення ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення суду першої інстанції
оскаржується відповідачем лише в
частині задоволення вимог позивача
щодо зміни формулювання причини
звільнення та стягнення
заборгованості із заробітної плати.
Тому, перевіряючи законність
оскаржуваного рішення відповідно до
вимог ст.303 ЦПК України, в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів не перевіряє справу в частині
відмови у задоволення зустрічного
позову про відшкодування матеріальної
шкоди із-за відсутності апеляційної
скарги відповідача в зазначеній
частині.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального
права.Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив із того, що
звільнення позивача згідно п.2 ст. 40
КЗпП України було проведено з
порушенням норм трудового
законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані і колегія суддів
погоджується з такими висновками суду,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,що
згідно копії трудової книжки, ОСОБА_2
20.06.2011 року був прийнятий на посаду
головного інженера ВАТ
«Сєвєродонецький завод хімічного
нестандартизованого обладнання», яке
було перейменовано з 22.09.2011 року в ТДВ
«Сєвєродонецький завод хімічного
нестандартизованого обладнання».
Згідно наказу № к-59 від 07.06.2011 року
07.11.2011 року ОСОБА_2 був призначений на
посаду технічного директора ТДВ
«СЗХНО» ( а.с. 41-43, 192)

23.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
директора ТДВ «Сєвєродонецький завод
хімічного нестандартизованого
обладнання» з заявою про звільнення за
власним бажанням, однак 23.02.2012 року був
звільнений у зв'язку з невідповідністю
працівника займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації згідно п. 2
ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідно до
наказу № к-28. ( а.с. 7, 231)

Як вбачається з копії наказу № к-28 від
23.02.2012 року в ході проведення
службового розслідування службою
безпеки підприємства були встановлені
факти відвантаження устаткування
замовникам без проведення належного
технічного контролю, а технічний
директор ОСОБА_2 підписував технічні
паспорти на устаткування без підпису
начальника ВТК підприємства. Крім того,
працівники ВТК передавали технічному
директору ОСОБА_2 журнали
невідповідностей по замовленнях, однак
ним ніяких рішень по виявленим
зауваженням не приймалося і ці
обставини свідчить про нездатність
технічного директора ОСОБА_2
забезпечить ефективність виробництва,
а також здійснювати організацію
контролю за неякісною продукцією, що
виготовляється, через недостатню
кваліфікацію, тому на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України позивача було звільнено у
зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації. ( а.с 7)

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КзпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його дії можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Згідно до роз'яснень , наданих у п. 21
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, при
розгляді справ про звільнення за п. 2 ст.
40 КЗпП України суд може визнати
правильним припинення трудового
договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведено на підставі
фактичних даних, які підтверджують, що
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно роз'яснення Міністерства
юстиції України від 01.02.2011 року
«Порядок розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе при виявленні невідповідності
працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи (пункт 2
частини першої статті 40 Кодексу).
Звільнення працівника за такою
підставою, як невідповідність
працівника займаній посаді, можливе за
ініціативою власника або
уповноваженого ним органу у випадку
дискваліфікації, відсутності
документа про освіту, досвіду трудової
діяльності.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак відповідачем у порушення вимог
закону не було надано суду доказів
невідповідності ОСОБА_2 займаній
посаді технічного директора

На виконання зазначених вимог закону і
постанови Пленуму Верховного Суду
України , оцінюючи надані сторонами
докази щодо невідповідності ОСОБА_2
займаній посаді технічного директора
ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного
нестандартизованого обладнання»
внаслідок недостатньої кваліфікації,
суд першої інстанції надав правильну
оцінку доказам у їх сукупності і
встановленим обставинам, зокрема, як
не проведення відповідачем атестації
позивача щодо його кваліфікації, не
надання висновків фахових
спеціалістів щодо оцінки порушень
допущених при виробництві обладнання,
які встановлені в актах обстеження і
службових записках ( а.с. 17,18, 19-22) і що ці
порушення сталися з вини ОСОБА_2
внаслідок недостатньої його
кваліфікації, та критично оцінив
висновки свідка ОСОБА_3 , які були
зроблені у службових записках.

Крім того суд першої інстанції
обґрунтовано врахував також ті данні,
що за весь час роботи на підприємстві,
ОСОБА_2 жодного разу не притягувався
до дисциплінарної відповідальності

З огляду на встановлені обставини і
набуті докази у справі,суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що фактичних даних, які
б підтверджували, що внаслідок
недостатньої кваліфікації ОСОБА_2 не
може належно виконувати покладених на
нього трудових обов'язків , немає, тому
у цій частині його позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Оскільки судом було визнано, що
позивача ОСОБА_2 було звільнено у
зв'язку з невідповідністю працівника
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації з
порушенням норм трудового
законодавства, тому судом правомірно
на підставі ст. 235 КЗпП України було
зобов'язано відповідача змінити
формулювання причин звільнення,
вказавши причиною звільнення "за
власним бажанням» у відповідності до
ст.38 КЗпП України".

Доводи апеляційної скарги, стосовно
того що у позивача ОСОБА_2 відсутні
правові підстави звертатися до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
з заробітної плати за лютий 2012 року є
безпідставними , оскільки відповідно
до довідки відповідача № 35 від 22.11.2013
року , відповідач має перед позивачем
заборгованість у сумі 5716,58 грн., яка у
порушення вимог КЗпП України не була
виплачена позивачу при його
звільненні. ( а.с. 229-230)

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач не отримав від суду копію
рішення суду із викладом вступної та
резолютивної частини, як на підставу
скасування рішення суду, колегія
суддів не може прийняти до уваги,
оскільки вважає, що хоча і копія такого
рішення у порушення вимог ч.2 ст. 222 ЦПК
України і не була судом негайно видана
відповідачу, однак ця обставина, сама
по собі, в даному випадку не є підставою
для скасування ухваленого судом по
справі рішення, оскільки рішення суду
було отримано відповідачем 09.12.2013 року
( а.с. 240) і урівноваженням прав особи, у
таких випадках, є її можливість подати
до апеляційного суду заяву про
поновлення пропущеного строку для
апеляційного оскарження , що і було
зроблено відповідачем і його заява
була задоволена апеляційним судом.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта, щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального права ,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони є такими ж самими, як і
доводи, викладені в запереченнях проти
позову, які були предметом дослідження
у суді першої інстанції та їм була дана
належна оцінка, інших доводів
апеляційної скарги або нових обставин,
що підлягають встановленню, апелянт не
навів і ці доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і не містять
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються вони
на обставинах, які встановлені в
судовому засіданні, наданих сторонами
доказах, у відповідності з нормами
матеріального і процесуального
законодавства, рішення суду відповідає
вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав
для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги немає, тому
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст.304, п.1 ст.307, 308,
314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю
«Сєвєродонецький завод хімічного
нестандартизованого обладнання» -
відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 22
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: