Справа № 261/4833/13-ц
Провадження № 2/261/85/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
12
березня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька у
складі: головуючого-судді Чернової О.В.,
при секретарі Булуєвій С.В., за участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про визнання відповідача таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням.

Позовні вимоги, які були уточнені
позивачем, обґрунтовані тим, що будинок
АДРЕСА_3 належить позивачу ОСОБА_1 на
праві приватної власності. З 1983 року
позивач постійно проживає в будинку. У
спірному будинку з дозволу позивачки
та її батьків зареєстрований колишній
чоловік позивача - відповідач по справі
ОСОБА_3. В квітні 1995 року шлюб між
позивачем та відповідачем розірвано,
однак після розірвання шлюбу
відповідач продовжував мешкати у
будинку до червня 2007 року, після чого
зібрав свої речі та переїхав мешкати до
іншої жінки за адресою: АДРЕСА_1, де
мешкає по теперішній час. Перешкод у
користуванні житловим приміщенням
позивач йому не чинила. Позивач мусить
проводити оплату за комунальні послуги
у тому числі і за відповідача, який
фактично у житловому приміщенні не
мешкає, що створює для неї матеріальні
труднощі. У зв'язку з небажанням
відповідача добровільно знятися з
реєстрації в будинку, який належить
позивачу на праві приватної власності,
позивач вважає, що порушено її право
власності, передбачене Конституцією
України. З наведених підстав позивач
просить суд визнати відповідача таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_3.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача судові витрати у розмірі
2500 грн., сплачені нею за надання
правової допомоги - прийняття участі в
судових засіданнях її представника, та
сплачений судовий збір у розмірі 114 грн.
70 коп.

В судовому засіданні позивач
підтвердила позовні вимоги та їх
обґрунтування, наполягає на
задоволенні позову. Суду пояснила, що
будинок АДРЕСА_3 отримала в спадок від
матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично
її прийнявши та подавши заяву до
нотаріальної контори. Відповідач по
справі вдруге одружився і в червні 2007
року зібрав його особисті речі і
добровільно виїхав з будинку,
переїхавши жити до іншої дружини, де
мешкає по теперішній час. Комунальні
послуги за спірний будинок відповідач
не сплачує. Відповідач іноді приходить
до спірного будинку та влаштовує
сварки, погрожуючи відсудити пів
будинку та привести у будинок свою
другу сім'ю.

Представник позивача ОСОБА_2
підтвердив позовні вимоги позивача та
їх обґрунтування, наполягаючи на
задоволенні позову.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, суду пояснив, що в спірному
будинку він був зареєстрований як член
сім'ї після реєстрації із позивачкою
шлюбу, який був розірваний в 1995 році. У
спірному будинку він проживав до 2007
року. У 2007 році він уклав шлюб із ОСОБА_5
і з того часу по теперішній постійно
проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із
дружиною та спільною донькою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, однак продовжував
відвідувати спірне домоволодіння. Він
приходив у спірний будинок до тещі,
дітей, періодично ночував, допомагав
грошима, продуктами та доглядати за
будинком, разом із сином ОСОБА_7 провів
каналізацію, завіз арматуру та вугілля,
користується придбаним під час шлюбу
із позивачкою майном та самовільно
збудованими ним гаражами. Не сплачував
за комунальні послуги, оскільки
позивачка не вимагала цього та він
витрачав власні кошти на благоустрій
домоволодіння. З 14 вересня 2013 року в
спірному будинку проживає брат
позивачки із дружиною, які разом із
позивачкою вижинають його з будинку,
викликають працівників міліції, чим
позивач перешкоджає відповідачеві у
користуванні його майном. Після
розірвання шлюбу все спільне із
позивачкою рухоме майно залишилося у
будинку, до суду він не звертався з
позовом про поділ майна, оскільки йому
не перешкоджали користуватися ним.
Вважає, що має право бути
зареєстрованим та користуватися
спірним будинком, незалежно від місця
проживання, оскільки за спірною
адресою залишилося його майно,
зареєстровані його діти, які не
заперечують проти його реєстрації в
спірному будинку, та він приймав участь
у його поліпшенні, також не має
можливості зареєструватись за місцем
проживання.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов
не визнав, підтвердив заперечення
відповідача та їх обґрунтування,
вважав, що позов задоволенню не
підлягає, оскільки після розірвання
шлюбу між позивачем і відповідачем
продовжилися сімейні та майнові
відносини, спілкування, відповідач
користувався його майном, що
залишилося на території домоволодіння,
самовільно збудованими гаражами,
приймав участь у догляді за ним.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є
сином позивача і відповідача. Він не
проживає в спірному будинку близько
трьох років. Відповідач з 2007 року не
проживає в спірному будинку, постійно
проживає з іншою дружиною в її
квартирі, але періодично по декілька
разів на місяць приїжджав, ночував,
допомагав по господарству, грошима і
продуктами. Не було такого, щоб
протягом року відповідач не приїжджав
до них. Відповідач знав, де зберігалися
ключі від будинку, і міг безперешкодно
їх брати. Відповідач є пенсіонером і не
має у власності іншого житла.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що він є сином позивача і
відповідача. В спірному будинку він
проживав від народження до серпня 2011
року, коли разом із позивачкою перейшов
проживати до її теперішнього чоловіка,
брат ОСОБА_6 не проживає з 2009 року. З
жовтня 2013 року в спірному будинку з
дозволу матері проживає його дядько
ОСОБА_8 із дружиною. Відповідач у 2007
році добровільно залишив спірне житло
і постійно з того часу проживає із
новою сім'єю за місцем проживання
дружини. З того часу відповідач
періодично, по декілька разів на
тиждень, приїжджав до них в гості у
спірний будинок, на його прохання
допомагав по господарству, восени 2013
року допомагав йому проводити
каналізацію. Батьки поділ майна не
проводили, відповідач не забирав свою
частину спільного майна, продовжував
користуватися речами в гаражі, до
дворі, в будинку залишилися меблі.
Відповідач проживає за в квартирі його
дружини, але права на це житло не має.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9
пояснив, що з травня 2011 року позивачка є
його цивільною дружиною. Деякий час він
із позивачкою проживав у спірному
будинку, з липня 2011 року вони
проживають із сином позивачки ОСОБА_7 і
позивачкою за місцем його мешкання.
Кожного тижня він приходив допомагати
по господарству до спірного будинку, в
якому відповідач не проживає, речі
особистого користування останнього в
будинку відсутні.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
проживає в АДРЕСА_2 близько 20 років.
Відповідач в спірному будинку проживав
до 2007 року, коли у нього з'явилася інша
сім'я він пішов жити і проживає за
місцем проживання його нової дружини.
До спірного будинку відповідач іноді
приїжджав, але не ночував, вона бачила
його в гаражі. Також в 2013 році
відповідач разом із сином ОСОБА_7
робили каналізацію в спірному будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
пояснив, що позивачка є його сестрою, у
спірному будинку він проживав до 1972
року та проживає з жовтня 2013 року.
Відповідач в спірному будинку не
проживає приблизно 7 років, з того часу
як одружився вдруге і пішов жити до
другої дружини, з якою мають спільну
доньку. Коли була жива його мати
відповідач приходив в спірний будинок
до дітей. Відповідачеві ніхто не
перешкоджав проживати в спірному
будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
письмові докази, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні належними
документами встановлено, що позивачці
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_3,
який вона успадкувала, прийнявши у
встановленому законодавством порядку
спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_11 (а.с.6-15).

За адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: з
23.06.1983 року ОСОБА_1 - власник будинку, з
11.08.1983 року ОСОБА_3 - колишній чоловік
власника, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 - діти
власника. З 07.05.1969 року до 09.02.2011 року
була зареєстрована ОСОБА_11 - колишній
власник (а.с.67-69).

Відповідно до копії свідоцтва про
розірвання шлюбу, виданого відділом
РАГС Петровського РВК м. Донецька, шлюб
між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 розірвано 13.04.1995
року (а.с.54).

Згідно акту обстеження умов проживання
від 30.07.2013 року, складеного комісією
комітету мікрорайону «Тихий», ОСОБА_3 з
2007 року не проживає в АДРЕСА_3 (а.с.16-17).

У відповідності зі ст. 405 ч.1 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_3 мав право
користування житловим приміщенням,
місце його проживання в якому як члена
сім'ї було зареєстровано з 11 серпня 1983
року.

У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1,
ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд
розглядає справу у межах заявлених
позовних вимог та на підставі доказів,
наданих сторонами, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що
спірний будинок АДРЕСА_3 відповідно до
ст.1268 ЦК України з ІНФОРМАЦІЯ_3 належить
відповідачці, що є підставою для
виникнення з цієї дати у позивачки
права на захист порушених прав
володіння та користування спадковим
майном. Відповідач ОСОБА_3 був
зареєстрований з 11.08.1983 року в спірному
будинку як член сім'ї власника, в червні
2007 року, після реєстрації шлюбу із
ОСОБА_5, відповідач добровільно залишив
спірний будинок та постійно проживає
із новою сім'єю за адресою: АДРЕСА_1.

Прийняти до уваги заперечення
відповідача про те, що він не втратив
право користування спірним житлом та
має бути зареєстрованим у ньому,
оскільки з 2007 року періодично
відвідував синів у спірному будинку та
надавав допомогу по догляду за
домоволодінням, користувався
самовільно збудованими ним гаражами,
суд не може, оскільки згідно ст. 156 ЖК
України та ст. 405 ЦК України право
колишнього члена сім'ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлено проживанням у цьому
будинку, а в судовому засіданні
вірогідно встановлено, що відповідач
добровільно залишив спірне житло,
переїхав для проживання і постійно
проживає із новою сім'єю за адресою:
АДРЕСА_1.

Отже, відповідач ОСОБА_3 понад 1 рік не
мешкає у спірному будинку без поважних
причин, що є підставою для визнання
його таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_3 та
задоволення позову в цій частині.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України,
витрати на правову допомогу віднесені
до витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно виданих адвокатом ОСОБА_2
квитанцій, останнім при наданні
правової допомоги за консультацію,
складення позовної заяви та
представництво в суді отримано від
позивача 3 700 грн. (а.с.36, 66).

Як вбачається з матеріалів справи,
правова допомога позивачу була надана
ОСОБА_2, який є адвокатом і діяв при
цьому на підставі угоди та свідоцтва
про право на заняття адвокатською
діяльністю (а.с.21-23, 79), що відповідає
вимогам ч. 4 ст. 42 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ»
від 20 грудня 2011 року, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно журналів судових засідань
представник позивача ОСОБА_2 приймав
участь у судових засіданнях загальною
тривалістю 4 години.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 р.» (в
редакції станом на день виникнення
правовідносин), розмір мінімальної
заробітної плати з 01 січня 2013 року
складає 1147 грн.

Таким чином, оскільки адвокатом ОСОБА_2
не надано розрахунку часу, витраченого
на правову допомогу, надану до
відкриття провадження по справі, на
користь позивача з відповідача
підлягають стягненню витрати на
правову допомогу лише за участь
представника у судовому засіданні у
розмірі 1835, 20 грн. (1147 грн. х 40 % х 4 год.),
що є підставою для часткового
задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК з відповідача
на користь позивачки підлягають
стягненню здійснені нею судові витрати
- сплачений судовий збір у розмірі 114
грн. 70 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215
ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, витрати по
сплаті судового збору в розмірі 114 грн.
70 коп. (сто чотирнадцять гривень
сімдесят копійок) та витрати на правову
допомогу в розмірі 1835 грн. 20 коп. (одна
тисяча вісімсот тридцять п'ять гривень
двадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги через
суд першої інстанції.

Суддя
О.В.Чернова