Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що з 24.04.1993 року
перебуває з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, від якого
неповнолітніх дітей вони не мають,
сімейне життя не склалося, оскільки
вони мають різні характери та погляди
на життя, відповідач зловживав
спиртними напоями, в нетверезому стані
вчиняв сварки, а тому вже більше року
вони проживають окремо, мають різні
бюджети, сімейно-шлюбні стосунки не
підтримують, за таких обставин позивач
вважає сумісне життя та збереження
шлюбу неможливим, а тому просить суд
шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, щодо
розірвання шлюбу заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по
справі з 24.04.1993 року перебувають в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
2-х повнолітніх синів, один з яких
працює, другий є студентом, що
стверджується копією свідоцтва про
шлюб, поясненнями сторін.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини, примушування до припинення
шлюбних відносин чи до їх збереження є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда чи інші
обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено і сторонами не
заперечується, що вони майже два роки
проживають окремо, сімейно-шлюбних
стосунків не підтримують, наміру
зберігати сім'ю позивач не має,
відповідач надавав останнім часом
матеріальну допомогу сину, який
навчається, позивач разом з дітьми
зареєстрована і проживає у квартирі її
батьків, відповідач зареєстрований і
проживає у квартирі, яка належить на
праві спільної власності йому, сестрі
та батькам.

Відповідач посилається в суді на те, що
бажає зберегти шлюб з позивачкою, що
між ними ще не вирішено питання щодо
поділу спільного сумісного майна.

В судовому засіданні позивач вказує на
те, що збереження шлюбу буде суперечити
її інтересам, оскільки вона проживає
без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком,
крім того, вони з відповідачем
намагалися неодноразово зберегти
сім»ю, але це не привело до позитивних
наслідків.

За ст.111 СК України суд вживає заходів
щодо примирення подружжя, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства.

Враховуючи те, що збереження шлюбу
можливе тільки на почуттях взаємної
любові та поваги, взаєморозуміння та
взаємодопомоги, що є морально-правовою
основою шлюбу, при наявності бажання
обох сторін, суд вважає за можливе шлюб
між сторонами розірвати, оскільки
підстави для його збереження відсутні,
на що було вказано вище в рішенні,
оскільки суд приходить до висновку, що
подальше збереження шлюбу дійсно буде
суперечити інтересам позивачки, яка не
має наміру зберігати шлюб з
відповідачем, категорично наполягає на
розлученні, крім того, питання щодо
поділу спільного майна сторони зможуть
вирішити добровільно або в судовому
порядку і це не є підставою для
збереження шлюбу або для надання
строку на примирення.

Таким чином, з врахуванням вказаних
вище обставин, з врахуванням того, що
сторони тривалий час проживають
окремо, протягом цього часу спроби на
примирення не дали жодних позитивних
наслідків, суд приходить до висновку,
що за даних обставин подальше
збереження шлюбу суперечитиме
інтересам позивачки, а тому шлюб між
сторонами суд вважає за можливе
розірвати.

Відповідно до ст.113 СК України особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Позивач, яка змінювала прізвище при
реєстрації шлюбу, бажає залишити
прізвище -ОСОБА_1.

Питання щодо стягнення з відповідача
на її користь судового збору в сумі
229 грн.40 коп. позивач
просить не вирішувати.

Керуючись ст.ст. 24,56, 110, 111, 112,113 СК
України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 24 квітня 1993 року у
відділі запису актів громадянського
стану Білоцерківського міськвиконкому
Київської області, актовий запис № 600, -
розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко