Номер провадження № 22-ц/785/3204/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д.,
Гончаренко В.М.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків , стягнення компенсації
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 27 січня 2014 року,-

встановила:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
відшкодування збитків, стягнення
компенсації моральної шкоди і в
обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що він є власником
будинку АДРЕСА_1, частину кімнат якого
він надає за плату стороннім особам для
тимчасового розміщення.

В травні 2012 року між ним та
відповідачкою був укладений усний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 за винагороду, під час
відсутності позивача від імені
останнього та за його рахунок вчиняла
дії, пов'язані з розселенням осіб, які
бажають тимчасово проживати в будинку
АДРЕСА_1.

31 травня 2013 року відповідачка заявила
про припинення відносин передбачених
укладеним договором, тому 14.06.2013 року
позивач розрахувався з нею за надання
послуг, сплативши ОСОБА_3 гроші у сумі -
5205,00 гривень.

Після того як він розрахувався з
ОСОБА_3, у червні 2013 року до нього по
електронній пошті звернулась ОСОБА_4,
яка мешкає в Угорщині та повідомила, що
в березні 2013 року перерахувала на
особистий рахунок ОСОБА_3 за допомогою
WesternUnion, грошові кошти у розмірі -105,72
доларів США в якості авансу за
проживання в готелі у червні 2013 року.

Оскільки ОСОБА_4 відмовилася від цих
послуг, він вимушений був повернути їй
грошові кошти сплачені, як авансовий
внесок в рахунок оплати за майбутнє
перебування в його готелі.

У липні 2013 року до будинку ОСОБА_2 з
метою тимчасово перебування приїхала
громадянка Білорусії ОСОБА_7,
повідомивши, що у квітні 2013 року
перерахувала на особистий рахунок
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі -1600
гривень в якості авансу за проживання в
готелі по провулку Кришталевому у
липні 2013 року. З метою уникнення
конфлікту, зарахував цю суму в якості
оплати від ОСОБА_7, і зазнав збитків на
вказану суму.

Після цих випадків, ОСОБА_2 звертався до
відповідачки за поясненнями, та
проханнями повернути його гроші, однак
остання відмовилася, тому він
вимушений звернутися з наступним
позовом до суду.

Позивач просив суд стягнути з
відповідачки збитки у розмірі - 2615
гривень 12 копійок, компенсацію
моральної шкоди у розмірі - 10000 гривень,
витрати на правову допомогу у розмірі -
2500 гривень.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
заперечували проти задоволення позову
ОСОБА_2 ,просили відмовити у
задоволенні позову.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 27.01.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов .

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
позивачем не доведено фактів завдання
позивачу збитків ,причинного зв'язку
між завданими збитками та
неправомірними діями відповідача .

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного .

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 16.07.2007 року позивач ОСОБА_2 є
власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.15,16).

Вказаний будинок має одинадцять кімнат
та використовується ОСОБА_2 як для
власного проживання так і з метою
здійснення підприємницької діяльності
у сфері готельних послуг. Кімнати у
вищевказаному будинку надаються
позивачем за плату стороннім особам,
для тимчасового розміщення.

В травні 2012 року між позивачем ОСОБА_2
та відповідачкою ОСОБА_3 в усній формі
був укладений договір про надання
послуг в сфері готельного
обслуговування, згідно з яким
відповідачка у разі відсутності або
зайнятості позивача, виконувала
обов'язки керуючої справами вказаного
готелю, а саме розселяла людей та
отримувала від них плату за надані
послуги. За договором про надання
послуг відповідачка також повинна була
отримувати передплату за бронювання
номерів, для чого був рахунок належний
Позивачу.

19 червня 2012 року ОСОБА_2 уклав
нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважув громадян: ОСОБА_8 або
ОСОБА_9, або ОСОБА_3, або ОСОБА_10 (кожний з
яких має право діяти самостійно) бути
його представником як фізичної
особи-підприємця в усіх установах,
підприємствах, організаціях у тому
числі у банках, у відповідних державних
адміністраціях, в органах районної
державної податкової інспекції міста
Одеси та Одеської області, у фондах
соціального страхування та в
пенсійному фонді з будь-яких питань, в
тому числі з питань подачі
бухгалтерсько-звітної, фінансової та
статистичної документації, з правом
отримання документації, в тому числі на
бланках суворої звітності, у
банківських установах з питання
відкриття, користування, розпорядження
рахунком, подачі платіжних доручень,
отримання виписок та інших необхідних
документів, а також в разі необхідності
з правом перереєстрації, заміни
свідоцтва про державну реєстрацію та
реєстрації припинення його діяльності
як фізичної особи (а.с.44).

Дія Договору про надання послуг між
позивачем та відповідачкою за взаємною
згодою була припинена 31 травня 2013 року,
що підтверджується розпискою,
складеною та підписаною ОСОБА_2, ОСОБА_3
31 травня 2013 року, з тексту якої
вбачається, що станом на 31 травня 2013
року ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_3, гроші в
розмірі 5205 гривень, які зобов'язується
повернути до 1 липня 2013 року (а.с.17).

В суді першої інстанції сторони по
справі підтвердили, що даний документ
свідчить про припинення дії договору
про надання послуг та наявності боргу у
позивача перед відповідачкою за надані
нею послуги, станом на 31 травня 2013 року.

Суд першої інстанції вірно визначив те,
що позивач в червні 2013 року повністю
розрахувався з відповідачем ,що
підтверджується розписками
відповідача та сторони не мали
претензій один до одного (а.с.17).

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині стягнення з відповідача 1015
грн.12 коп. , які поніс позивач при
перерахуванні ОСОБА_4 переказу
,оскільки зазначені кошти були
витрачені у зв'язку з допомогою родичам
,а не повернення авансу за проживання
у готелі (а.с.26).

Позивачем не надані ,а матеріали
справи не містять докази
бухгалтерського та господарського
звіту про надходження зазначених
коштів від ОСОБА_4 , саме як авансового
платежу за користування готелем ,що
належить позивачу та докази того, що за
зазначеними авансованими ОСОБА_4
коштами , була заброньована кімната в
готелі позивача.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що
відповідач не мала права відкривати
розрахунковий рахунок на своє ім'я та
отримувати аванси - кошти від клієнтів
за користування готелем , оскільки
позивачем не доведено заборону на
здійснення відповідачем таких дій та
матеріали справи не містять докази
умов за якими працювала відповідач в
готелі .

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині стягнення з відповідача 1600 грн.
,які були перераховані ОСОБА_7 у квітні
2013 року.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставної відмови судом першої
інстанції у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в цій частині не
заслуговують на увагу , оскільки
виходячи з матеріалів справи
вбачається ,що ОСОБА_7 - 205 дол.США ,що
еквівалентно 1600 грн. , були
перераховані у квітні 2013 року ,що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2 (а.с.21) проте у червні 2013 року при
здійсненні розрахунку з відповідачем
,позивач не висував претензій щодо
зазначеної суми.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
того, що про наявність перерахованих
ОСОБА_7 1600 грн. ,відповідачу не було
відомо на час розрахунку позивачем з
відповідачкою, не заслуговують на
увагу ,оскільки позивачем не доведено
те, що саме після розрахунку з
відповідачем позивач дізнався про
зазначені кошти та матеріали справи
не містять ,а позивачем всупереч до
вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази
бухгалтерського чи господарського
звіту щодо недоотримання авансованих
ОСОБА_7 коштів.

Наданий позивачем до апеляційної
скарги прибутково- касовий ордер № 347
від 19.07.2013 року свідчить лише про
доплату за проживання ,проте не
свідчить про відсутність отриманих
ним авансу на час розрахунку позивачем
з відповідачкою.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог позивача
щодо стягнення компенсації моральної
шкоди , оскільки протиправність дій
відповідача та вина відповідача у
спричиненні позивачу шкоди не
доведена.

За таких підстав, відповідно до ч.1 ст. 308
ЦПК України, апеляційна скарга
позивача підлягає відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308,
319, ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 27 січня 2014 року залишити
без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.Д. Коротков

В.М. Гончаренко