Провадження № 4-с/522/3/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

Головуючої судді - Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за скаргою
ПАТ «Одеська ТЕЦ» на дії державного
виконавця Першого Приморського
відділу ДВС ОМУЮ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси
звернулось Публічне акціонерне
товариство "Одеська ТЕЦ" зі скаргою на
дії державного виконавця Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Бахової В.І., в якій
просить скасувати постанову від
02.08.2013р. про відмову у відкритті
виконавчого провадження №39293992 щодо
примусового виконання судового наказу
№ 2-н/1522/2826/11 виданого Приморським
районним судом м. Одеси від 08.12.2011 р. про
стягнення суми заборгованості за
електроенергію у розмірі 1026,23 грн. та
зобов'язати державного виконавця
здійснити дії передбаченні ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження".

Скаржник вважає, що державний
виконавець Бахова В.І. під час
винесення постанови проігнорував
положення ст.ст. 26 Закону України "Про
виконавче провадження", ст.ст.102,103 ЦПК
України, ст.19 Конституції України.

Представник скаржника у судове
засідання надав заяву, у якій просив
справу розглядати за його відсутності.

Представник Першого Приморського
відділу ДВС ОМУЮ до судового засідання
не з'явився, причини неявки не
повідомив, сповіщався належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Судовим наказом Приморського
районного суду м. Одеси від 08.12.2011 р. у
справі № 2-н/1522/2826/11 були в повному
обсязі задоволені позовні вимоги ПАТ
"Одесаобленерго" до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за електроенергію.

На виконання даного рішення
Приморським районним судом м. Одеси був
виданий судовий наказ за № 2-н/1522/2826/11
від 08.12.11 р. про стягнення з ОСОБА_2 на
користь Південного району електричних
мереж ПАТ «Одесаобленерго»
заборгованості за електричну енергію у
розмірі 1026,23 грн., який набрав чинності
13.08.2012р., зі строком пред'явлення до
виконання до 13.08.2013 року.

Даний виконавчий документ був ПАТ
"Одесаобленерго" направлений на
виконання до першого Приморського
відділу ДВС ОМУЮ 31.07.2013р.

Державний виконавець керуючись п.6 ч.І
ст.26 Закону України "Про виконавче
провадження" відмовив у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу № 2-н/1522/2826/11
від 08.12.11 р. про стягнення з ОСОБА_2 на
користь Південного району електричних
мереж ПАТ «Одесаобленерго»
заборгованості за електроенергію у
розмірі 725,33 грн., мотивуючи це тим, що у
виконавчому документі не вказан
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника, про що виніс 02.08.2013р.
відповідну постанову. Вищезазначена
постанова надійшла на адресу ПАТ
«Одесаобленерго» 10.10.2013р.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець з метою захисту інтересів
стягувача може самостійно одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.
Тобто, у разі не зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номера (реєстраційного номера
облікової картки платника податків) у
рішенні суду, судовому наказі, згідно
із п.3 ч.3 ст.11 Закону України (Про
виконавче провадження), державний
виконавець може самостійно звернутися
до відповідного державного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Вимоги до форми і змісту заяви про
видачу судового наказу, вимоги до
змісту судового наказу, передбачені
статтями 98, 103 ЦПК України відповідно.
Вказані норми процесуального права не
містять положень щодо обов'язкового
зазначення в заяві про видачу судового
наказу ідентифікаційного номеру
боржника суддя процесуально не вправі
в порядку статті 100 ЦПК України
відмовити у прийнятті заяви про видачу
судового наказу чи її повернути. Діючі
процесуальні норми не передбачають
звернення судді до відповідного
податкового органу для надання
інформації щодо ідентифікаційного
номеру боржника.

Дійсно, положеннями частини 2 статті 103
ЦПК України визначено, що судовий наказ
має відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".
Стаття 18 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачає, що при
зазначенні повного найменування
стягувача і боржника має зазначатися
ідентифікаційний номер. Має місце
певна неузгодженість законів, однак ця
обставина не повинна застосовуватись
буквально, оскільки відмова у
відкритті виконавчого провадження з
підстав не зазначення
ідентифікаційного номеру боржника
носить процесуально формальний
характер, оскільки є недоведеним, що
відсутність ідентифікаційного номеру
унеможливлює виконання судового
рішення.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
звернув уваги на визначену ЦПК України
судову процедуру розгляду заяв про
видачу судового наказу. Так, згідно ч.2
ст.102 ЦПК України суддя видає судовий
наказ без проведення судового
засідання і виклику стягувача і
боржника. Отже, у виданому судовому
наказі заперечуються відомості,
передбачені ст.103 ЦПК України. Згідно зі
ст.32 Конституції України, ст.302 ЦК
України ніхто без згоди особи не може
забирати та поширювати конфіденційну
інформацію про неї чи її персональні
дані.

Крім того відповідно до положення ст.18
Закону, у виконавчому документі
зазначаються, зокрема: повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника, тощо.

В порушення норм права державний
виконавець помилково посилається на
вказані положення законодавства, як
підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
судовий наказ містить основні його
реквізити, передбачені ч.2 ст.103 ЦПК
України.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що скарга на дії
державного виконавця Другого
Приморського ВДВС ОМУЮ є обґрунтованою
і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 201 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства "Одеська ТЕЦ" на дії
державного виконавця Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції - задовольнити.

Скасувати постанову від 02.08.2013р. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №39293992 щодо примусового
виконання судового наказу № 2-н/1522/2826/11
виданого Приморським районним судом м.
Одеси від 08.12.2011 р. про стягнення суми
заборгованості за електроенергію у
розмірі 1026,23 грн. та зобов'язати
державного виконавця здійснити дії
передбаченні ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження".

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
5-денний строк з дня постановлення
ухвали.

Суддя:
16.01.2014