Справа № 758/2660/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.
,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову мотивуючи свої
вимоги тим, що ним пред'явлено позов до
Публічного акціонерного товариства
«ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «АУЗ
ФАКТОРИНГ» про визнання недійсними
договорів відступлення права вимоги.

Зазначає, що в своєму позові він
просить визнати недійсними договори
про відступлення права вимоги за
Кредитним договором та Іпотечним
договором від 19.02.2014 року, а тому
задоволення його позову позбавляє
відповідача-2 права на звернення
стягнення на предмет іпотеки за
Іпотечним договором.

Посилається на те, що зважаючи, що
відповідач-2 попередив його про намір
після 25.03.2014 року звернути стягнення на
предмет іпотеки за Іпотечним договором
на підставі договорів про відступлення
права вимоги від 19.02.2014 року, про
визнання недійсними яких заявлені
позовні вимоги, невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду про задоволення його позовних
вимог. У зв'язку з чим звертається з
даною заявою до суду і просить накласти
арешт на квартиру АДРЕСА_1 та
заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії
відносно зазначеної квартири.

Дослідивши матеріали заяви, суд
приходить до висновку, що вона (заява)
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
суду дійсно перебуває цивільна справа
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК»,
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «АУЗ ФАКТОРИНГ» про
визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору між сторонами в
зазначеній справі є визнання недійсним
договору про відступлення права вимоги
№ 16 від 19 лютого 2014 року за кредитним
договором № 61-КЛ від 30 листопада 2010
року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» та
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги від 19 лютого
2014 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим № 1360, за іпотечним
договором, укладеним між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
«ЕРДЕ БАНК», посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованим в реєстрі за № 108.

Як вже зазначалося вище, заявник
звернувся до суду із заявою про
забезпечення свого позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1
та належить на праві власності ОСОБА_1;
заборони вчиняти дії зі звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_1;
заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії
відносно квартири АДРЕСА_1, в тому

числі, але не виключно, дії щодо
реєстрації права власності на вказану
квартиру, мотивуючи тим, що відповідач-2
попередив його про намір після 25.03.2014
року звернути стягнення на предмет
іпотеки за Іпотечним договором на
підставі договорів про відступлення
права вимоги від 19.02.2014 року, про
визнання недійсними яких заявлені
позовні вимоги, а тому невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду про задоволення його позовних
вимог

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України
вбачається, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Стаття 151 ЦПК України визначає, що суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. За заявою
заінтересованої особи суд може
забезпечити позов до подання позовної
заяви з метою запобігання порушенню
права інтелектуальної власності.

Верховний Суд України в своїй
Постанові Пленуму «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що
вирішуючи питання щодо
застосування певного виду
забезпечення позову, суди повинні
виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.
152 ЦПК перелік видів такого
забезпечення не є вичерпним, тому за
наявності відповідного клопотання
можуть бути застосовані й інші його
види, але з урахуванням обмежень,
установлених ч. 4 зазначеної статті.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, яка звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
в судовому засіданні обставини, а також
враховуючи надані заявником докази,
суд приходить до висновку, що види
забезпечення позову обрані останнім не
відповідають заявленим позовним
вимогам, оскільки не мають ніякого
відношення до правовідносин, які
склалися між сторонами і не впливають
на виконання можливого рішення суду
про задоволення позову (відсутня
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову в даній категорії
справи з таким предметом спору), у
зв'язку з чим заява задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006
року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК
України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко