Номер провадження 22-ц/775/568/2014
Номер провадження 22-ц/775/568/2014
Головуючий у 1 інстанції Павленко Л.М.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
20 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Мірута О.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на
підставі договору про надання правової
допомоги діє ОСОБА_2, на рішення
Київського районного суду міста
Донецька від 08 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Донтехлеспром», Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Донецької міської ради, Головного
управління благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради, третьої особи без
самостійних вимог Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
про визнання недійсними договорів,
правовстановлюючих документів та
визнання права власності на нерухоме
В грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся
з позовом до суду до ТОВ
«Донтехлеспром», Управління
капітального будівництва Донецької
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації міста
Донецька», третя особа ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання недійсними
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, посилаючись на те, що 26
грудня 2005 року позивач уклав Договір
комісії № 01/105 з ТОВ «Донтехлеспром»,
метою якого було придбання права
власності на підвальне приміщення
загальною площею 449,19 кв.м., що
розташоване на 0 поверсі об*єкта
будівництва вартістю 680522,85 гривень,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
після введення об*єкта в експлуатацію.
Позивач умови договору виконав,
сплатив вартість об*єкту у повному
обсязі, але ТОВ «Донтехлеспром»
передало у власність вказаний об*єкт не
йому а відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Відповідачі оформили своє право
власності та отримали Свідоцтво про
право власності: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підставі недійсного Договору комісії
№ 01/105-3 від 09 серпня 2007 року, а також
незаконного Рішення виконавчого
комітету Донецької міської ради №193/31
від 27 травня 2009 року «Про оформлення
права власності на підвальне
приміщення в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 на 236,3 кв.м., ОСОБА_5 на
підставі недійсного Договору комісії
№ 01/105-1 від 20 липня 2006 року, а також
незаконного Рішення виконавчого
комітету Донецької міської ради № 112/38
від 18 березня 2009 року «Про оформлення
права власності на підвальне
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на200,6
Позивач вказує на те, що вартість
об*єкта він сплачував частково своїми
доларів США, що еквівалентно 353 500 гр.
сплатив коштами, які отримав на
підставі договору кредита з АКБ
«Укрсоцбанком». В забезпечення
кредитного договору був укладений
іпотечний договір, за умовами якого він
передав іпотекодержателю майнові
права на незакінчене будівництво
зазначеного спірного приміщенняі. В
зв'язку з цим, ТОВ «Донтехлеспром» не
мав права укладати договори комісії з
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
В порушення закону ТОВ
«Донтехлеспром» замовчувало при
укладенні з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про існування вже укладеного з ним
Договору комісії, а також передачі в
іпотеку майнових прав на нерухоме
майно, будівництво якого не було
завершено. З цих підстав вважає
зазначені договори укладеними
внаслідок оману, а тому згідно зі
ст.ст.203, 215, 230 ЦК Українці недійсними. З
цих обставин вважає недійсними і
рішення Виконкому, а також Свідоцтва
про право власності на спірний об*єкт.

Рішенням Київського районного суду
міста Донецька від 08 листопада 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт наполягає на тому, що
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
незаконно, на підставі недійсних
договорів комісії набули майнові права
на належні їм приміщення. Проте,
позивач першим придбав майнові права
на нерухоме майно, а тому саме він має
право власності на це нерухоме майно.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача ОСОБА_2,
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила її задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні
апеляційного суду заперечували проти
доводів апеляційної скарги, просили
рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Київського районного суду
міста Донецька від 15 травня 2013 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ТОВ «Донтехлеспром» закрито у
зв'язку з припиненням стану юридичної
особи відповідача (т.2 а.с.93)

Інши сторони в судове засідання
апеляційного суду не прибули, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
отримані ними телефонограми та заяви
про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що 20 січня 2003
року між Управлінням капітального
будівництва виконкому Донецької
міської ради та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Донтехлеспром» був укладений
інвестиційний договір, предметом якого
стали відносини між сторонами стосовно
інвестування об'єкта будівництва (т.1
а.с.17-19).

У відповідності до ст. 1
Інвестиційного договору, ТОВ
«Донтехлеспром» отримало безвідзивне,
ексклюзивне право на повне (100%)
фінансування об*єкту будівництва та
зобов*язалося здійснити фінансові
вкладення в об*єкт, забезпечивши 100%
фінансування його будівництва.

Того ж дня між Управлінням
капітального будівництва Донецької
міської ради та ТОВ «Донтехлеспром»
було укладено договір про будівництво
б/н, у відповідності з яким між ТОВ
«Донтехлеспром» та додатковими
інвесторами укладалися договори про
фінансування об'єкту будівництва
(а.с.т.1. а.с.21-23).

29 серпня 2003 року до цього
Інвестиційного договору була
підписана додаткова угода б/н, згідно
якої були зафіксовані умови залучення
ТОВ «Донтехлеспром» додаткових
інвестицій (т.1 а.с.20).

20 грудня 2003 року між позивачем
ОСОБА_1 та ТОВ «Донтехлеспром» був
укладений договір комісії № 01/105,
відповідно до умов якого позивач
(комітент) поручив, а ТОВ
«Донтехлеспром» (комісіонер) прийняв
на себе зобов'язання за винагороду від
свого імені, за рахунок та в інтересах
комітента виконати вищезазначений
договір по будівництву об*єкту.

Згідно з пунктом 1.3 зазначеного
договору, виконання комісіонером
доручення комітента про участь у
фінансуванні об'єкта будівництва
спрямоване на набуття комітентом права
власності на житлове приміщення
загальною площею 449,19 м.кв. на 0 поверсі в
житловому будинку зав адресою: АДРЕСА_1
(т.1 а.с. 24-26).

Відповідно до п.1.2 договорі
комісії орієнтовною датою здачі
об*єкта будівництва в експлуатацію є 2-й
квартал 2006 року.

Згідно п. 2.1. договору комісії,
ОСОБА_1 зобовязався в термін до 30 грудня
2005 року перерахувати на рахунок ТОВ
«Донтехлеспром» 680522,85 гривень, як свій
інвестиційний внесок за вищевказане
приміщення.

28 грудня 2005 року позивачем було
сплачено ТОВ «Донтехлеспром» готівкою
142953,00 гривень, що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру №001 від 28 грудня 2005 року, виданою
ТОВ «Донтехлеспром», та через касу АКБ
«Укрсоцбанк»184069,85 гривень, разом 327022,85
гривень (т.1 а.с.29).

Для оплати залишку внеску в сумі
353500 гривень за зазначеним договором
комісії, 28 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» був
укладений договір кредиту № 175/1800-КР1799,
згідно із яким позивач отримав
кредитні кошти у розмірі 70000 доларів
США, з кінцевим терміном погашення до 27
грудня 2012 року, зі сплатою 12,5 процентів
річних.

Із копії меморіального ордеру №
482-09 від 28 грудня 2005 року вбачається, що
ОСОБА_1 через АКБ «Укрсоцбанк» вніс 353500
гривень на рахунок ТОВ
«Донтехлеспром», як оплата за
договором комісії від 20 січня 2003 року
(т.1 а.с.35).

В забезпечення виконання
зобовязань за Договором кредиту, 28
листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКБ
«Укрсоцбанк» був укладений Іпотечний
договір № 1799-І, згідно пункту 1.1. якого в
іпотеку Банку були передані майнові
права на незакінчене будівництвом
житлове приміщення загальною площею
449,19 кв.м., розташоване на 0 поверсі 16
поверхового монолітного житлового
будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с.36-39).

Записи про обтяження
вищевказаних майнових прав іпотекою
були внесені до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна, згідно витягу
№ 6198398, реєстраційний запис № 2773501 від 10
січня 2006 року (т.1 а.с.40, 41).

Спірний об*єкт будівництва було
збудовано згідно технічних норм, а тому
дозволено до експлуатації, що
підтверджується рішенням виконкому
Донецької міської Ради від 23 грудня 2008
року № 574/58 «Про затвердження акту від
18.12.2008 року» (т.1 а.с.45).

09 серпня 2007 року між ТОВ
«Донтехлеспром»та відповідачами
ОСОБА_4, ОСОБА_3 був укладений Договір
комісії № 01/105-3, метою якого було
придбання останніми права власності на
нежитлове приміщення загальною площею
236,26 кв.м., що розташоване на 0 поверсі
(підвальному) обєкта будівництва за 596556
гривень після введення обєкта в
експлуатацію (т.1 а.с.4850).

Згідно Рішення виконавчого
комітету Донецької міської ради № 193/31
від 27 травня 2009 року за відповідачами
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було оформлене право
власності на підвальне приміщення
площею 236,3 кв.м., розташоване в
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1
(т.1 а.с.53).

На виконання цього рішення
Головним управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради 04 червня 2009 року
відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
видане Свідоцтво про право власності
на нерухоме майно на підвальне
приміщення площею 236,3 кв.м. у житловому
будинку літ. А-17, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували право
власності на це нерухоме майно -
підвальне приміщення у комунальному
підприємстві «БТІ м. Донецька» 12 червня
2009 року (т.1 а.с.47).

20 липня 2006 року між ТОВ
«Донтехлеспром» та ОСОБА_5 був
укладений Договір комісії № 01/105-1,
метою якого було придбання останньою
права власності на нежитлове
приміщення загальною площею 198,44 кв.м.,
що розташоване на 0 поверсі
(підвальному) обєкта будівництва за 536901
гривень після введення обєкта в
експлуатацію (т.1. а.с.56-58).

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру № 34 від 24 липня 2006 року
ТОВ «Донтехлеспром» прийняло від
ОСОБА_5 536901 гривню за фінансування
будівництва, відповідно до договору
комісії № 01/105-1 від 20 оипня 2006 року (т.1
а.с.143).

Відповідно до Акту
прийому-передачі робот з будівництва
нежитлового приміщення, підписаного 10
січня 2009 року між ТОВ «Донтехлеспром»
та ОСОБА_5, останньою були прийняті
роботи з будівництва нежитлового
підвального приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 198,44 кв.м. (т.1
а.с.60).

Рішення виконавчого комітету
Донецької міської ради № 112/38 від 18
березня 2009 року ОСОБА_5 було видане
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме на підвальне
приміщення площею 200,6 кв.м., що
розташоване у житловому будинку літ.
А-17 за адресою: АДРЕСА_1, про що був
виданий витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 22265695 від
24 березня 2009 року (т.1 а.с.152).

Рішенням Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 06
серпня 2013 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 11 вересня 2013 року позов
ОСОБА_5 було задоволено та визнано
недійсним Іпотечний договір № 1799-1 від
28 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1
та ПАТ «Укрсоцбанк» (т.2 а.с.125-128, 129-134).

Згідно із витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
ОСОБА_5 зареєструвала право власності
на це нерухоме майно - підвальне
приміщення у комунальному
підприємстві «БТІ м. Донецька» 24
березня 2009 року (т.1 а.с.154).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
набули право власності на відповідні
приміщення на підставі рішень
Виконкому Донецької міської Ради №
193/31 від 27 травня 2009 року та № 112/38 від 18
березня 2009 року, отримали Свідоцтво про
право приватної власності та
зареєстрували його у реєстрі на
нерухоме майно, що узгоджується з
вимогами ст.334 ГК України.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам по справі.

Згідно до ч.2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.334 ГК України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст.203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК
України, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (ч. 1 ст. 229 цього ж Кодексу),
такий правочин визнається недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до зазначеної
норми, є введення однією стороною іншої
сторони правочину в обман щодо
обставин, які мають істотне значення.
Якщо особа, яка вчинила правочин (ч. 1 ст.
229 ЦК України), помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

При цьому, згідно дійсного
змісту наведених норм тільки особа, яка
вчинила правочин під впливом обману, і
може ставити під сумнів неправильне
формування волі за наявності обману та
оспорювати на цій підставі вчинений
нею правочин.

Відповідно до 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59,
ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими доказами
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_1 просив визнати недійсними
правочини укладені між ТОВ
«Донтехлеспром» та ОСОБА_4, ОСОБА_3, а
також з ОСОБА_5, як такі, що суперечить
вимогам ст.ст. 230 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача наполягав на тому, що
відповідач ТОВ «Донтехлеспром» ввів в
оману відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, оскільки замовчувало при
укладенні з ними про існування вже
укладеного саме з ним Договору комісії,
а також передачі в іпотеку майнових
прав на нерухоме майно.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представників
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
укладені ними правочини з зазначених
підстав не оскаржувались та недійсними
не визнавались.

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на підставі укладених з ТОВ
«Донтехлеспром» договорів комісії №
01/105-3 від 09 серпня 2007 року та № 01/105-1 від
20 липня 2006 року виникло право на
набуття у власність підвальних
примущень, на підставі рішень
Виконкому Донецької міської Ради №
193/31 від 27 травня 2009 року та № 112/38 від 18
березня 2009 року вони отримали
Свідоцтва про право власності на
нежитлові підвальні приміщення площею
236,3 кв.м. та 200,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрували його у реєстрі на
нерухоме майно, а тому відсутні
підстави про визнання їх недійсними
внаслідок оману.

Вирішуючи спір в цій частині у
відповідності до приписів ст.230 ЦК
України, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
безпідставність заявлених вимог.

Відповідно до статті 1011 ЦК України
за договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Згідно із статтею 1018 ЦК України
майно, придбане комісіонером за
рахунок комітента, є власністю
комітента.

Тобто, згідно із вимогами Закону
договори комісії за змістом мали
передбачити укладення ТОВ
«Донтехлеспром» договорів від імені
ОСОБА_1 з іншими учасниками цивільних
правовідносин на придбання у власність
підвального приміщення.

Пунктом 1.1. Договору комісії
комітент доручив, а комісіонер взяв на
себе зобов*язання за винагороду від
свого імені за рахунок комітента
виконати Договір про будівництво
об*єкту будівництва № бн від 20 січня 2003
року, укладений між Управлінням
капітального будівництва виконавчого
комітету Донецької міської ради та ТОВ
«Донтехлеспром». На виконання цього
доручення комісіонер повідомляє
Управління капітального будівництва
виконавчого комітету Донецької
міської ради про фінансові внески,
зроблені комітентом в будівництво
об*єкту будівництва.

Вказані обставини свідчать про те,
що ТОВ «Донтехлеспром» не виконало
своїх зобов*язань перед позивачем.

Проте, розділом 6 договору комісії
передбачена відповідальність сторін, а
саме: пунктом 6.6 вказаного розділу
передбачено право комітента вимагати
від комісіонера повернення фінансових
внесків, зроблених комітентом.

Договор комісії був підписаний
позивачем ОСОБА_1 та ТОВ
«Донтехлеспром» без будь-яких
зауважень, зазначеним договором
визначений спосіб захисту порушеного
права - повернення фінансових внесків.

Оскільки за договором комісії
позивач має право на повернення
внесків на будівництво на житлове
приміщення загальною площею 449,19 м.кв.
на 0 поверсі в житловому будинку зав
адресою: АДРЕСА_1, то обраний ним спосіб
захисту порушеного права - визнання за
ним права власності на спірне житлове
приміщення, не відповідає умовам
договору комісії і статті 16 ЦК України,
яка визначає способи захисту
порушеного права.

Апеляційний суд не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що на спірне приміщення існувала
заборона на його відчуження, яка
залишається чинною і на теперішній час,
а тому спірне приміщення не могло бути
предметом договору комісії з
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Не можуть бути підставою для
задоволення позову й доводи апелянта
про те, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року скасовано
рішення Куйбишевського районного суду
міста Донецька від 06 серпня 2013 року та
ухвала апеляційного суду Донецької
області від 11 вересня 2013 року, якими
визнано недійсним Іпотечний договір,
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«Укрсоцбанк».

Згідно із зазначеним іпотечним
договором від 28 листопада 2005 року, була
накладена заборона на відчуження
незакінченого будівництвом нерухомого
майна, розташованого на 0 поверсі 16
поверхового монолітного житлового
будинку АДРЕСА_2.

Згідно із ч.7 ст.3 Закону України
«Про іпотеку», пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки.

В той же час в Єдиному реєстрі
заборони відчуження об*єктів
нерухомого майна об*єктом обтяження є
майнові права на незакінчене
будівництвом нерухоме майно за
вказаною адресою.

Таким чином, згідно із договором
комісії і договором іпотеки предметом
обтяження є незакінчене будівництвом
нерухоме майно, розташоване на 0
поверсі 16 поверхового монолітного
житлового будинку АДРЕСА_2 і майнові
права на незакінчене будівництвом
нерухоме майно за вказаною адресою, а
не підвальне приміщення, яке є
предметом даного спору.

Відповідно до частини 3 статті 331
ЦК України до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа,
зазначена в абзаці першому цієї
частини, може укласти договір щодо
об'єкта незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Проте, на час укладення договору
іпотеки позивач ОСОБА_1 не був
власником незавершеного будівництвом
об*єкту житлового підвального
приміщення, розташованого на 0 поверсі
16 поверхового монолітного житлового
будинку АДРЕСА_2.

Крім того, згідно із частиною 2
статті 331 ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно до статті 876 ЦК України
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт є
замовник, якщо інше не передбачено
договором.

Апеляційний суд не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
апелянта з посиланням на ст.228 ЦК
України про те, що оскаржувані договори
комісії, укладені з відповідачами
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є нікчемними,
оскільки з такими вимогами до суду
позивач не звертався і вони не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, оскільки позивачем, не було
доведено його право власності на
спірне житлове подвальне примішення за
договором комісії, то висновок суду про
відмову у задоволенні позову про
визнання за ним права власності на це
подвальне приміщення і визнання
недійсними рішень і розпоряджень, які
приймали відповідачі щодо цього
підвального приміщення, визнання
недійсними свідоцтв про право
власності, відповідає фактичним
обставинам по справі, нормам
матеріального і процесуального права.

Інші доводи скарги були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
спростовують правових висновків суду
та не дають підстав для висновку про
неповне з*ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, що привело або
могло привести до неправильного
вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
права або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якого на підставі договору
про надання правової допомоги діє
ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Київського районного
суду міста Донецька від 08 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: