УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня 2014
року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Лізинг інформаційних технологій» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
договором про надання в оренду
обладнання на умовах фінансового
лізингу, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 04 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Приватне акціонерне
товариство «Лізинг інформаційних
технологій» (далі - ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій») звернулося
до суду з позовом, у якому зазначало, що
24 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_6
укладено договір № 08042401 про
надання в оренду на умовах фінансового
лізингу обладнання, за умовами якого
позивач передав відповідачці
обладнання на суму 4183 грн, а остання
зобов'язувалась сплачувати чергові
платежі протягом 24 місяців з дня
отримання обладнання.

У зв'язку неналежною сплатою
відповідачкою орендних платежів
утворилася заборгованість у розмірі 17
603 грн 48 коп., яку ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій» просило
стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24 липня 2013 року у
задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 04 листопада 2013 року
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24 липня 2013
року скасовано, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Лізинг інформаційних
технологій» заборгованість за
невиконання договірних зобов'язань за
договором від 24 квітня 2008 року
№ 08042401 про отримання ІТ-обладнання,
інших товарів та послуг у системі LeaseIT у
розмірі 11 738 грн 65 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції керувався тим, що позивачем
пропущено встановлену ст. 257 ЦК України
позовну давність.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, апеляційний суд керувався
тим, що ОСОБА_6 було порушено умови
укладеного між сторонами договору про
надання в оренду обладнання, що
спричинило виникнення заборгованості
у розмірі 11 738 грн 88 коп., яка
складається з компенсації вартості
товару/послуги, фінансової комісії та
індексації місячного платежу та згідно
зі ст. 10 Закону України «Про фінансовий
лізинг» підлягає стягненню з
відповідачки. Відповідачка обрала
пакет LeaseIT Інвайт, за умовами якого
строк лізингу складає два роки, тобто -
до 24 квітня 2010 року, тому позовна заява,
подана 19 квітня 2013 року, відповідає
вимогам ст. 257 ЦК України.

Із такими висновки апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не
дотримано.

Встановлено, що 24 квітня 2008 року між
Закритим акціонерним товариством
«Лізинг інформаційних технологій»,
правонаступником якого є ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій», та ОСОБА_6
укладено договір № 08042401 про надання в
оренду на умовах фінансового лізингу
обладнання (а.с. 5).

За умовами вказаного договору позивач
надав відповідачці на умовах
фінансового лізингу комп'ютерне
обладнання загальною вартістю 4183 грн, а
остання зобов'язалась сплачувати на
користь позивача платежі згідно з
пакетом LeaseIT Інвайт та цим договором, на
підставі рахунку щомісяця рівними
частинами протягом двох років у строк
до 20 числа поточного місяця (а.с. 5, 14−?17).

Згідно з п. 8.1 договору він набирав
чинності з моменту його підписання
сторонами та діяв до моменту його
розірвання з ініціативи будь-якої зі
сторін, або з підстав, передбачених цим
договором та Правилами отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у системі LeaseIT (далі - Правила), але у
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами зобов'язань.

Так, відповідно до п. 6.2 Правил, що
надані суду позивачем, строк, протягом
якого клієнт повинен сплачувати
платежі за отримане
ІТ-обладнання та оплачувати вартість
інших отриманих товарів та послуг, а
також кількість таких платежів,
визначається обраним пакетом LeaseIT.
Строк, протягом якого клієнт повинен
сплачувати платежі, починається з дня
передачі обладнання клієнту і
закінчується в останній день
останнього календарного місяця,
встановленого пакетом LeaseIT строку.

Відповідачка обрала пакет LeaseIT Інвайт,
за умовами якого строк лізингу складає
два роки (а.с. 12), тобто з 24 квітня 2008
року по 24 квітня 2010 року. Вважав, що суд
залишив поза увагою, що вказані Правила
відповідачкою не підписані.

Правила встановлюють порядок та умови
отримання клієнтом
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у постачальників, встановлення і
оплати платежів, строк розрахунків,
відповідальність сторін, порядок
вирішення спорів, інші умови, щодо яких
сторони мають дійти згоди для
укладення договору відповідно до
законодавства України, але не мають
підпису клієнта, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від договору від 24 квітня
2008 року.

Матеріали цивільної справи не містять
доказів того, що підписуючи договір,
відповідач розумів саме ці Правила, у
тому числі щодо строку лізингу або
погодження сторонами терміну позовної
давності, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК
України, що передбачає необхідність
укладення договору у письмовій формі
про збільшення строку позовної
давності.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку, що позовна давність
має обраховуватись з моменту
останнього внесення платежу.

Правовідносини лізину урегульовано у
параграфі 6 глави 58 розділу третього
книги п'ятої ЦК України. Статтею 806 ЦК
України передбачено, що за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом,
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж та положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

У статті 782 ЦК України передбачається,
що наймодавець має право відмовитися
від договору найму і вимагати
повернення речі, якщо наймач не вносить
плату за користування річчю протягом
трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору
найму договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції не звернув
уваги, що відповідно до акта вилучення
обладнання у ОСОБА_7 представником
оператора LeaseIT вилучено комплект D01, а
протоколом виїмки від 12 лютого 2009 року
підтверджується, що у ОСОБА_7 вилучено
акт вилучення обладнання від 02 лютого
2009 року комплекту D01.

Тобто обладнання, що надавалося ОСОБА_7
у лізинг, повернуто до лізингодавця 02
лютого 2009 року.

Суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню,
повно, всебічно та обґрунтовано
встановив обставини справи, надав
належну оцінку наявним у справі
доказам, у результаті чого ухвалив
законне й обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України.

Скасувавши законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі відповідно до ст. 339
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 04 листопада 2013 року
скасувати, рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 24 липня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель О.М. Ситнік