Провадження № 4-с/750/3/14
Деснянський районний суд м. Чернігова в
головуючого судді Литвиненко І. В.
при секретарі Гоєнко О. Г.,
за участю заявника ОСОБА_1,
представників заявника ОСОБА_2, ОСОБА_3,
суб’єкта оскарження ОСОБА_4,
представників заінтересованих осіб
ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії старшого державного виконавця
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції ОСОБА_4
щодо винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та її
заінтересовані особи –
ОСОБА_8, Головне управління юстиції в
Чернігівській області, прокуратура
міста Чернігова, орган опіки та
піклування Деснянської районної у м.
заявник звернулася до суду зі скаргою,
в якій просить визнати неправомірними
дії старшого державного виконавця
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції ОСОБА_4 з
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 27.11.2013
року, скасувати зазначену постанову та
зобов’язати суб’єкта оскарження
винести постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
обґрунтовуючи скаргу тим, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ було пред‘явлено не за місцем
виконання рішення, що є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
Заявник та її представники в
судовому засіданні підтримали подану
скаргу та просили її задовольнити.
Суб’єкт оскарження в судовому
засіданні заперечувала проти
Прокурор, представник
органу опіки і піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради, просили
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Представник Головного
управління юстиції в Чернігівській
області просив відмовити в задовленні
скарги через її безпідставність.
Судом встановлено такі
факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 19.06.2013 року задоволено
позов Міністерства юстиції України в
інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про
повернення неповнолітньої дитини до
США. Визнано незаконним утримання
неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9. Суд вирішив повернути
неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1
до Сполучених Штатів Америки за
адресою: 5747 ОСОБА_11, Мініаполіс,
Міннесота 55428, у супроводі батька
ОСОБА_8 та матері ОСОБА_9. 02.07.2013 року
Деснянським районним судом винесено
додаткове рішення, яким доповнено
резолютивну частину рішення цього суду
від 19.06.2013 року абзацом наступного
змісту: «Якщо рішення не буде виконано
в добровільному порядку, зобов’язати
відповідачку – ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,
Україна, передати неповнолітнього
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьку ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: вул. Вест
Бродвей, 5747, Мініаполіс, МН 55428, США.

За вказаним судовим рішенням,
враховуючи додаткове рішення від 02.07.2013
року, яким було доповнено рішення суду
від 19.06.2013 року, Деснянським районним
судом м. Чернігова 26.11.2013 року видано
виконавчий лист. На підставі вказаного
виконавчого листа старший державний
виконавець Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції ОСОБА_4 винесла постанову про
відкриття виконавчого провадження (а.с.
5-7).

Згідно із пунктами 1 - 6 ч. 1 ст.
18 Закону України «Про виконавче
провадження», у виконавчому документі
зазначаються: назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано
документ; повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або

інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; резолютивна частина
рішення; дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, виконавчий документ повинен
відповідати вимогам до виконавчого
документа, зазначеним у статті 18
Закону. При перевірці відповідності
виконавчого документа вимогам пункту 3
частини першої статті 18 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець враховує таке: для фізичних
осіб реєстраційний номер облікової
картки платника податків не
зазначається у виконавчому документі,
якщо особа є іноземцем та
законодавством країни, на території
якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи.

Отже, аналізуючи вищезазначені
положення нормативно-правових актів,
суд вважає, що зазначення
індивідуального ідентифікаційного
коду фізичної особи , в даному випадку
– стягувача ОСОБА_8 було
необов‘язковим. Крім того, як
вбачається із копії виконавчого листа,
в ньому зазначений код ОСОБА_8, а також
місце проживання стягувача, а чи
відповідає ця інформація дійсності,
так як її ставить під сумнів заявник,
державний виконавець перед відкриттям
виконавчого провадження не
зобов‘язаний був перевіряти. Також не
було перешкодою для відкриття
провадження і те, що у виконавчому
документі вказана дата рішення 19.06.2013
року і не вказано дату додаткового
рішення – 02.07.2013 року, оскільки
останнім рішенням було лише доповнено
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 19.06.2013 року, а також і те,
що у ньому зазначено назву справи, яку
розглядав суд та на підставі якої був
виданий виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов’язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред’явлення
такого документа до виконання, якщо він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред’явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частинами першою та другою
статті 20 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома
органами

державної виконавчої служби, що
можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу. Виконання рішення, яке
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій. Оскільки
виконавчий документ містить вимогу про
повернення неповнолітнього ОСОБА_10 до
Сполучених штатів Америки за адресою:
5747 ОСОБА_11, Мініаполіс, Миннесота 55428 у
супроводі батька ОСОБА_8 та матері
ОСОБА_9, а зобов‘язання щодо передачі
неповнолітнього ОСОБА_12 ОСОБА_9
заявником стягувачу можливе лише у
випадку невиконання рішення в
добровільному порядку, то державним
виконавцем правомірно було відкрите
виконавче провадження, оскільки
повернення неповнолітнього ОСОБА_10 до
Сполучених Штатів Америки повинно було
здійснюватись з території України, де
перебуває неповнолітня дитина разом із
матір‘ю.

Пунктами 4, 6 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі пред'явлення
виконавчого документа до органу
державної виконавчої служби не за
місцем або не за підвідомчістю
виконання

рішення,невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

Отже на підставі
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що суб’єкт оскарження
відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» винесла
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Стаття 387 ЦПК України передбачає, що суд
у разі встановлення обґрунтованості
скарги визнає оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо ж оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Враховуючи, що оскаржувана постанова
винесена державним виконавцем
відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця, суд
приходить до висновку, що скарга
задовленню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 210, 385-388 ЦПК
України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1
на дії старшого державного виконавця
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції ОСОБА_4
щодо винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та її
скасування відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

Суддя: