Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/5051/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко В.О.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що 16 червня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Дітей від шлюбу немає.

Під час шлюбу, 03 травня 2007 року, на підставі договору міни, ними було придбане майно, а саме: трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на квартиру зареєстровано на ім'я відповідача і правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у неї.

Зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд розділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, між ним та відповідачем, визнати за ним право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на придбану під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_3 у розмірі 33/94 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на придбану під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_5 у розмірі 61/94 частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить змінити рішення суду та визнати за нею право власності на придбану під час шлюбу з відповідачем у розмірі ? частини квартири АДРЕСА_1, а за позивачем у розмірі по 1/4 частині спірної квартири.

У призначене на 13 листопада 2014 року судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлені учасники процесу ОСОБА_5, який направив письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, та ОСОБА_3, яка була повідомлена в порядку ч.5 ст.76 ЦПК України шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_4, не з"явились, клопотання про відкладання розгляду справи з поважних причин від них не надходили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16 червня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 3 травня 2007 року вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка є об'єктом поділу.

Судом першої інстанції для врегулювання спірних правовідносин правильно застосовані норми матеріального права. Зокрема, ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд належним чином взяв до уваги роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У п. 23 постанови вказано, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ст. 57 СК України та роз'яснень п. 24 вказаної постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Вирішуючи даний спір суд встановив, що відповідно договору міни житла, посвідченого 03 травня 2007 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу, відповідач ОСОБА_3 обміняла квартиру АДРЕСА_2, вартістю 7000 гривен, на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 47000 гривен з доплатою 40000 гривен ( а.с. 3, 15-17)

Визначаючи частку кожного із подружжя у придбаному майні суд не навів розрахунку з якого виходив при визначені часток, та при визначенні часток допустився помилки.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість квартири, яка належала ОСОБА_3 складала 7000 гривен. Вартість квартири, яка є сумісною власністю подружжя згідно договору міни встановлена 47000 гривен. Тобто сумісно сторони доплатили за спірну квартиру 40000 гривен. З вказаної суми кожному з них належить по ? частині, а для відповідача ? частина + 7000 гривен. Тому за вказаних обставин за позивачем слід визнати право власності на 17/40 частини квартири, а за відповідачем 23/40 частини спірної квартири.

Керуючись ст.ст.209,218,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2014 року в цій справі змінити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на придбану під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_3 у розмірі 17/40 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на придбану під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_5 у розмірі 23/40 частини квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте вона може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: