Провадження по справі № 2/260/308/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Кротінова В.О.

при секретарі: Гордієнко І.В.,
Шелістової Ю.К.

за участю представника позивачки:
ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування житловим
будинком та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4, в інтересах якої
діє представник за довіреністю ОСОБА_1,
та ОСОБА_2 звернулися з позовом до
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування житловим будинком та
вселення, зазначивши в обґрунтування
позовних вимог наступне. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04.04.2011р., посвідченого
державним нотаріусом Сьомої донецької
державної нотаріальної контори за №2-350
і зареєстрованим в КП БТІ м. Донецька
30.04.2011р. за №9889364 ОСОБА_4 належить 1/3
частка житлового будинку з надвірними
побудовами АДРЕСА_1. ОСОБА_2 також
належить 1/3 частка зазначеного
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
04.04.2011р., посвідченого державним
нотаріусом Сьомої донецької державної
нотаріальної контори за №2-354 і
зареєстрованим в КП БТІ м. Донецька
30.04.2011р. за №9889364. ОСОБА_3 також є
власником 1/3 частки житлового будинку з
надвірними побудовами АДРЕСА_1.
Зазначене домоволодіння складається з:
житлового будинку (літ. А-1), прибудови
(літ. а), ями вигрібної (літ. О), літньої
кухні (літ. Б), сараю (літ. В), сараю (літ.
Г), душу (літ. Д), убиральні (літ. Е), воріт
№1,2, тротуару (літ. І). Житловий будинок
(літ. А-1) є одноповерховим будинком і
складається із: тамбуру (1-1, площею 2,2
кв.м.), коридору (1-2, площею 2,9 кв.м.), кухні
(1-3, площею 11,2 кв.м.), кімнати (1-4, площею 8,9
кв.м.), кімнати (1-5, площею 15,9 кв.м.),
кімнати (1-6, площею 8,7 кв.м.). Загальна
площа житлового будинку А-1 складає 49,8
кв.м., житлова 33,5 кв.м., допоміжна 16,3 кв.м.
Вважає, що з урахуванням вимог ст.ст. 316,
356 ЦК України домоволодіння АДРЕСА_1 є
спільною частковою власністю ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після отримання у
спадщину спірного домоволодіння та
оформлення на нього свого права
власності, відповідач почав усіляко
перешкоджати їм у користуванні
житловим будинком та надвірними
побудовами, вважаючи що є єдиним його
власником. Так, він, без узгодження із
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, змінив замки на
вхідних дверях до оселі, що позбавляє
їх можливості вселитись до будинку і
користуватись ним відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності. На цей час ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не можуть самостійно визначити
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності. Враховуючи викладене,
просила суд встановити порядок
користування житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 у користування ізольованої
кімнаті площею 8,9 кв.м., ізольованої
кімнати площею 15,9 кв.м.; кухню, коридор,
тамбур залишити у спільному
користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Під час слухання справи позивач
уточнила позовні вимоги, просила суд
визначити порядок користування
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у
користування ізольовані кімнати
площею 8,9 кв.м., ізольованої кімнати
площею 15,9 кв.м., а відповідачу виділити
в користування ізольовану кімнату
площею 8,7 кв.м., кухню, коридор, тамбур
залишити у спільному користуванні.
Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів від спірного будинку.
Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до житлового
будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, за довіреністю ОСОБА_1
уточнені позовні вимоги підтримала у
повному обсязі. Вказала, що її
довіритель на теперішній час
знаходиться за межами території
України, у спірному домоволодінні не
мешкає. Разом з тим, з огляду на те, що
відповідач чинить перешкоди у
користуванні вказаним будинком, ОСОБА_4
позбавлена можливості організувати
певні ремонтні роботи з метою
відчуження належної їй частини майна у
спільній власності. З цією метою ОСОБА_4
необхідно вселитися у будинок. Крім
того, ОСОБА_3 також не мешкає у спірному
будинку, він використовується з метою
передачі у найм іншим громадянам.
Просила з метою захисту майнових прав
її довірителя задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у повному
обсязі.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, надав пояснення аналогічні тим,
що викладені в обґрунтуванні позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, вказавши, що
порядок користування спірним будинком,
який запропонований позивачами
порушує його права як співвласника
будинку АДРЕСА_1. Вказав, що позивач
ОСОБА_4 має інше житло, у вказаному
будинку не мешкає, взагалі проживає за
межами держави і не може мати
переважного права у визначенні порядку
користування нерухомим майном, яким
він користується. Просив суд врахувати
його права як співвласника будинку і
відмовити у задоволенні даного позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи і наявні у ній докази,
дійшов наступних висновків.

Сторони є співвласниками житлового
будинку з надвірними побудовами
АДРЕСА_1 з визначеними частками у праві
власності.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04.04.2011р.,
посвідченого державним нотаріусом
Сьомої донецької державної
нотаріальної контори за №2-350 і
зареєстрованим в КП БТІ м. Донецька
30.04.2011р. за №9889364 ОСОБА_4 належить 1/3
частка житлового будинку з надвірними
побудовами АДРЕСА_1 (а.с. 4,6)

ОСОБА_2 належить 1/3 частка зазначеного
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
04.04.2011р., посвідченого державним
нотаріусом Сьомої донецької державної
нотаріальної контори за №2-354 і
зареєстрованим в КП БТІ м. Донецька
30.04.2011р. за №9889364 (а.с. 4,9)

ОСОБА_3 є власником 1/3 частки житлового
будинку з надвірними побудовами
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від
04.04.2011р. (а.с.4)

Відповідно до технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок, виготовлений КП БТІ м.Донецька
(а.с. 10-13) зазначене домоволодіння
складається з: житлового будинку (літ.
А-1), прибудови (літ. а), ями вигрібної
(літ. О), літньої кухні (літ. Б), сараю
(літ. В), сараю (літ. Г), душу (літ. Д),
убиральні (літ. Е), воріт №1,2, тротуару
(літ. І). Житловий будинок (літ. А-1) є
одноповерховим будинком і складається
із: тамбуру (1-1, площею 2,2 кв.м.), коридору
(1-2, площею 2,9 кв.м.), кухні (1-3, площею 11,2
кв.м.), кімнати (1-4, площею 8,9 кв.м.),
кімнати (1-5, площею 15,9 кв.м.), кімнати (1-6,
площею 8,7 кв.м.). Загальна площа
житлового будинку А-1 складає 49,8 кв.м.,
житлова 33,5 кв.м., допоміжна 16,3 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
усіх її учасників. Володіння,
користування і розпорядження
частковою власністю здійснюється за
згодою всіх учасників. Співвласники
мають право залежно від призначення
майна встановити порядок володіння,
користування ним або його частинами у
натурі, визначити черговість та інші
умови користування конкретною річчю
(ст.357-358 ЦК України)

У суб»єктивному значенні за приписами
ст. 317 ЦК України право власності
складається з трьох правомочностей
власника: права володіння; права
користування; права розпорядження.

Так, позивачі зазначають, що відповідач
своїми діями, а саме зміною замків на
вхідних дверях спірної квартири,
чинить перешкоди у користуванні їх
власністю, тим самим порушує їх право
власності.

Суд, аналізуючи вказані доводи, приймає
до уваги, що у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти
задоволення вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
вказав, що позивачі дійсно не мешкають
у спірному будинку, їм не користуються,
позивач ОСОБА_4 взагалі мешкає за
межами України, він у свою чергу
самостійно користується нерухомим
майно, що належить йому на праві
спільної часткової власності.
Відповідач також не заперечував, що
змінив замок на вхідних дверях будинку.

У ч.2 ст. 317 ЦК України передбачено, що на
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна. З огляду на
вказану норму закону, суд вважає, що не
зважаючи на те, що позивачі мешкають в
іншому місці, це не позбавляє їх
законного права безперешкодно
користуватися приватним майном.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном. У такому випадку таке
право також гарантується ст. 13
Конституції України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що права позивачів, як
співвласників житлового будинку з
надвірними побудовами АДРЕСА_1
порушені, оскільки вони позбавлені
можливості користуватися зазначеним
будинком. Як наслідок, відповідно до
вимог ст. 15 ЦПК України їх необхідно
захистити шляхом вселення ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 у житловий будинок АДРЕСА_1; та
зобов'язавши ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів від спірного
будинку. Тим самим суд задовольняє
вимоги позивачів у цій частині.

Разом з тим вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3
щодо визначення порядку користування
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у
користування ізольовані кімнати
площею 8,9 кв.м., ізольованої кімнати
площею 15,9 кв.м., а відповідачу виділити
в користування ізольовану кімнату
площею 8,7 кв.м., кухню, коридор, тамбур
залишити у спільному користуванні, суд
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Так, відповідно до ст. 358 ч.1, ч.2 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитись про порядок володіння та
користування майна, що є їхньою
спільною частковою власністю.

У даному випадку, суд приймає до уваги
інтереси обох сторін, зокрема що вони
не досягли згоди щодо визначення
порядку користування майном, варіант
розподілу права користування будинком,
запропонований позивачами є на думку
відповідача необ»єктивним, оскільки
він мешкає у вказаному будинку з
родиною і його законні права будуть
суттєво порушуватись. Позивач ОСОБА_4
мешкає за межами України, не має намір в
подальшому мешкати у будинку, хоче
провести ремонтні роботи і продати
належну їй частку. Крім того, позивачі
не довели суду відповідно до вимог ст. 60
ЦПК України, що вказаний ними порядок
користування будинком взагалі є
можливим з урахуванням розміру часток
кожної із сторін.

Таким чином, суд вважає що у даному
випадку відсутні законні підстави для
визначення порядку користування
будинком АДРЕСА_1, тим самим відмовляє
ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у задоволенні цієї частини
позовних вимог.

На підставі ст. 13 Конституції України,
ст.ст. 317, 321, 356, 357-358, 386, 391 ЦК України,
керуючись ст. ст. ст. 10,60, 209, 212-215 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, в інтересах
якої діє ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
житловим будинком та вселення -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до
житлового будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів від спірного
будинку.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: