Справа №473/4511/13-ц 14.01.2014 14.01.2014 14.01.2014
Провадження №22-ц/784/210/14
Провадження № 22-ц/784/210/14
інстанції: Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Буренкової К.О.,

Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання:
Орельській Н.М.

без участі осіб, які беруть участь у
справі і які належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 листопада 2013 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_3 до
Вознесенської міської ради
Миколаївської області про визнання
права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
Вознесенської міської ради
Миколаївської області про визнання
права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка вказувала, що на підставі
рішення Вознесенської міської ради
Миколаївської області від 30 жовтня 2001
р. № 13 31 грудня 2010 р. їй видано державний
акт на прав власності на земельну
ділянку серія ЯК № 739550 по АДРЕСА_1
площею 0,2002 га, цільове призначення - для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:09:026:0011.

Посилаючись на те, що у вересні 2013
р. реєстраційною службою
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області їй відмовлено у реєстрації її
права власності на вказану земельну
ділянку у зв'язку з наявними у тексті
державного акту про право власності на
землю виправленнями в даті його видачі
та номеру запису у Книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю, просила на підставі ст. 392 ЦК
України визнати за нею право власності
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 площею 0,2002 га та зобов'язати
реєстраційну службу зареєструвати
таке право.

Ухвалою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 жовтня 2013 р. провадження у
справі в частині вимог до
реєстраційної служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
Миколаївської області про зобов'язання
вчинити дії закрито на підставі п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 листопада 2013 р. в
задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
вказує на те, що рішення суду є
незаконним і необґрунтованим,
суперечить вимогам закону, а тому
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.ст. 11,
328 ЦК України право власності
набувається на підставах, які не
заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону, або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 31 грудня 2010 р. на
підставі рішення Вознесенської
міської ради Миколаївської області від
30 жовтня 2010 р. за № 13 на ім'я позивачки
був виданий державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,2002 га для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:09:026:0011. Вказаний державний акт
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за номером
21, що підтверджується витягом із
державного земельного кадастру (а.с. 10).

Отже після отримання державного
акту на право власності на земельну
ділянку і його державної реєстрації в
порядку, передбаченому на час
отримання, позивачка набула право
власності на земельну ділянку площею
0,2002 га для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_1 в силу положень ст. ст. 125, 126 ЗК
України.

Вказаний державний акт у
встановленому порядку недійсним не
визнано.

26 вересня 2013 р. державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційною службою Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
Миколаївської області позивачці
відмовлено у реєстрації її права
власності на вказану земельну ділянку
у зв'язку з наявними у тексті
державного акту про право власності на
землю виправленнями в даті його видачі
та номеру запису у Книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю.

На підставі ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документу, який засвідчує його право
власності.

Отже передумовою визнання права
власності за особою на підставі ст. 392
ЦК України є оспорення або невизнання
іншими особами, тобто особами, які
сумніваються у належності майна
позивачеві, або не визнають таке право
через власний інтерес до цього майна,
прав цієї особи на майно, а також втрата
власником документа, що засвідчує його
право власності.

Як встановлено судом,
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку є в наявності у
позивачки, а її право власності на це
майно не оспорюється, зокрема
відповідачем по справі - Вознесенською
міською радою Миколаївської області, і
відомості про наявність такого права у
ОСОБА_3 внесено до Державного
земельного кадастру.

З урахуванням викладеного суд
правильно прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду і ґрунтуються на невірному
тлумаченні положень ст. 392 ЦК України.

Так, посилання апелянта на
невизнання державною реєстраційною
службою її права власності на земельну
ділянку є помилковим, оскільки
підставою відмови є наявність
виправлень у державному акті, а не
оспорювання права на землю. Тобто таке
свідчить не про наявність спору про
право власності, а про наявність спору
з приводу державної реєстрації такого
права. До того ж судом розглянуто позов,
заявлений до іншого відповідача -
міської ради.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК
України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: