У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Маляренка А.В., Кафідової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Національної металургійної академій
України про визнання недійсним запису
у трудовій книжці та зобов'язання
внести зміни до трудової книжки,
стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 09 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 23 травня 2006 року рішенням
суду її було поновлено на роботі на
посаді доцента кафедри економічної
інформатики Національної
металургійної академій України та
стягнуто на її користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу та моральну шкоду. На виконання
даного рішення до трудової книжки
позивачки було внесено відповідний
запис. Знайомлячись 18 червня 2013 року із
матеріалами справи та копією трудової
книжки вона виявила, що зроблені
записи № 20 від 30 червня 2005 року та № 23
від 24 травня 2006 року не відповідають
вимогам інструкції «Про порядок
ведення трудових книжок працівників»,
затвердженої Наказом Мінпраці та
соціальної політики № 259/34/5.

Враховуючи вказане, позивачка просила
визнати недійсним запис у трудовій
книжці № 23 від 24 травня 2006 року та
зобов'язати внести зміни до трудової
книжки стосовно записів № 20 від 30
червня 2005 року та № 23 від 24 травня 2006
року. Також просила стягнути з
відповідача на свою користь моральну
шкоду у розмірі 2000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09
жовтня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
листопада 2013 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
справу передати на новий розгляд,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що позивачка пропустила
передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України
тримісячний строк звернення до суду з
позовом.

Судами встановлено, що 30 червня 2005 року
ректором НМетАУ було видано наказ №
480-1-к про звільнення ОСОБА_3, доцента
кафедри економічної інформатики з
30.06.2005 року по закінченню строку дії
контракту за ст. 36 п. 2 КЗпП України та
виплату компенсації за 72 календарних
дня невикористаної щорічної відпустки.

На підставі даного наказу до трудової
книжки ОСОБА_3 було внесено запис № 20
від 30 червня 2005 року.

24 травня 2006 року наказом № 337-1-к ОСОБА_3
було поновлено з 24 травня 2006 року до 30
червня 2007 року на попередній роботі -
доцента кафедри економічної
інформатики НМетАУ на навчальний 2006/2007
рік, виплачено середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі
11 429 грн.

На підставі даного наказу до трудової
книжки ОСОБА_3 було внесено запис № 23
від 24 травня 2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених ст. 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Суди вірно встановили, що з копією
трудової книжки ОСОБА_3 ознайомилася 21
лютого 2013 року.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» судам
роз'яснено, що встановлені ст. ст. 228, 233
КЗпП строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити та обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити пропущений строк.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, вирішуючи справу та
відмовляючи в задоволенні позову,
вірно виходив з того, що ОСОБА_3 без
поважних причин пропустила
тримісячний строк звернення до суду з
позовом.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
09 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук

Судді: В.М.
Коротун

А.В. Маляренко

О.П. Касьян

О.В. Кафідова