У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2014 р. Справа №607/1307/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької
І.М.

- при секретарі Круцько О.Б.

з участю представника
ОСОБА_1- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засідання в м.Тернополі
скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
поновлення строку на оскарження,
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на
дії державного виконавця Першого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції.

В обґрунтування вимог вказує, що
постановою Державного виконавця від
23.12.2013 року відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа Тернопільського міськрайонного
суду від 29.11.2013 року та встановлено
строк для добровільного виконання до
30.12.2013 року. Державним виконавцем не
доведено їй до відома про наявність
постанови про відкриття виконавчого
провадження та надання строку для
добровільного виконання, чим порушено
її право на самостійне виконання
рішення суду. 13 січня 2014 року вона
добровільно сплатила борг, при цьому,
їй не було відомо про відкриття
виконавчого провадження.

Таким чином, підстав для винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 31 грудня 2013 року у державного
виконавця не було.

Посилаючись на наведене, просить
визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця щодо не доведення
їй до відома постанов про відкриття
виконавчого провадження та про арешт
майна; визнати виконання нею
виконавчого листа таким, що здійснено
добровільно та зобов'язати державного
виконавця усунути порушення прав
шляхом скасування постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Крім того, вказує,
що дізналась про наявність
оскаржуваних постанов лише 15 січня 2014
року, а тому просить поновити строк на
оскарження як такий, що пропущений з
поважних причин.

У судовому засіданні представник
скаржника скаргу
підтримала,зіславшись на доводи
викладені у ній.

Представник ДВС у судове засідання
після оголошеної перерви не з'явився,
хоча про час та місце його був
повідомлений належним чином. Однак, був
присутній у попередньому судовому
засідання та вказав, що скаргу визнає
частково. Пояснив, що через
відсутність конвертів та марок не
здійснив надсилання постанови про
відкриття виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням.
Виніс постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження при відсутності
доказів, які підтверджують
повідомлення боржника про надання йому
строку для добровільного виконання.

Судом встановлено, що рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 30 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПП «Східний масив»
заборгованість по утриманню будинку та
прибудинкової території в сумі 1709,82
грн. та 229,40 грн. судового збору.

29 листопада 2013 року на підставі
вказаного рішення суду видано
виконавчий лист.

18 грудня 2013 року ПП «Східний масив»
звернувся до ДВС із заявою про
виконання рішення суду від 30.09.2013 року.

23 грудня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 607/6790/13, виданого 29 листопада 2013
року на підставі рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 30.09.2013 року.

Вказана постанова не була надіслана
боржнику рекомендованим листом з
повідомленням та останній таку
постанову не отримував, що визнається
сторонами спору.

31 грудня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт рухомого
та нерухома майна боржника в межах
суми боргу, яка надіслана боржнику для
відома, що стверджується супровідним
листом ДВС від 31.12.2013 року.

Також, 31 грудня 2013 року державним
виконавцем винесено постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій.

13 січня 2014 року боржник ОСОБА_1
добровільно сплатила борг, що
підтверджується квитанцію про оплату
за №13.01.0001 від 13.01.2014 року

Суд, розглянувши скаргу, вивчивши
матеріали справи та матеріали
виконавчого провадження, заслухавши
пояснення учасників судового розгляду,
вважає, що скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи із
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 385 ЦПК України
скаргу може бути подано до суду у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення її прав чи свобод.
Пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлено
судом.

Суд вважає, що скаржнику слід поновити
строк на оскарження дій та
бездіяльності державного виконавця як
такий, що пропущений з поважних причин,
оскільки боржник дізналась про
порушення своїх прав 15 січня 2014 року.

В матеріалах виконавчого провадження
відсутні будь-які докази на
підтвердження належного повідомлення
боржника про відкриття виконавчого
провадження.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку визначає Закон України «Про
виконавче провадження», ст. 17 якого
визначено, що примусове виконання
рішень державною виконавчою службою
здійснюється на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, на підставі виконавчих листів,
виданих судом.

Згідно з вимогами ст. 6 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
відповідності до закону і не допускати
у своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів громадян та
юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 31 ЗУ
»Про виконавче провадження», копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до положень п. 4.1.1
Інструкції про порядок вчинення
виконавчих дій, державний виконавець
починаючи виконувати рішення повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи
здійсненні ним дії спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.

Встановлено, що державний виконавець
не надсилав боржнику ОСОБА_1 постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 23 грудня 2013 року рекомендованим
листом з повідомленям про вручення та
ОСОБА_1 таку постанову не отримувала.

Згідно з вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не здобуто, а ДВС не представлено,
жодних доказів на підтвердження того
факту, що боржнику було надіслано
рекомендованим листом з повідомлення
копію постанови про відкриття
виконавчого провадження та отримання
останнім постанови.

При цьому, ДВС не надано суду жодних
доказів, що вони вживали заходів
добровільного виконання боржником
рішення суду та повідомлення його про
наслідки такого невиконання.

Таким чином, державним виконавцем
Першого відділу ДВС Тернопільського
міського управління юстиції було
порушено встановлений Законом порядок
надсилання постанови про відкриття
виконавчого провадження від 23 грудня
2013 року встановлений ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»,
що в свою чергу позбавило ОСОБА_1
можливості належним чином
скористатися своїми правами як
боржника та виконати рішення суду у
добровільному порядку. Скаржниця
ОСОБА_1 фактично добровільно виконала
рішення суду 13 січня 2014 року до того, як
їй стало відомо про постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 52 ЗУ «Про
виконавче провадження» та п. 5.10.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій, звернення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, у тому числі, кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках
та інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах у
депозитаріях цінних паперів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

В силу вимог ст. 63 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності в боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. У разі
звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення чи земельну
ділянку державний виконавець подає
запит до відповідних місцевих
органів, що здійснюють реєстрацію та
облік майна, про належність такого
майна боржнику на праві власності, а
також перевіряє, чи не перебуває це
майно під арештом. Після надходження
документального підтвердження
належності боржнику на праві власності
будинку чи іншого нерухомого майна
державний виконавець накладає на них
арешт та вносить відомості про такий
арешт до відповідних реєстрів в
установленому законодавством порядку.

Таким чином, державний виконавець не
пересвідчившись в тому, що боржником
отримана копія постанови про відкриття
виконавчого провадження, розпочав
примусове виконання шляхом винесення
постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження.

Крім того, державний виконавець в
порушення вимог ст. 52 ЗУ «Про виконавче
провадження» порушив черговість
проведення звернення стягнення на
майно боржника .

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи, суд
вважає, що діями державного виконавця
порушено права ОСОБА_1, які підлягають
захисту шляхом визнання неправомірною
бездіяльність державного виконавця
щодо не направлення боржнику ОСОБА_1
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копії постанови про
відкриття виконавчого провадження від
23 грудня 2013 року і скасування постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на відчуження від 31 грудня 2013
року.

Разом з тим, суд вважає, безпідставними
доводи скаржника про те, що їй не було
надіслано копії постанови про арешт
майна. Вказані доводи спростовуються
супровідним листом ДВС від 11.01.2012 року
про направлення боржнику для відома
копії постанови .

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 11, 209, 210, 212-215, 218, 386, 387 ЦПК України,
Законом України "Про виконавче
провадження", суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про поновлення строку на
оскарження, визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
дій та бездітності державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції .

Визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції щодо не направлення боржнику
ОСОБА_1 рекомендованим листом з
повідомленням про вручення копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження №41298613 від 23 грудня 2013 року.

Скасувати постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 31 грудня 2013 року
за № ВП №41298613.

У задоволенні решти вимог
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошеня.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо її не
скасовано.

Головуюча -підпис:

З оригіналом згідно

Суддя Тернопільського

Міськрайонного суду
І.М. Черніцька

Головуючий суддяІ. М. Черніцька