Справа № 2/489/3552/2014
У Х В А Л А

19 грудня 2014 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення матеріальної компенсації частки у праві спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення матеріальної компенсації частки у праві спільної часткової власності.

Згідно вимог ст.11, 118 ЦПК України звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом предявлення позову, форма і зміст якого повинні відповідати вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Зокрема, згідно вимог ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Крім того, відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Проте, позивачем нечітко вказаний сам спосіб захисту порушеного права.

Так, позивачка посилається на те, що їй та відповідачам, в тому числі неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких позивачка зазначає самостійними відповідачами, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1.

Як вбачається з позову, позивачка має намір скористатися правом, наданим згідно положень ч. 3 ст. 358 ЦК України, оскільки кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, позивачка просить суд «призначити та провести оцінку спадкового майна», а саме 1/4 частки спірної квартири, та стягнути на її користь грошову компенсації її частки у спільному майні в розмірі, яких буду встановлений під час судового розгляду цивільної справи.

Проте, позивачка не визначає належне коло осіб, які мають проводити оцінку нерухомого майна, адже сам суд не наділений повноваженням проводити оцінку нерухомого або будь-якого майна взагалі.

Крім того, в порушення положень ЦК і ЦПК України, якими визначений обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, позивачка зазначає в своєму позові відповідачами неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно ст.. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1)
самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

1)
здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Згідно ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Зазвичай позивачами, у разі коли захист порушеного або оспорюваного права стосується й неповнолітніх, малолітніх осіб, відповідачем зазначається батько, мати (опікун), який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої, малолітньої дитини.

У відповідності до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення матеріальної компенсації частки у праві спільної часткової власності - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення зазначених недоліків пять днів з дня отримання позивачкою копії ухвали.

У цей строк позивачці ОСОБА_1 необхідно надати до суду виправлену позовну заяву із чітким викладенням змісту заявлених вимог та повним викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину (наявність підстав для звільнення від доказування), із визначенням кола відповідачів.

У разі не виконання вимог ухвали в установлений судом строк заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Розяснити позивачу, що відповідно до положень ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Спінчевська