Справа № 626/3191/13-ц
Провадження № 2/626/63/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

08.01.2014 року Красноградський
районний суд Харківської області у
складі:

головуючої судді:
Тарасенко Л.І

при секретарі
Деревінській Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Краснограді цивільну
справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В
И В :

ПАТ «Дельта Банк» 27.11.2013 року
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 003-20234-091007 від
07.10.2007 року у розмірі 1872,99 грн.

В обґрунтування позовних
вимог в позовній заяві позивач
зазначив, що 09.10.2007 року між ТОВ
«Комерційний банк «Дельта»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_1, було укладено
кредитний договір № 003-20234-091007 (надалі
Договір) за умовами якого відповідачці
був відкритий картковий рахунок
№5606 в національній валюті з
кредитною лінією на загальну суму 30 000
грн. Сторони домовились, що на день
укладання кредитного договору ліміт
кредитної лінії на рахунку складає в
сумі 500,00 грн. Відповідно до укладеного
кредитного договору ОСОБА_1 прийняла на
себе зобов’язання по поверненню
наданого кредиту в розмірі і терміни
передбаченими договором, які боржник
порушив, у зв’язку з чим станом на
09.09.2013 року виникла заборгованість у
сумі 1872,99 грн., яка складається з: тіла
кредиту 441,11 грн.; заборгованості за
відсотками 551,88 грн.; заборгованість за
комісіями 880,00 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, в позовній заяві
просить справу розглянути без участі
представника, позовні вимоги підтримує
в повному об’ємі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов не визнала та просила в
задоволенні позовних вимог
відповідача відмовити, оскільки сплив
строк позовної давності відповідно до
ст. 257 Цивільного кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази,
вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта
Банк» про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволенню не
підлягають враховуючи наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «Дельта
Банк» ( правонаступник ТОВ Комерційний
банк «Дельта») та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 003-20234-091007 від 07.10.2007
року, згідно якого банк відкрив
картковий рахунок з кредитною лінією
на суму 30 000 грн. на день укладання
кредитного договору встановив ліміт
кредитної лінії на рахунку в сумі 500,00
грн.

Відповідно до пункту 2.1. моментом
надання Банком Держателю Кредиту є
день здійснення операції за допомогою
Картки або день утримання платежів за
умови відсутності на Рахунку власних
коштів Держателя.

Зазначені правовідносини сторін
регулюються ст. ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050,
1054-1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до кредитного
договору, Держатель картки
зобов’язаний щомісяця в строки,
визначені Правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за Кредитною лінією, яка виникла за
попередній звітній місяць, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за Овердрафтом, яка
виникла за попередній звітній місяць,
сплачувати всю суму процентів,
нарахованих за користування кредитною
лінією та/або Овердрафтом за
попередній звітній місяць, та всю суму
пені, яка нарахована за попередній
звітній місяць у разі порушення
строків сплати заборгованості за
Кредитною лінією та/або Овердрафтом та
процентів за користування Кредитною
лінією та/або Овердрафтом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, укладаючи договір, погодилась з
зазначеними в ньому умовами, оскільки
кредитний договір підписаний нею (арк.
с.5-6), однак не належним чином
виконувала умови договору, у зв'язку з
чим станом на 09.09.2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 1872,99 грн.

Однак позовні вимоги задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Як роз’яснено у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною
у спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Задовольняючи клопотання відповідача
щодо застосування наслідків
пропущення строку позовної давності
суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
спеціальна позовна давність до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені) -
в один рік.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261
ЦК України).

Кредитним договором №003-20234-091007
укладеним між сторонами 09.10.2007 року,
виконання зобов'язань визначено
щомісячно (п. 3.6. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах
погоджених сторонами у цьому договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Таким чином, перебіг строку позовної
давності починається від дня, коли
боржник мав сплатити наступний
щомісячний платіж, але не виконав свої
зобов'язання за договором.

З розрахунку банку за кредитним
договором № №003-20234-091007 від 09.10.2007 року
вбачається, що останній платіж був
здійснений відповідачем 27.07.2009 року
(а.с. 13), також суд не бере до уваги
посилання позивача та те, що ОСОБА_1
була повідомлена про виникнення
заборгованості по оплаті передбачених
Договором платежів, оскільки з цього
проводу позивачем жодних доказів не
надано.

Таким чином, звернувшись до суду з
даним позовом 27.11.2013 року, позивач
пропустив трирічний строк позовної
давності про повернення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач не просив поновити строк
звернення до суду та не надав суду
обґрунтованих доказів щодо наявності
поважних причин для пропуску строку
звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Відповідно до ст. 11 ч. 11 п. 7 ЗУ «Про
захист прав споживачів», кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012
року Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Згідно до п. 1.5 кредитного договору
кредитні кошти та власні кошти
Держателя використовуються для
розрахунків за товари чи послуги, які
придбані Держателем у суб’єктів
господарювання, зняття готівки,
виконання Держателем своїх
зобов’язань перед банком за Договором,
та вчинення інших операцій
передбачених договором. З огляду на
викладене наданий кредит є споживчим.

Судом враховане, що згідно п. 5.2
кредитного договору строк дії договору
встановлюється з дня укладання
Сторонами і діє до повного виконання
Сторонами зобов’язань за цим
договором. При цьому суд вважає, що
положення цього пункту не можна
вважати таким, що сторони домовилися
про збільшення строку позовної
давності (ст.259 ЦК України) - сама по собі
умова договору про його дію до повного
виконання сторонами зобов'язання не
може розглядатися як установлення
строку дії кредитного договору,
оскільки це не відповідає вимогам ст. 252
ЦК України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Перебіг позовної давності відповідно
до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається
спочатку.

Судом встановлено, що останній платіж
здійснений відповідачем 27.07.2009 року.
Обставин, які б свідчили про зупинення,
перерив або про наявність підстав для
поновлення строку позовної давності
матеріали справи не містять.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи, що
позивачем пропущений строк звернення
до суду з вимогою про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 264, 525, 526, 530, 257,
1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу
України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічному
Акціонерному Товариству «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення в апеляційний суд
Харківської області через
Красноградський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя