АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1342/14
у першій інстанції: Перекопський М.М.
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Павлоградвугілля» на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Павлоградвугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з даним позовом посилаючись на
те, що у зв'язку з перебуванням у
трудових відносинах з відповідачем та
незабезпеченням роботодавцем
безпечних умов праці, згідно довідки
МСЕК від 24.10.2013 року, йому, позивачу,
первинно встановлено третю групу
інвалідності з втратою 55 % професійної
працездатності в наслідок
професійного захворювання, тому просив
суд стягнути з відповідача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 40000,0 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволені, стягнуто з
відповідача на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 5500,0 грн.,
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі
відповідач посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що
висновком медико-соціальної
експертної комісії від 24.10.2013 року
позивачу первинно безстроково
встановлено 3 групу інвалідності та 55 %
втрати професійної працездатності.

Також судом встановлено, що причина
інвалідності позивача - професійне
захворювання, яке виникло в результаті
дії шкідливих факторів виробництва в
період перебування позивача в трудових
стосунках з відповідачем, що
стверджується зібраними у справі
письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на
всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких частиною 2 даної статті покладено
на власника або уповноважений ним
орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до
уваги, що судом правомірно встановлено
факт заподіяння позивачу моральної
шкоди в наслідок втрати ним
працездатності у зв'язку з виконанням
трудових обов'язків та дії шкідливих
факторів виробництва на підприємстві
відповідача, який не забезпечив
створення безпечних умов праці,
колегія вважає, що місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність відшкодування
відповідачем моральної шкоди
спричиненої позивачу.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків
(професійних захворювань) на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України "Про
загальнообов'язкова соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Колегія вважає, що визначений місцевим
судом розмір суми на відшкодування
моральної шкоди повністю відповідає
встановленим обставинам справи,
вимогам розумності та справедливості,
визначений з урахуванням проценту та
тривалості втрати професійної
працездатності, глибини і тривалості
спричинених позивачу страждань.

Доводи апелянта про порушення
позивачем строку позовної давності є
безпідставними, оскільки до спірних
правовідносин позовна давність не
застосовується.

Посилання апелянта, що у резолютивній
частині оскаржуваного рішення повинно
бути зазначено, що сума, яка підлягає
стягненню, визначена без утримання
податку з доходів з фізичної особи й
інших обов'язкових платежів, не
впливають на вирішене правильно по
суті рішення суду.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку,
що оскаржуване судове рішення ухвалено
у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий

Судді