Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/743/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

06.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Гайсюк О.В.

Карпенко О.Л..

при секретарі - Діманова Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
селянського фермерського господарства
«Дєдов» третя особа відділ
Держземагенства в Олександрівському
районі Кіровоградської області про
визнання договорів оренди землі
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 17 січня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з
позовом до селянського фермерського
господарства «Дєдов»,третя особа
відділ Держземагенства в
Олександрівському районі
Кіровоградської області про визнання
договорів оренди землі недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що між сторонами було укладено
договори оренди земельних ділянок № 572
площею 3,54 га. та № 573, площею 3,51 га. Які
розташованої на території
Сосенівської сільської ради
Олександрівського району,
зареєстрований відділом Держкомзему в
Олександрівському районі за № 11
та № 12 27 вересня 2009 року, строком
дії - 15 років. У п.п. 21,24 договору
передбачено, що земельна ділянка
повертається у стані не гіршому, чим на
час її надання в оренду та у разі
погіршення корисних властивостей
землі, орендар має право на
відшкодування збитків. Вказані умови є
умовами збереження стану об'єкта
оренди. При укладанні договору оренди
земельної ділянки користуються
типовим договором, у якому відсутні
дані умови. Позивач неодноразово
зверталася до відповідача з заявами у
зв'язку з незгодою щодо суми сплати
орендної плати та наданням згоди на
розірвання договору, на що відповідач
не погодився. В зв'язку з відсутністю в
договорах про оренду землі істотних
умов визначених в ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі» просила суд визнати їх
недійсними.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 17
січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з неповним
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, Просила рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час і
місце розгляду справи повідомлявся у
встановленому статтею 76 ЦПК України
порядку, за зареєстрованим, а також
фактичним місцем його проживання
зазначеного в заяві позичальника.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, та
положення ч.9 ст.76 ЦПК, згідно з якою
якщо місцеперебування відповідача
невідоме, суд розглядає справу після
надходження до суду відомостей щодо
його виклику до суду в порядку,
визначеному цим Кодексом, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення
Кропліс К.М. представника СФГ «Дєдов»,
яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду у встановлених статтею 303 ЦПК
України межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами було укладено договори
оренди земельних ділянок № 572 площею
3,54 га. Та № 573, площею 3,51 га. Які
розташованої на території
Сосенівської сільської рада
Олександрівського району,
зареєстрований відділом Держкомзему в
Олександрівському районі за № 11
та № 12 27 вересня 2009 року, строком
дії - 15 років.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відмовляючи в задоволені позов про
визнання укладених між сторонами
договорів оренди землі недійсними, суд
першої інстанції звернув увагу на
вимоги ст. 3 ЦПК України та ст.15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачкою не зазначено
в чому саме полягає порушення її прав
як орендодавця оспорюваними
договорами і які зміни мали б бути
внесені до тексту договору для
забезпечення її прав.

Між тим, представник відповідача в
судовому засіданні пояснив, що
відповідач неодноразово пропонував
узгодити між сторонами і внести у текст
договору відповідні зміни, спрямовані
на захист прав позивачки, якщо вона
вважає, що відсутністю певних умов у
договорі оренди землі порушуються її
права, але позивачка з ними не
погодилася, оскільки вважає, що сам по
собі факт відсутності у тексті
договору окремих умов, передбачених
статтею 15 Закон України «Про оренду
землі», є підставою для визнання його
недійсним незалежно від того, чи
порушуються при цьому її права.

Статтею 627 ЦК України закріплено
принцип свободи договору.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі
тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Частиною 4 ст.22 ЗК України встановлено,
що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі»
типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору оренди землі вбачається, що
він відповідає Типовому договору
оренди землі, затвердженому постановою
КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що «умови
використання земельної ділянки» і
«умови збереження стану об'єкта
оренди» є окремими істотними умовами
договору оренди.

Проте, у Типовому договорі оренди
землі, затвердженому постановою КМУ
від 03.03.2004 року №220 (із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 03.09.2008 року),
пункт 17 «Умови збереження стану об'єкта
оренди» знаходиться у розділі , який
має назву «Умови використання
земельної ділянки» і який містить три
пункти: п.15 «Земельна ділянка
передається в оренду для (мета
використання)», п.16 «Цільове
призначення земельної ділянки», п.17
«Умови збереження стану об'єкта
оренди».

Таким чином, типовий договір не містить
такої окремої істотної умови договору
оренди землі, як умови використання
земельної ділянки. Умови використання
земельної ділянки у ньому
розкриваються шляхом узгодження
сторонами договору мети використання
земельної ділянки, її цільового
призначення та умов збереження стану
об'єкта оренди.

В пункті 17 оспорюваних договорів
оренди землі вказано, що умов
збереження стану об'єкта оренди немає.

Наведене свідчить про те, що сторони
дійшли згоди, що умови збереження
об'єкту оренди визначаються чинним
законодавством України, яке регулює
зазначені правовідносини.

Зокрема, при встановленні умов
збереження стану об'єкта оренди у
необхідних випадках передбачається
проведення рекультивації - як
технічної, так і біологічної, з
дотриманням положень ст.ст.166,168 ЗК
України, постанови РМ СРСР від 02.06.1976
року №407, постанови РМ УРСР від 14.07.1976
року №327, ГОСТ 17.5.3.04-83, ГОСТ 17.5.1.01-83, ГОСТ
17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84, ГОСТ 17.5.3.05-84, ГОСТ
17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85, ГОСТ 17.5.1.03-86 та
інших актів чинного законодавства.

Ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди
урегульовано статтею 11 Закону України
«Про оренду землі», а умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки -
Законами України «Про заставу» від 02
жовтня 1992 року та «Про господарські
товариства» від 19 вересня 1991 року.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
дійшов до обґрунтованого висновку, що
умовами оспорюваних договорів права
позивачки не порушені, тому
передбачених законом підстав для
визнання його недійсним немає.

Враховуючи обставини справи, колегія
суддів дійшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому підстав для
його скасування не має. Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 17
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: