"18" березня 2014 р.
Справа № 2024/7410/12ц
Провадження № 2/642/65/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова в складі

головуючого судді Вікторова В.В.

при участі секретаря Сластінової
Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ сумісно нажитого майна,-

В с т а н о в
и в:

У вересні 2012 року представник за
довіреністю позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5
звернувся до Ленінського районного
суду м. Харкова з позовом, у якому
просить визнати за ним право особистої
приватної власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а
також автомобіль марки Тойота Авенсіс,
2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
державний номер НОМЕР_2. Здійснити
поділ спільного майна подружжя в
натурі та визнати за ОСОБА_2 та за
ОСОБА_1 право власності кожному по ?
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Крім того, ОСОБА_1 у вересні 2012 року
також звернулася до Ленінського
районного суду м. Харкова із зустрічним
позовом, у якому просила встановити
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1999 року з ОСОБА_2.
Поділити спільно нажите майно в натурі
визнавши за нею право власності на
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1; автомобіль Тойота Авенсіс,
державний номер НОМЕР_2, 2006 року
випуску; ? вкладів у банках ПАТ
«УкрСіббанк» (АТ «УкрСіббанк»), ПАТ
«Укрсоцбанк», ПАТ «Астра Банк» та
ПАТ«АКБ Базис» в період з 2004 по 2012 роки.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на
двокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2; автомобіль Сузукі
Гранд-Вітара, державний номер НОМЕР_4,
2010 року випуску; ? вкладів у банках ПАТ
«УкрСіббанк» (АТ «УкрСіббанк»), ПАТ
«Укрсоцбанк», ПАТ «Астра Банк» та
ПАТ«АКБ Базис» в період з 2004 по 2012 роки.
Стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму
сплаченого судового збору при поданні
позову до суду.

18.10.2012 року вищевказані позови були
об?єднані в одне провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 25 січня 2013 року позовна
заява представника ОСОБА_2 була
залишена без розгляду.

Судом у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійні вимоги, були
залучені ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1
неодноразово уточнювала та
доповнювала свої позовні вимоги, в
останнє 08.08.2013 року.

Вимоги позову мотивовані тим, що
сторони з 04.03.2011 року по 25.09.2012 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
однак фактично з 1999 року вони проживали
однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі
між собою ще до реєстрації шлюбу.
Сторони познайомилися в 1993 році на
другому курсі Харківського медичного
інституту. Після закінчення інституту
в 1997 році відповідач повернувся до
свого постійного місця мешкання у
Вінницю. З 1999 року після закінчення
інтернатури, за проханням ОСОБА_2, з
метою створити сім'ю позивач переїхала
до відповідача у Вінницю, де вони
почали проживати однією сім'єю, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, взаємні права та обов'язки.
Разом вони проживали в гуртожитку або в
будинку відповідача. В 2002 році
відповідач вступив до аспірантури до
Харківського національного медичного
університету, у зв'язку з чим переїхав
до м. Харкова. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
позивачки в м. Вінниця народився їх син
ОСОБА_6 та в червні 2003 року відповідач
перевіз позивачку з сином до м. Харкова,
де вони стали знімати квартиру у ОСОБА_7
та її сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3,
де жили однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали взаємні права та
обов'язки. Під час спільного проживання
сторони разом, а після народження сину -
втрьох, постійно відпочивали на
курортах Болгарії, Турції та Криму.

Крім того, позивачем зазначено, що під
час спільного проживання в січні 2004
року сторони, маючи спільний бюджет,
який складався із заробітних плат
сторін та спільних грошових накопичень
від додаткових заробітків, придбали
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
була оформлена на відповідача. Саме
позивачкою був укладений договір на
інформаційно-консультативне
обслуговування від 29.01.2004 року № Д2575, на
підставі якого 12.02.2004 року був
укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. 15.01.2005 року
позивачкою був укладений договір на
обслуговування абонентів мережі
кабельного телебачення в цій квартирі.
Комунальні послуги по даній квартирі з
2004 року сплачувала позивачка або її
батько ОСОБА_9 Сторони та їх син,
проживали в цій квартирі разом з
моменту її придбання до того моменту,
коли відповідач на початку лютого 2012
року пішов із сім'ї. Однак, позивачка
разом з сином і до теперішнього часу
зареєстровані та проживають у спірній
квартирі.

Також під час проживання однією
сім'єю, на спільні кошти сторін 07.03.2009
року було придбано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, яку по ? частині
кожному сторони отримали у власність
на умовах купівлі-продажу.

Під час сумісного проживання, крім
нерухомості, на спільні кошти сторін
були придбані автомобілі, а саме: 21.06.2007
року Тойота Авенсис 2007 року випуску
державний номер НОМЕР_2, та 24.03.2010 року
Сузукі Гранд-Вітара 2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_4. Обидва
автомобіля були зареєстровані за
відповідачем. Автомобілем Тойота
користувалась позивач, автомобілем
Сузукі - відповідач.

Також позивач зазначила, що під час
спільного проживання однією сім'єю,
частину спільного бюджету було
заощаджено з 2004 року на банківських
рахунках, які були відкриті на ім'я
відповідача в банках ПАТ «УкрСіббанк»
(АТ «УкрСіббанк»), ПАТ «Укрсоцбанк» та
ПАТ «КБ Надра» в розмірі 4 636 496,46 грн.

На підставі викладеного, позивачка
просила суд визнати факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без
шлюбу з 01.01.2004 року до реєстрації шлюбу
04.03.2011 року. Визнати спільною сумісною
власністю подружжя наступне майно:
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1;
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
автомобіль Тойота Авенсіс 2007 року
випуску держ. номер НОМЕР_2; автомобіль
Сузукі Гранд-Вітара 2010 року випуску,
держ. номер НОМЕР_4; грошові кошти в сумі
4636496,46 грн. (чотири мільйона шістсот
тридцять шість тисяч чотириста
дев'яносто шість грн. 46 коп.). Всього
майна на суму 5765052,51 грн. (п'ять
мільйонів сімсот шістдесят п'ять тисяч
п'ятдесят дві грн. 51 коп.)

Позивачка просила суд при визначенні
способу поділу спільного майна в
натурі врахувати те, що відповідач
18.07.2012 року здійснив відчуження
автомобіля Сузукі Гранд-Вітара 2008 року
випуску, державний номер НОМЕР_4 на свою
мати, тоді як він був придбаний під час
проживання сторонами однією сім'єю на
спільні кошти сторін. Про відчуження
автомобіля відповідач позивачку не
повідомив та не отримав згоди на це.

Крім цього, позивачка вважає, що
відповідач спільні кошти сторін, які
зберігалися на банківських рахунках
використав на свій розсуд, проти волі
позивачки, не в інтересах сім'ї та не на
її потреби.

У зв'язку з наведеним, позивачка
просила змінити спосіб поділу майна та
провести його таким чином-виділити в
натурі та визнати за нею право
власності на: трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, ринковою вартістю 450000,00 грн.
(чотириста п'ятдесят тисяч грн.);
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, ринковою
вартістю 400000,00 грн. (чотириста тисяч
грн.); автомобіль Тойота Авенсис 2007 року
випуску держ. номер НОМЕР_2, ринковою
вартістю 126928,84 грн. (сто двадцять шість
тисяч дев'ятсот двадцять вісім грн. 84
коп.).Всього загальною вартістю - 976928,84
грн.

Відповідачу залишити майно у
вигляді грошових коштів в сумі 4636496,46
грн. та врахувати до майна відповідача
ринкову вартість автомобіля Сузукі
Гранд-Вітара 2010 року випуску, державний
номер НОМЕР_4, яка складає 151627,21 грн.

Також позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь 1905597,42 грн, в
тому числі 12349,19 грн. в рахунок
компенсації - ? різниці між ринковою
вартістю автомобілів Сузукі
Гранд-Вітара та ринкової вартості
автомобілю Тойота Авенсіс та 1893248,23 грн.
в рахунок компенсації - ? різниці між
вартістю майна у вигляді грошових
коштів, які позивач просить залишити
відповідачу та вартістю нерухомого
майна, яке вона просить виділити їй.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
а також її представник ОСОБА_10
підтримали заявлені вимоги та просили
їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в додаткових
уточненнях до позовної заяви.

Відповідач, а також його представник
ОСОБА_11 у судовому засіданні уточнені
та доповнені позовні вимоги позивача
не визнали в повному обсязі.

Відповідач пояснив, що з ОСОБА_1 він
познайомився в 1999 році. У подальшому
змінив свої показання та зазначив, що
вони дійсно познайомилися в 1993 році з
періоду навчання в інституті та з цього
часу він перебував з ОСОБА_1 у
періодичних близьких стосунках.
Ініціатором цих відносин була ОСОБА_1
Під час їх періодичних інтимних
стосунків, позивач виходила заміж за
іншого чоловіка. Це був її другий шлюб.
Відповідач мав стосунки з іншими
жінками. Стосунки з ОСОБА_1 ніколи не
були стосунками, які притаманні
стосункам наречених і стосунки між ним
та ОСОБА_1 ніколи не мали характеру
стосунків, які притаманні подружжю.

У 1997 році, закінчивши навчання в
інституті, відповідач поїхав жити та
працювати в місто Вінниця, де мешкали
його мати та сестра. В серпні 1998 року за
гроші матері він придбав ?
індивідуального житлового будинку у
місті Вінниці. Ніколи не кликав ОСОБА_1
до Вінниці. Не пропонував їй жити разом,
не запрошував її до свого будинку, про
одруження не думав. Крім того, у
Вінниці в лютому 2001 року, за гроші
матері придбав автомобіль Ніссан.
Власних грошей на придбання автомобілю
та частини житлового будинку не мав і
не міг мати, бо отримував невелику
заробітну плату молодого спеціаліста
лікаря-стоматолога. Пізніше продав і
частину будинку і автомобіль. Гроші
отримані за них використав на
придбання іншого майна. Також частину
цих коштів розміщував на своїх
депозитних рахунках. Крім того, приймав
участь у розвитку підприємництва своєї
рідної сестри, яка постійно надавала
гроші для розвитку її бізнесу, надаючи
їх відповідачу, як готівкою так і
перераховуючи на його рахунки, які були
відкриті саме для цих потреб. Гроші
також позичав у інших осіб, для
вирішення своїх житлових та
професійних проблем.

З початку літа 2002 року відповідач
постійно на великі терміни виїжджав з
міста Вінниці до міста Харкова, з метою
вирішення питання про вступ до
аспірантури та в цей період мав рідкі
зустрічі з ОСОБА_1, які мали суто
інтимний характер. Стосунки не мали ні
любовного, ні тим більше сімейного
характеру. Відповідач наголошував, що з
позивачкою вони ніколи не вели
спільного господарства, ніколи
відповідач не надавав позивачу гроші
на ведення господарства, ніколи не
обговорював з нею своїх планів на життя
та не вирішував з нею питань придбання
будь-яких речей.

З листопада 2002 року відповідач в
Вінниці не жив та жодного разу до
травня 2003 року не приїздив до Вінниці.
Ніяких грошей ОСОБА_1 з м. Харкова не
надсилав, подружніх стосунків з нею не
мав. Навіть, визнавши себе батьком сина
ОСОБА_6, відповідач не мав наміру
одружитися з ОСОБА_1 та жити з нею
сім`єю. На прохання позивача відповідач
перевіз її та сина з м. Вінниці до її
батьків у м. Харків, де вона і жила
деякий час. ОСОБА_2 зазначив, що позивач
вимагала у нього 5000,00 доларів США, для
того, щоб вона, як вона висловлювалася,
«відчепилася» від нього, але він таких
грошей не мав. Згодом, при купівлі
двокімнатної квартири АДРЕСА_2, в
інтересах сина, ? частина квартири була
оформлена на ім`я позивачки.

Відповідач зазначив також, що не
зважаючи на те, що позивач стала
співвласницею двокімнатної квартири
АДРЕСА_2 вона продовжувала провокувати
сварки, шантажувала відповідача
взаєминами із сином, не бажала
реєструватися в квартирі на
Соціалістичній, а мотивуючи тим, що син
іде до школи, вимусила відповідача
надати згоду на її реєстрацію в
квартирі АДРЕСА_1, власником якої він
був та придбав для себе особисто, на
гроші, які позичив у ОСОБА_4 В
результаті шантажу спілкуванням з
сином з боку ОСОБА_1, спочатку зняв для
неї квартиру в місті Харкові, а потім
дозволив їй мешкати в його квартирі
АДРЕСА_1.

Автомобілі Сузукі Гранд-Вітара та
Тойота Авенсіс були придбані на гроші,
які надала мати відповідача ОСОБА_13, та
на гроші, які він отримав від продажу
своєї нерухомості у місті Вінниці, та
автомобілю Ніссан. В інтересах сина, з
метою транспортування дитини до
репетитора відповідач дозволяв
позивачці користуватися автомобілем
Тойота Авенсіс. Згодом ОСОБА_2 передав
зазначений автомобіль ОСОБА_14 Грошові
кошти на банківських рахунках вважає
особистими, на підтвердження чого
надав суду ксерокопії розписок про
позику коштів у ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідач в своїх поясненнях також
зазначив, що він тільки утримував свого
сина та бажав створити йому комфортні
умови для розвитку та життя, тому
лояльно ставився до позивачки та
погоджувався мешкати з нею в одній
квартирі, бо інакше мав би проблеми в
спілкуванні з сином. Відповідач, його
мати та сестра сприймали ОСОБА_1 лише,
як мати сина ОСОБА_6. З дочкою позивачки
від попереднього шлюбу відповідач
ніколи не спілкувався, не виховував її,
не цікавився її життям.

Відповідач пояснив, що позивачка та він
ніколи не запрошували до себе в гості
сусідів, не підтримували з ними ніяких
стосунків. З сином проводив час, свого
батьківства не заперечував. Зазначив,
що мав довгі та сталі стосунки з іншою
жінкою. Але, в зв'язку з тим, що позивач,
погрожувала відповідачу, що зіпсує
його взаємини з сином, з метою
душевного спокою та життєвого комфорту
сина, відповідач зареєстрував шлюб з
відповідачкою. 04 березня 2011 року.
Спільного бюджету з відповідачкою не
мав, навіть під час зареєстрованого
шлюбу. Відповідач забезпечував
побутові вимоги сина та свої, вирішував
житлові питання, купував речі для сина.
Відповідачка витрачала зароблені нею
кошти на свій розсуд. Про її доходи
відповідач ніколи не цікавився. Навіть
після реєстрації шлюбу подружнє життя
не склалося і 21 листопада 2011 року
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною
заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_1
Переїхав до матері і з дня звернення до
суду з позивачкою ніяких подружніх
стосунків не мав. 25 вересня 2012 року шлюб
було розірвано.

Представник відповідача ОСОБА_11 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала. Просила суд в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі, з підстав зазначених у
своїх запереченнях наданих суду.

Представник третіх осіб ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - ОСОБА_15 проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала,
посилаючись на те, що як вбачається з
матеріалів справи на зарплатному
картковому рахунку на ім`я ОСОБА_2
станом на 04.12.2012 року залишок становить
1694,69 грн. Крім того, періодично
відповідач клав одні й ті ж самі кошти
на депозитні рахунки у банк на
невеликий термін. Ці суми не можуть
складатися, бо це поновлення одного і
того ж депозитного внеску. Залишок по
картковому рахунку № НОМЕР_5 ПАТ
«Укрсоцбанк» станом на 21.09.2011 року
складає 0.00 грн. Позовна заява позивачем
була подана у вересні 2012 року, тобто на
час подання позовної заяви на рахунку
грошей не було. Документи із ПАТ
«Укрсоцбанк» свідчать про те, що кошти,
які заходили на рахунок не
затримувались і дня та були з рахунку
списані, а оборот розподілу підлягати
не може. Внесення компенсації на
депозитний рахунок суду сторонами не
проводилися. Стосовно позовної вимоги
позивача щодо визнання факту
проживання однією сім'єю, вважає, що ця
вимога не підтверджується обставинами
справи та доказами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, представника третіх
осіб та свідків, перевіривши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено
наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 04 березня 2011 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_7, виданого Ленінським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Харківського
міського управління юстиції (а.с. 4, т. 1).

В листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до Ленінського районного
суду м. Харкова з позовною заявою про
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова
від 25 вересня 2012 року шлюб сторін було
розірвано (а.с. 52, т. 4).

Сторони мають спільного сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 33 , т. 1).

20 серпня 1998 року, згідно договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку, ОСОБА_2 придбав ? частку
житлового будинку з прибудовами, з
відповідною часткою господарських
прибудов, розташованого в місті
Вінниці (а.с. 219-220, т. 3). З договору
вбачається, що ОСОБА_2 проводив
розрахунок з продавцем нерухомості
частинами. В подальшому, як пояснив
ОСОБА_2 це майно було продане.
Аналогічні пояснення надала суду і
позивач ОСОБА_1, тобто ця обставина
визнана сторонами.

Відповідно копії журналу карток
Вінницького МРЄВ 09.02.2001 року на ім`я
ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль
Nissan Sanni, який згодом був знятий з
реєстраційного обліку (а.с. 216, т. 3).

Згідно договору купівлі-продажу №
1727/06/07 від 21.06.2007 року та видаткової
накладної № 1-00000948 від 21.06.2007 року
ОСОБА_2 придбав автомобіль Toyota Avensis,
державний номер НОМЕР_2 (а.с. 8-14, т. 1).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири реєстровий №
1-310 від 12.02.2004 року та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яка проведена Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», ОСОБА_2 є
власником трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 5-7, т. 1).

07.03.2009 року згідно договору
купівлі-продажу сторони придбали
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.
Відповідно умов, зазначеного договору
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частині
квартири кожному (а.с. 15-16, т. 1).

В 2010 році ОСОБА_2 був придбаний
автомобіль Сузукі Гранд-Вітара, 2008 року
випуску, державний номер НОМЕР_4 (а.с. 85,
т. 1 ).

На виконання ухвал Ленінського
районного суду м. Харкова від 14.11.2012
року та 12.03.2013 року, ПАТ «Астра банк»,
ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ
«Комерційний банк Надра» надали суду
відомості про стан рахунків, що
відкриті на ім`я ОСОБА_2

В матеріалах справи наявні копії
рішень Ленінського районного суду, які
набули чинності, від 28.05.2013 року, про
стягнення суми боргу за договором
позики на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2; від
10.06.2013 року про стягнення
заборгованості за договором позики з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_20; копія
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 27.11.2013 року по цивільній
справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 08.04.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору позики. Рішення суду -
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено, в зв'язку з відсутністю
спору між сторонами та зазначено, що
наявність боргової розписки і є
підтвердженням укладання між
сторонами договору позики 9 грудня 2007
року на суму 120000 дол.США. Судовою
колегією прийнято до уваги, що
зобов'язання виконане боржником, що
підтверджено оригіналом розписки (а.с.
241-247, т. 3).

В матеріалах справи є нотаріально
посвідчені заяви ОСОБА_21, ОСОБА_22 про
надання матеріальної допомоги
відповідачу та надання йому коштів на
розвиток сумісної виробничої
діяльності.

До матеріалів справи долучені копія
витягу про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_22 на нежитлові
приміщення, в яких знаходиться
стоматологічна клініка «Данатея»,
директором якої є відповідач ОСОБА_2, та
копії договорів оренди обладнання між
ОСОБА_22 та ТОВ «Данатея»
підтверджується , що ОСОБА_22 та ОСОБА_2
мають спільну професійну та
підприємницьку діяльність.

Крім того в матеріалах справи є копія
свідоцтва платника єдиного податку
виданого ОСОБА_22, в якому зазначені
види господарської діяльності: надання
в оренду власного майна, офісного
устаткування, стоматологічна практика,
інша діяльність у сфері охорони
здоров`я.

Позивач ОСОБА_1 довідок про свої доходи
суду не надала.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
судом може бути встановлено факт
проживання однією сім'єю чоловіка і
жінки без шлюбу.

Статтею 74 СК України передбачено, що
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивач в позовній заяві, яка
надійшла до суду у вересні 2012 року, а
також в уточненій позовній заяві, яку
позивач надала суду в січні 2013 року, в
поясненнях, які вона надавала в судових
засіданнях просила суд визнати факт
проживання однією сім`єю з
відповідачем з червня 1999 року. 08 серпня
2013 року позивач надала суду доповнення
до уточненої позовної заяви, в якій
змінила свої позовні вимоги та просила
суд визнати факт проживання однією
сім`єю з відповідачем з 01.01.2004 року.

В підтвердження факту проживання
однією сім'єю позивачка надала суду
договір на
інформаційно-консультативне
обслуговування № Д2575 від 29.01.2004 року з
ПФ «Альянс» укладений нею для підбору
варіантів по придбанню трьохкімнатної
квартири на Холодній горі.

12.02.2004 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
нотаріально засвідчену копію заяви про
підтвердження правонаступництва ФО-П
ОСОБА_23 (ІН НОМЕР_6); договір на
обслуговування абонентів мережі
кабельного телебачення № 16038 від 15.01.2005
року в квартирі АДРЕСА_1, укладений
позивачкою; квитанції про сплату
комунальних послуг в цій квартирі з 2004
року по теперішній час з підписом
позивачки або її батька-ОСОБА_9

Однак, вищезазначені докази суд не
приймає до уваги, оскільки з трудової
книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона
включно до 22.11.2004 року працювала у м.
Вінниця, де постійно проживала до 26.12.2008
року, що також підтверджується
відповідними штампами у її паспорті.

Також позивачкою суду були надані
численні фотокартки, які підтверджують
сімейні стосунки між нею та
відповідачем протягом тривалого часу.
Однак, з даних фотокарток не
вбачається, у який саме період часу
вони були зроблені, у зв?язку з чим суд
не приймає їх до уваги.

Також факт проживання однією сім`єю з
відповідачем позивач доводить
поясненнями свідків ОСОБА_8, який
показав, що з літа 2003 року здавав
квартиру сторонам за справою, з якими
мав дружні стосунки, за адресою:
АДРЕСА_3, яка належить його матері
ОСОБА_7 Свідок підтвердив факт
проживання сторонами однією сім'єю за
вказаною адресою з літа 2003 року до
моменту їх переїзду на іншу квартиру.

За клопотанням позивачки також були
допитані в якості свідків ОСОБА_19,
ОСОБА_22 ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, які пояснили, що сторони
проживали однією сім'єю з моменту їх
вселення в 2004 році в АДРЕСА_1, спільного
виховання сина, спільного ведення
господарства, вирішення в квартирі
відповідачем побутових справ.

Свідок ОСОБА_28, надала пояснення про
взаємини ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як вона сама
зазначає, зі слів ОСОБА_1, або, як вона
пояснила, відомості про стосунки
сторін були отримані нею з соціальної
мережі.

Свідок ОСОБА_29 сусідка сторін по
під`їзду зазначила, що знає сторін, як
батьків ОСОБА_6, що з ОСОБА_6 спілкується
її дитина, зауважила, що ОСОБА_2 гарний
батько, в квартирі сторін не була, про
їх побут нічого не знає. Бачила як вони
гуляли з сином.

Крім того, у судовому засіданні у
якості свідка надав показання ОСОБА_9 -
батько позивачки, який пояснив, що
відносив до приходної каси гроші за
комунальні послуги по квартирі, де
мешкали сторони в місті Харкові,
пояснив, що квитанцію та гроші він брав
на столі, хто конкретно зі сторін ці
гроші для сплати залишав, він з
упевненістю пояснити не міг. На його
погляд гроші на придбання майна ОСОБА_1
та ОСОБА_2 накопичили з заробітної
плати лікарів. Він, як дідусь постійно
піклується про онука, забирає його зі
школи, приводить до себе до дому, бабуся
допомагає онуку готуватися до уроків,
тому, що ОСОБА_1 мало буває дома, бо
багато працює. Крім того, свідок
пояснив, що коли позивач мешкала у м.
Вінниці її неповнолітня донька від
попереднього шлюбу мешкала в місті
Харкові з ним та його дружиною (матір'ю
позивачки), на утримання доньки ОСОБА_1
надавала матеріальну допомогу. Після
повернення ОСОБА_1 до м. Харкова, її
донька з нею не мешкала. Про стосунки
сторін у Вінниці знає зі слів позивача,
бо весь час жив у м. Харкові, у Вінниці
не був.

Допитана у якості свідка сестра
відповідача ОСОБА_22 пояснила, що ніколи
не сприймала позивачку, як члена родини
та дружину брата. Зазначила також, що у
Вінниці у гуртожитку з ОСОБА_1 ОСОБА_2
ніколи не проживав, мав своє особисте
житло. У Вінниці відповідач
зустрічався з дівчіною на ім`я ОСОБА_7, а
в м. Харкові також зустрічався з двома
жінками. В Харкові вона зустрічалася з
позивачем лише на дні народження
племінника ОСОБА_6. Крім того, пояснила,
що вона багаторазово з 2006 року по 2011 рік
передавала ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі від 50000 до 200000 грн. з метою
зарахування ним цих грошей на його
рахунки в банках для використання, як
для його особистих потреб так і для
спільних (її та ОСОБА_2) професійних
потреб. Пояснила, що вона є власницею
приміщення та обладнання
стоматологічної клініки, в якій ОСОБА_2
працює.

Допитана у якості свідка мати
відповідача ОСОБА_13 пояснила, що
ОСОБА_1 ніколи в Вінниці не мешкала ні в
її будинку, ні в будинку ОСОБА_2 Гроші на
частину житлового будинку у Вінниці та
автомобіль Ніссан вона, як мати
надавала ОСОБА_2 Це майно ОСОБА_2 згодом
продав та витратив гроші на придбання
автомобілю Тойота Авенсіс Сузукі
Гранд-Вітара, а також на налагодження
свого життя в місті Харкові. Всього
ОСОБА_21 передала відповідачу в період з
2006 по 2010 рік 30 тис.дол.США. В Харкові
мати відовідача, як вона пояснила,
бачила позивачку тільки в дні
народження сина ОСОБА_2 - ОСОБА_6.
Невісткою вона ОСОБА_1 ніколи не
вважала.

Cвідок ОСОБА_30, який мешкає у місті
Вінниця, та є колишнім чоловіком матері
відповідача, пояснив що з 1999 року по 2002
рік ОСОБА_2 в шлюбі не перебував, однією
сім'єю з особами, з якими мав намір
одружитися не проживав. Зазначив, що
знає ОСОБА_1 як одну зі знайомих ОСОБА_2,
з якою він лише іноді зустрічався, але
в шлюбі не перебував.

Суд критично ставиться до пояснення
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_22, ОСОБА_2 та
ОСОБА_30 в частині пояснень факту
спільного проживання сторін як
подружжя, оскільки вони є родичами як
позивачки так і відповідача, та
зацікавлені у вирішенні справи на
користь відповідно позивача та
відповідача.

За клопотанням позивачки із залученням
представника опікунської ради, суд
допросив в якості свідка сина сторін за
справою ОСОБА_6. Однак, його пояснення
також не можуть бути покладені судом в
основу прийнятого у чинній справі
рішення, бо виходячи з обставин, що
встановлені рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 21.02.2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в спілкуванні з дитиною, очевидні
складні стосунки ОСОБА_2 та сина сторін
по зазначеній справі.

За клопотанням відповідача були
допитані також свідки ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34

Свідок ОСОБА_31, мешкаючий у місті
Вінниця, пояснив суду, що з 1997 по 2002
року був керівником ОСОБА_2 у Вінниці.
ОСОБА_31 неодноразово бував у
приватному будинку ОСОБА_2 та у
приватному будинку його матері.
Зазначив, що в цей період ОСОБА_2 не мав
постійних стосунків ні з одною жінкою
та не проживав однією сім'єю з жодною
жінкою. Повідомив, що ОСОБА_1 приходила
до приміщення, де працював він та
ОСОБА_2, вимагала одруження, скандалила,
одного разу побила шибки у будинку
ОСОБА_2 Коли відповідач переїхав до
міста Харкова, продовжував
спілкуватися з ОСОБА_31, казав, що не має
наміру пов'язувати своє життя з ОСОБА_1,
має намір придбати для сина та його
матері ОСОБА_35 окрему квартиру. Також
ОСОБА_31, зі слів ОСОБА_2 знав, що ОСОБА_2 з
2006 року в Харкові зустрічається з іншою
жінкою та має намір одружитися з нею.

Свідок ОСОБА_32, пояснила, що з 2003 року
працює разом з ОСОБА_2 у Медичному
університеті. Зазначила також, що
заробітна плата, яку вони отримують не
дозволяє без допомоги родичів робити
великі придбання. Знала, що
одружуватися з ОСОБА_1 ОСОБА_2 не
збирався, неодноразово бачила його з
тілесними ушкодженнями, подряпинами на
руках та обличчі. Він казав, що це після
сварки з ОСОБА_1, але говорив, що не може
залишити дитину. Говорив, що другу
квартиру купив, щоб роз`їхатися з
ОСОБА_1, надавши сину та їй, як матері
його дитини окреме житло.

Свідок ОСОБА_33, який працює у ТОВ
«Данатея» разом з відповідачем
пояснив, що деякий час в цій же
стоматологічній клініці працювала
ОСОБА_1 Бачив постійні неприязні
відносини сторін. Особисто знав іншу
жінку на ім`я ОСОБА_34, з якою
зустрічався ОСОБА_2

Cвідок ОСОБА_34 наддала суду пояснення,
що з 2006 по 2011 рік була цивільною
дружиною відповідача. Вважає його
достойним чоловіком, планували
зареєструвати шлюб, але він не міг
наважитися сказати про це своєму
синові.

Таким чином, пояснення свідків як зі
сторони позивача, так і зі сторони
відповідача є неконкретними, подекуди
містять суперечності, ґрунтуються на
припущеннях. Обставини, щодо яких
надавали пояснення свідки, відомі їм
переважно зі слів сторін.

Той факт, що сторони спільно проводили
дозвілля, не свідчить про наявність між
ними усталених відносин, що притаманні
подружжю, взаємної матеріальної
допомоги та підтримки. Не доведено, що
вони взаємно визнавали та виявляли
подружні відносини перед третіми
особами, спільно виховували дитину.

Також судовим розглядом було
встановлено та не заперечувалося
сторонами, що з листопада 2002 року
відповідач ОСОБА_2 не проживав в м.
Вінниця, а постійно мешкав в місті
Харкові, де навчався в аспірантурі
Харківського національного медичного
університету, що підтверджується
копією трудової книжки та довідками
про заробітну плату ОСОБА_2, відповідно
яких його заробітна плата за грудень 2002
року склала - 216,00 грн.; в 2003 році ОСОБА_2
нараховувалася заробітна плата від 216,00
грн. до 285,00 грн.; в 2004 році йому
нараховувалася заробітна плата від 285,00
грн. по 365,00 грн.; в 2005 році від 404,00 грн. по
512,00 грн.; в 2006 році від 588,00 грн. по 2361,00
грн.; в 2007 році від 1561,00 грн. по 2966,00 грн.;
в 2008 році від 2952,00 грн. по 3143,00 грн.; в 2009
році з 2823,00 грн. по 4536,00 грн.; в 2010 році
від 3113,00 грн. по 5568,00 грн., в 2011 році з 3595,00
грн. по 8962,00 грн., в 2012 році з 2103,00 грн. по
3482,00 грн. (а.с. 237, т. 3, а.с. 19-28 т. 4).

Як вже зазначалося, 07.03.2009 року згідно
договору купівлі-продажу сторони
придбали двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2. Відповідно умов, зазначеного
договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ?
частині квартири кожному. В пункті 7
договору зазначено, що жодна зі сторін
договору не перебуває у шлюбних
відносинах і не проживає будь з ким
однією сім'єю. Тобто ці обставини
визнані сторонами на день укладання
вказаного договору купівлі-продажу
(а.с. 15, т. 1).

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що
після придбання квартири АДРЕСА_1, вона
і відповідач одразу зареєстрували своє
місце проживання за цією адресою, але
це суперечить матеріалам справи, а саме
з документів про реєстрацію сторін та з
відомостей про реєстрацію місця
проживання, які зазначені в паспортах
сторін вбачається, що відповідач
ОСОБА_2 зареєструвався у квартирі
АДРЕСА_1 11 квітня 2006 року, а ОСОБА_1
зареєструвалася за вказаною адресою 28
травня 2009 року (а.с. 158-160, т. 4). Тобто
очевидно, що позивач зареєструвалася в
квартирі АДРЕСА_1, вже після того, як
07.03.2009 року визнала, що не перебуває у
шлюбних відносинах і не проживає будь з
ким однією сім'єю. З чого виходить, що
станом на 07.03.2009 року подружніх
стосунків між сторонами не було.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позивачка не довела факту спільного
проживання з відповідачем однією
сім'єю саме з 01.01.2004 року, у зв'язку з чим
вважає позов в цій частині
задовольнити частково, та встановити
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 28 травня
2009 року до реєстрації їхнього шлюбу 04
березня 2011 року.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї ( ч. 4 ст. 65 СК
України).

На час розгляду справи наявним майном у
ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1; ? частина
квартири АДРЕСА_2; автомобіль Тойота
Авенсіс 2007 р.в., автомобіль Сузукі
Гранд-Вітара, 2008 року випуску, а також
депозитні вклади в різних банківських
установах, грошові кошти на рахунках
яких на день розгляду справу були
відсутні, крім коштів, на зарплатному
рахунку відповідача в ПАТ «Астра Банк».
Крім того, були наявні та повернуті
борги відповідача: 20 000 доларів США (159
860,00 грн) ОСОБА_4, 120 000 доларів США (959160, 00
грн) ОСОБА_3, та 230.000,00 грн. ОСОБА_20, що
визнано рішеннями суду.

Як зазначено вище, АДРЕСА_1 була
придбана відповідачем відповідно
договору купівлі-продажу квартири
12.02.2004 року, а автомобіль Toyota Avensis,
державний номер НОМЕР_2, 21.06.2007 року,
тобто до проживання з позивачем однією
сім'єю.

Оскільки факт проживання сторін сім'єю
без реєстрації шлюбу до 28 травня 2009
року не доведено позивачем, суд вважає,
що не має підстав для визнання
вищезазначеного майна спільною
сумісною власністю подружжя та його
поділу, оскільки дане майно є власністю
відповідача. У зв'язку з цим позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги позивачки визнання
спільною сумісною власністю подружжя
грошових коштів в сумі 4636496,46 грн., які з
її пояснень було заощаджено з 2004 року
на банківських рахунках, які були
відкриті на ім'я відповідача в банках
ПАТ «УкрСіббанк» (АТ «УкрСіббанк»), ПАТ
«Укрсоцбанк» та ПАТ «КБ Надра», суд
зазначає наступне, що позивач не надала
належних доказів про джерело
надходження грошових коштів на
банківські рахунки відповідача. Крім
того, документи із ПАТ «Укрсоцбанк»
свідчать про те, що кошти, які надходили
на рахунок не затримувались і були з
рахунку списані. Однак, встановити
остаточну суму грошових коштів, в
банківських установах суд був
позбавлений можливості, оскільки
сторони по справі від проведення
судово-бухгалтерської експертизи
відмовилися, а наданий позивачкою
розрахунок загальної суми, суд не
приймає до уваги, оскільки позивач не
може спростувати пояснення
відповідача та його представника, що
відповідач знімав кошти з рахунку
однієї установи банку та розміщав їх
до іншої установи банку. Доказів того,
що розміщені на рахунках кошти, що
відкриті на ім'я ОСОБА_2 в установах
банків, заощаджувалися з доходів, які
отримували сторони, позивач не надала,
у зв'язку з чим позов в цій частині
також задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги позивача про визнання
спільною сумісною власністю квартири
АДРЕСА_2 та автомобіля Сузукі
Гранд-Вітара, 2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_4, позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Квартира АДРЕСА_2 була придбана
сторонами у спільну власність з
поділом її в натурі по ? частині
кожному, а тому вона є об?єктом спільної
сумісної власності, в яких їхні частки
рівні.

Відповідно до вимоги статті 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім?ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Позивач з вимогою про припинення права
відповідача на частку спільного майна
до суду не зверталася та кошти на
депозитний рахунок суду не вносила.

Під час шлюбу сторонами придбано
автомобіль Сузукі Гранд-Вітара, 2008 року
випуску, державний номер НОМЕР_4.

Відповідно вимог ч.1, ч. 2 ст. 71 Сімейного
Кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Крім того, частиною 4 та ч. 5 статті 71
Сімейного кодексу України визначено,
що присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України (435-15).
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе лише за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідно грошової суми на
депозитний рахунок суду.

З урахуванням того, що автомобіль є
неподільною річчю, а також з
урахуванням того, що відсутня згода
сторони на поділ автомобіля та що жодна
зі сторін попередньо не внесла на
депозитний рахунок суду відповідну
грошову суму, суд вважає за необхідне
визначити ідеальну частку подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що квартира АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю сторін, а
автомобіль Сузукі Гранд-Вітара
спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог у
розмірі 1663 грн. 15 коп.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 3, 21, 36, 71, 74 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст. ст. 3, 10-11,
57-64, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 365 ЦК
України, суд-

В и р і ш
и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ сумісно нажитого майна -
задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації
шлюбу з 28 травня 2009 року до реєстрації
їхнього шлюбу 04 березня 2011 року.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя квартиру АДРЕСА_2 та
автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2008 року випуску,
№ двигуна НОМЕР_8, № кузова НОМЕР_9,
держ.номер НОМЕР_4.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності по ? частині кожному
квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності по ? частині кожному
автомобілю SUZUKI GRAND VITARA, 2008 року випуску,
№ двигуна НОМЕР_8, № кузова НОМЕР_9,
держ.номер НОМЕР_4.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Зняти арешти, накладені ухвалою
Ленінського районного суду м. Харкова
від 20.11.2012 року на автомобіль TOYOTA AVENSIS,
2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
державний номер НОМЕР_2, зареєстрований
за ОСОБА_2 та ухвалою Ленінського
районного суду м. Харкова від 21.12.2012
року на квартиру АДРЕСА_1, та ? частини
квартири АДРЕСА_2, які належать на праві
власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1663 ( одна тисяча шістсот
шістдесят три ) гривень 15 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Ленінській
районний суд міста Харкова.

Суддя
В. В. Вікторов