АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А.Д.,
Перепелюк І. Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю прокурора Балук О.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
Першотравневого району м. Чернівці в
інтересах держави в особі Департаменту
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації до ОСОБА_2 про примусове
вилучення автомобіля та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації про визнання права
власності на автомобіль за набувальною
давністю за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 грудня 2013 року,

встановила:

У червні 2013 року прокурор
Першотравневого району м. Чернівці в
інтересах держави в особі Департаменту
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації (далі - Департамент)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про примусове вилучення автомобіля.

Зазначав, що відповідно до п. п. 4, 22, 28
«Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями» затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 1997 року № 999, наказу
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації (далі - Головне
управління) від 10 січня 2007 року № 2
ОСОБА_4, інваліду II групи Великої
Вітчизняної війни, мешканцю с.
Топорівці Новоселицького району
Чернівецької області був виданий
автомобіль марки «Мерседес-Бенц» 1999
року виготовлення, з об'ємом двигуна 1799
куб. см., ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до вимог наказу даний
автомобіль ОСОБА_4 виданий з правом
передачі керування онуку ОСОБА_2 -
відповідачу у справі, без права
продажу, дарування або передачі іншій
особі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Посилаючись на те, що відповідач на
вимогу Департаменту повернути
автомобіль відмовився, прокурор просив
вилучити у ОСОБА_2 спірний автомобіль
та повернути його Департаменту.

В ході розгляду справи відповідач
ОСОБА_2 звернувся до Департаменту із
зустрічним позовом.

Посилаючись на пропущення позивачем за
первісним позовом позовної давності,
відкрите та безперервне користування
спірним автомобілем впродовж більше як
п'ять років, просив визнати за ним право
власності на автомобіль за набувальною
давністю.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 грудня 2013 року
позов прокурора задоволено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити прокурору в задоволенні
позовних вимог та задовольнити його
зустрічний позов.

Посилається на неповне з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованістьрішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов прокурора, суд
першої інстанції виходив з його
обгрунтованості та доведеності, а
відмовляючи у зустрічному позові - з
безпідставності позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним.

У справі встановлено, що Головним
управлінням 10 січня 2007 року інваліду II
групи Великої Вітчизняної війни,
мешканцю с. Топорівці, Новоселицького
району Чернівецької області ОСОБА_4 був
виданий автомобіль марки
«Мерседес-Бенц» 1999 року виготовлення, з
об'ємом двигуна 1799 куб. см.,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до п. 16 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
який затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних відносин, члену
сім'ї померлого інваліда, який
проживає та зареєстрований за місцем
проживання і реєстрації інваліда,
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, залишається у разі
сплати ним до спеціального фонду
державного бюджету на спеціальні
реєстраційні рахунки відділень Фонду
соціального захисту інвалідів,
відкриті в органах Державного
казначейства в Автономній Республіці
Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі, а членом сім'ї померлого
інваліда внаслідок трудового каліцтва
- на рахунки відповідних управлінь
виконавчої дирекції вартості
одержаного автомобіля з урахуванням
ступеня його зношення та суми,
сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль
повертається (вилучається) головному,
районному управлінню соціального
захисту або управлінню виконавчої
дирекції у повному комплекті.

З урахуванням вказаних норм
матеріального права, встановлення
факту відмови відповідача повернути
автомобіль та несплати ним вартості
автомобіля, суд першої інстанції
підставно задовольнив позов прокурора.

Доводи апелянта про неврахування
судом першої інстанції наслідків
спливу позовної давності є
необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

У справі встановлено, що про
смерть інваліда, якому було надано
автомобіль, головне управління
дізналося після отримання довідки № 1715
від 16 грудня 2009 року, виданої
виконавчим комітетом Топорівської
сільської ради (а.с.60), а про відмову
відповідача повернути спірний
автомобіль 9 червня 2010 року (а.с.7).

Позов прокурором пред'явлено 4
червня 2013 року, тобто до спливу
трирічного строку.

Необґрунтованими є і доводи
апелянта про безпідставність відмови у
задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до частини першої
статті 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

У спірному випадку володіння
відповідачем автомобілем, який знав
про правовий статус автомобіля, умови
та правила його користування, набуття у
власність, не може вважатися
добросовісним та відкритим.

Відповідно рішення суду першої
інстанції про відмову у зустрічному
позові є правильним.

Апелянт посилається на
неврахування судом першої інстанції
наявності ухвали апеляційного суду
Чернівецької області від 3 квітня 2013
року, якою закрито провадження в
аналогічній цивільній справі за
позовом прокурора Новоселицького
району до нього про повернення
автомобіля (а.с.86-87).

Проте в указаній справі склад
сторін не є тотожним зі складом сторін
у даній справі.

Так, у справі, провадження у якій
закрито, позивачем було управління
праці та соціального захисту населення
Новоселицької районної державної
адміністрації, а в даній справі -
Департамент.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
на підставі повно з'ясованих обставин
справи, з додержанням нормам
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.Д. Галичанський

І. Б. Перепелюк