Справа № 352/2903/13-ц
Провадження № 2/352/112/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
СтрутинськогоР.Р.,

секретаря
Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Тисменицького
районного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідачів - орган опіки
та піклування Тисменицької РДА про
розірвання договору піднайму
житлового приміщення та виселення та
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права користування житловим
приміщенням, -

в с т а
н о в и в :

Позивач за первісним позовом
ОСОБА_1 11 жовтня 2013 року звернувся з
позовною заявою до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про
розірвання договору піднайму та
виселення.

Ухвалою Тисменицького районного
суду від 25.11.2013 до участі у справі
залучено третю особу без самостійних
вимог - орган опіки і піклування
Тисменицької районної державної
адміністрації.

Ухвалою Тисменицького районного
суду від 13.03.2014 до участі у справі
залучено співвідповідача ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги позивач за
первісним позовом ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що 23 травня 2013 року
між ним та ОСОБА_2 укладено договір
піднайму житлового приміщення -
кімнати площею 22,3 м2 будинку АДРЕСА_1.
Згідно з умовами вказаного договору
ОСОБА_2 зобов'язується використовувати
вказане в договорі житло для власного
проживання та здійснення нагляду за
майном без допущення для проживання
сторонніх осіб із сплатою комунальних
послуг. Також даним договором
передбачено дострокове його
припинення з підстав невиконання умов
договору. Вважає, що ОСОБА_2 порушила
умови вищевказаного договору,
зареєструвала без його згоди у
вказаний будинок свого чоловіка ОСОБА_3
та малолітнього сина ОСОБА_4 , не
слідкує за порядком у домі та не
доглядає за майном. Крім того вказує, що
неодноразово по відношенню до нього
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинялись
неправомірні дії у формі погроз,
замиканням його в окремій кімнаті,
неетичним та аморальним ставленням до
нього, як до незрячої людини похилого
віку.

Позивач зазначає, що згідно з ч.2 ст.158
Житлового кодексу України договір
найму жилого приміщення укладається
між власником будинку (квартири) і
наймачем у письмовій формі з
наступною реєстрацією у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів або в органі управління, що
ним утворюється. Договір повинен
містити вказівку на предмет договору,
строк, на який він укладається,
визначати права і обов'язки наймодавця
і наймача та інші умови найму. Вказаний
договір не зареєстрований
Черніївською сільською радою, хоча й
укладався в приміщенні Черніївської
сільській раді, укладений без
дотримання порядку укладення такого
роду договорів та без присутності
свідків, оскільки він є людиною
незрячою.

Крім того, за змістом ч.4 ст.168 ЖК
України договір найму жилого
приміщення, укладений як на
визначений так і на невизначений
строк, може бути розірвано за
вимогою наймодавця, якщо наймач або
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи одному будинку, а
також у разі систематичного невнесення
наймачем квартирної плати і плати за
комунальні послуги.

Приписами ст.169 ЖК України
встановлено, у разі припинення
договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач і особи, які
проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання
іншогожилогоприміщення.

Позивачем за первісним позовом
25.11.2013 року подано заяву про
збільшенння позовних вимог згідно з
якою просить виселити ОСОБА_2 з її
малолітнім сином ОСОБА_4 без наданням
їм іншого житла та стягнення понесених
судових витрат.

Представники позивача за
первісним позовом у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 25.11.2013 року, просили
їх задоволити в повному обсязі.

Відповідачі за первісним позовом
в судовому засіданні позов не визнали,
20.01.2014 року подано позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання права
користуванням житловим приміщенням.

Відповідачка за первісним позовом -
позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
пояснила що з ОСОБА_1 знайома з
народження, оскільки її бабуся ОСОБА_5
проживала з ОСОБА_1 в громадянському
шлюбі протягом 23 років. В 2008 році ОСОБА_5
та ОСОБА_1 запросили її проживати до
ОСОБА_1, так як вони похилого віку,
потребують догляду за собою та
господарством. Вона погодилась із
запрошенням бабусі та ОСОБА_1 те
переїхала жити до них в окрему кімнату.
Вказує, що поступово почала приводити
будинок та прилеглу до нього територію
в порядок, в чому їй допомагав ОСОБА_3., з
яким в 2010 році зареєструвала шлюбні
відносини. В 2011 році в них народився син
ОСОБА_4 Зазначає, що протягом 5 років
будинок АДРЕСА_1 є єдиним місцем
постійного проживання.

Посилається на норми ст. 405
Цивільного кодексу України, згідно
якої члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником та ст.156 Житлового кодексу,
згідно якої члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку

(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Крім того, за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Ухвалою Тисменицького районного суду
від 03.03.2014 року цивільну справу №
352/2903/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_3 про розірвання договору
піднайму житлового приміщення будинку
АДРЕСА_1 та виселення об'єднано в одне
провадження із цивільною справою №
352/116/14-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права
користуванням житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали цивільної
справи, пояснення сторін, показів
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, рішення
органу опіки і піклування Тисменицької
районної державної адміністрації від
14.02.2014 № 06-14/02-22, суд дійшов висновку, що
первісний позов ОСОБА_1 підлягає до
задоволення, а в зустрічному позові
ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
права користуванням житловим
приміщенням слід відмовити з наступних
підстав.

За змістом ч.4 ст.168 ЖК України,
договір найму жилого приміщення,
укладений як на визначений так і на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
наймач або особи, які проживають разом
з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи одному будинку, а також у
разі систематичного невнесення
наймачем квартирної плати і плати за
комунальні послуги.

Приписами ст.169 ЖК України
встановлено, у разі припинення
договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач і особи, які
проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Встановлено, що 23.05.2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір
піднайму житлового приміщення. Згідно
з умовами вказаного договору ОСОБА_2
зобов'язується використовувати,
вказане в договорі житло, для
проживання., здійснення нагляд за
майном без допущення для проживання
сторонніх осіб та із сплатою
комунальних послуг. Також договором
передбачено дострокове його
припинення з підстав невиконання умов
договору.

Відповідно до свідоцтво про право
власності на будинковолодіння від
16.10.2000 року № 1628 ОСОБА_1 є власником
будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст. 65 Житлового кодексу України
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в
порушення вищевказаного договору та
вищезазначених норм закону без згоди
ОСОБА_1 зареєструвала свого
малолітнього сина в будинку АДРЕСА_1.
Згодом в орендовану кімнату без
дозволу власника ОСОБА_1, ОСОБА_2
допустила до проживання свого чоловіка
ОСОБА_3, чим порушила умови договору
піднайму.

За приписами ст.158 Житлового кодексу
України наймач користується жилим
приміщенням у будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення
укладається між власником будинку
(квартири) і наймачем у письмовій формі
з наступною реєстрацією у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів або в органі управління, що
ним утворюється. Договір повинен
містити вказівку на предмет договору,
строк, на який він укладається,
визначати права і обов'язки наймодавця
і наймача та інші умови найму.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Судом встановлено, що договір
піднайму житлового приміщення від
23.05.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 без дотримання порядку
встановленого законом, оскільки не
зареєстрований Черніївською сільською
радою.

Відповідно до ч.2 ст. 64 Житлового
кодексу України до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.156 Житлового кодексу
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Також встановлено, що ОСОБА_2, хоча і є
внучкою ОСОБА_5, однак остання не
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1, а відтак не є членом його сімї.
Вказане підтвердив сам позивач,
зауваживши, що через сімейні
непорозуміння, які виникали у ОСОБА_5,
за проханням останньої дозволив їй
деколи ночувати в своєму будинку. Однак
це не було систематичним, оскільки в
неї на той час був законний чоловік та
велика родина на вулиці АДРЕСА_2.
Представник ОСОБА_2 також звернув увагу
на той факт, що за вказаною адресою
зареєстровані 9 осіб.

Суд не бере до уваги твердження
ОСОБА_2 про те, що вона з чоловіком
утримує у належному стані
домоволодіння ОСОБА_1 та платить
комунальні послуги. Дані твердження
спростовує ОСОБА_1 та вказує, що ОСОБА_2
не виконує умови договору та поселила
без його згоди ОСОБА_3, який в свою чергу
б»є його, обзиває нецензурними словами
та погрожує задушити. Крім того,
оскільки він є незрячим та потребує
постійного догляду, сім»я ОСОБА_3
постійно цим зловживають та
користуються, забираючи пенсію та
закриваючи його в окремій кімнати і по
декілька днів не дають їсти. Все це
зумовило покинути власний дім в серпні
2013 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що в серпні 2013 року позивач
ОСОБА_1 прийшов до нього додому та
розказав, що сім»я ОСОБА_3 знущаються
над ним, не дають їсти та погрожують
йому. Також останній попросив, щоб він
позвонив його племіннику ОСОБА_8 ОСОБА_6
та ОСОБА_8 також вказали, що в ОСОБА_1
розказував їм, що сім»я ОСОБА_3
знущаються над ним, не дають їсти та
погрожують йому.

По даних фактах ОСОБА_1 неодноразово
звертався в правоохоронні органи,
прокуратуру та в інші органи державної
влади. Зокрема, в матеріалах справи
міститься заява прокурору області від
03.09.2013 року, лист прокуратури
Івано-Франківської області від 03.09.2013
року, лист начальника Тисменицького РВ
УМВС щодо проведення профілактичної
бесіди з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
відсутності ознак кримінального
правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9, яка являється мамою
ОСОБА_2, вказала, що її мама ОСОБА_5,
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі,
та маючи постійне місце проживання по
АДРЕСА_2, одночасно проживала протягом
23 років з ОСОБА_1 Також додала, що ОСОБА_2
ставилась до ОСОБА_1 з повагою та
турботою. На запитання суду відносно
пояснень ОСОБА_1, який вказав на
неправомірні дії, знущання та погроз з
боку сім»ї ОСОБА_3 відповіла, що ОСОБА_1
обманює.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 пояснив, що є товаришем
ОСОБА_3, досить часто допомагав йому по
господарству і ОСОБА_1 не заперечував
проти цього. Також вказав, що дружить
сім»ями та приїжджав до ОСОБА_3 з дітьми
і не зауважував негативного ставлення
до власника будинку.

Аналогічні твердження дав свідок
ОСОБА_11, який також є товаришом ОСОБА_3
та пояснив, що протиправних дій з їх
боку відносно ОСОБА_1 не спостерігав.

Суд не бере взяти до уваги пояснення
свідків ОСОБА_10,ОСОБА_9, ОСОБА_11,
оскільки їх пояснення спростовуються
матеріалами справи, зокрема заяви
прокурору області від 03.09.2013 року, листа
прокуратури Івано-Франківської
області від 03.09.2013 року, листа
начальника Тисменицького РВ УМВС щодо
проведення профілактичної бесіди з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відсутності ознак
кримінального правопорушення. Крім
того, ОСОБА_1 звертався до голови
Івано-Франківської
облдержадміністрації з приводу
неправомірних дій відповідачів та з
прохання врегулювати дану ситуацію.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_2 в порушення ч.2 ст. 156 Житлового
кодексу України без дозволу ОСОБА_1,
який є власником будинку АДРЕСА_1,
зареєструвала у вказаному будинку
свого малолітнього сина та допустила
до проживання ОСОБА_3

Крім того, позивач за первісним
позовом попереджав ОСОБА_2 про намір
розірвати договір піднайму від 23.05.2013
року внаслідок недотримання умов
договору, що підтверджується заявою
ОСОБА_1 від 12.09.2013 року, посвіченою
приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу та заявою голові
Черніївської сільської ради від 24.09.2013
року.

Відповідно до ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.177
Сімейного кодексу України, ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей» батьки без
дозволу органу опіки і піклування не
можуть відмовлятись від майнових прав
дитини, а також неприпустиме зменшення
або обмеження прав та інтересів дитини
під час вчинення будь-яких правочинів
щодо жилих приміщень. Відповідно до
висновку органу опіки і піклування
Тисменицької районної державної
адміністрації від 14.02.2014 року № 06-14/02-22
факт зняття ОСОБА_2 з реєстрації
малолітнього сина з будинку АДРЕСА_2,
тобто з попереднього місця постійного
проживання, порушило його майнові
права, оскільки там він був
зареєстрований як член сімї ОСОБА_2, а
за договором піднайму як член сімї
наймача.

Висновком органу опіки і піклування
Тисменицької районної державної
адміністрації від 14.02.2014 № 06-14/02-22
встановлено доцільність розірвання
договору піднайму житлового
приміщенні від 23.05.2013 року та з метою
відновлення прав малолітнього
рекомендовано постановлення його на
попереднє місце реєстрації як члена
сімї, тобто по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до переконання, що первісний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідачів - орган опіки та
піклування Тисменицької РДА про
розірвання договору піднайму
житлового приміщення та виселення
підлягає до задоволення, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
користування житловим приміщенням
слід відмовити, у зв»язку з його
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно
до ст.ст. 64, 65, 156,158, 168, 169 ЖК України, ст. 405
ЦК України та керуючись ст.ст. 84, 88, 213-215,
218 ЦПК України, суд,-

в и р
і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задоволити.

Розірвати договір піднайму
житлового приміщення від 23.05.2013 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
малолітнього сина ОСОБА_4 з будинку
АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 458
(чотириста п»ятдесят вісім) грн. 80 коп.
сплачених судових витрат та витрати на
правову допомогу у розмірі 2000 (дві
тисячі) грн., а всього 2458 (дві тисячі
чотириста п»ятдесят вісім) грн. 80 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання права
користуванням житловим приміщенням
відмовити, у зв»язку з його
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
до Апеляційного суду
Івано-Франківської області подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Тисменицький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий
Струтинський Р.Р.