Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Хилевича С.В.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
13 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" про поділ майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ
"УкрСиббанк", у якому просив провести
поділ однокімнатної квартири, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
визнати за ним право власності на 3/4
ідеальної частки квартири та визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/4
ідеальної частки квартири.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що під час шлюбу він та ОСОБА_2
згідно договору купівлі - продажу від 30
серпня 2005 року придбали у спільну
сумісну власність однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Для придбання
вказаної квартири ОСОБА_2 30 серпня 2005
року уклала з АКБ "Укрсиббанк"
кредитний договір № 002-13/16-840, а
також договір іпотеки від 30 серпня 2005
року, відповідно до якого квартиру було
передано в іпотеку для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 002-13/16-840 від 30 серпня 2005
року. Відповідно до умов кредитного
договору, сума кредиту склала 18000,00 дол.
США, з процентною ставкою в розмірі 12%
річних, строком кредитування 20 років. 02
листопада 2005 року між ОСОБА_2 та
Державним фондомсприяння молодіжному
житловому будівництву було укладено
договір
________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/504/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Денисюк П.Д.

Доповідач : Демянчук С.В.

про надання часткової компенсації
відсоткової ставки кредитів
комерційних банків. Згідно п. 2.1 цього
договору часткова компенсація
становить 9,50%. Зазначив, що в лютому 2008
року ОСОБА_2 залишила сім'ю та виїхала в
невідомому напрямку, не повідомивши
про місце свого перебування. А тому з
цього часу він сам почав сплачувати
кошти за квартиру, згідно кредитного
договору. За період з 09 жовтня 2008 року
по 16 серпня 2013 року особистих коштів
позивачем було здійснено виплати за
кредитом на суму 10729,40 дол. США, що
згідно офіційного курсу НБУ станом на 08
листопада 2013 року становить 85760,09 грн.. 15
березня 2009 року Рівненським міським
судом шлюб між сторонами було
розірвано, а неповнолітнього сина
залишено на проживання разом із
позивачем. Загальна сума ринкової
вартості однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 складає 181009, 00 грн.. При таких
обставинах, ОСОБА_1 посилається на те,
що основну частину боргу за кредитним
договором він сплатив сам, що становить
3/4 ідеальних частки квартири.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року позов задоволено.

Поділено однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділено у власність ОСОБА_1 3/4
ідеальних частки квартири
АДРЕСА_1;

- виділено у власність ОСОБА_2 1/4
ідеальних частки квартири
АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ПАТ "УкрСиббанк" подало апеляційну
скаргу. Вважають, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим та прийнятим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Зазначають, що доказів того, що з
іпотечного майна була знята заборона
на відчуження чи ПАТ «УкрСиббанк»
надало іпотекодавцю згоду на
розпорядження даним об'єктом судом
здобуто не було.

Після переходу права власності на 3/4
частину спірної однокімнатної
квартири до ОСОБА_1 змінюється
співвідношення майнових прав ОСОБА_2 на
це нерухоме майно, що в певній мірі
зменшує гарантії забезпечення
погашення кредиту та значно ускладнює
процедуру по стягненню кредитної
заборгованості.

Задоволення позову про поділ спільного
майна подружжя, а саме: зобов'язань за
кредитним договором є неможливим, так
як це може негативно вплинути на права
банку як кредитора та поставить під
сумнів можливість стягнення боргу,
оскільки буде порушено цілісності
боргових зобов'язань, так як буде
встановлено частки по сплаті боргу за
кредитним договором.

Також, додатково повідомляють, що
станом на 22 січня 2014 року кредит не
погашено, а загальний розмір
заборгованості за кредитним договором
складає 10 499,88 дол. США.

Крім того вказують, що сторони фактично
не набули права власності на вказану
квартиру, оскільки, кошти отримані в
кредит на її покупку, ще не виплачені,
квартира перебуває в іпотеці банку, у
зв'язку з чим розподілу підлягають
лише спільно сплачені кошти.

З урахуванням вищезазначеного банк
заперечує проти поділу на частки
спірного нерухомого майна та вважає, що
подружжя, яке придбало квартиру у
кредит, не має права розпоряджатися до
повної виплати кредиту. Вони можуть
лише претендувати на частину коштів,
сплачених по кредиту.

Просили рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог - ПАТ "УкрСиббанк" про поділ майна
подружжя.

У судовому засіданні представник ПАТ
"УкрСиббанк", підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надав пояснення в
межах її доводів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
покликалися на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про поділ спірної квартири, суд першої
інстанції виходив з того, що згідно
рішення Рівненського міського суду від
20 липня 2011 року квартиру АДРЕСА_1
визнано спільною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Вартість квартири АДРЕСА_1
становить 181000, 09 грн.. За період з 09
жовтня 2008 року по 16 серпня 2013 року
позивачем було здійснено виплату за
кредитним договором на суму 10729,40
доларів США, таким чином проведено
поділ однокімнатної квартири АДРЕСА_1
наступним чином: виділено у власність
ОСОБА_1 3/4 ідеальних частки квартири
АДРЕСА_1; виділено у власність ОСОБА_2 1/4
ідеальних частки квартири АДРЕСА_1.

Однак судова колегія з такими
висновками суду першої інстанції не
погоджується, тому що вони зроблені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи та зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено в судовому засіданні, що
рішенням Рівненського міського суду
від 15 березня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано.

Неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати разом
із батьком ОСОБА_1.

30 серпня 2008 року ОСОБА_2 придбала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(договір купівлі - продажу серія ВСІ
№ 824907 від 30 серпня 2008 року).

Згідно рішення Рівненського міського
суду від 20 липня 2011 року квартиру
АДРЕСА_1 визнано спільною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Вартість квартири АДРЕСА_1 становить
181000, 09 грн., що підтверджується
висновком спеціаліста від 04 вересня 2012
року, затвердженим директором ПП фірми
"Овекс" Воронцовим І.О..

За період з 09 жовтня 2008 року по 16 серпня
2013 року позивачем було здійснено
виплату за кредитним договором на суму
10729,40 дол. США, що підтверджується
квитанціями про сплату.

Заборгованість станом на 18 вересня 2013
року складає 10800 дол. США, із них
сплачено проценти в сумі 14106,71 дол. США,
основний борг в сумі 7200,00 дол. США та
комісії сумою 999,00 дол. США, що
підтверджується довідкою № 55-5/4105-59
виданою ПАТ "Укрсиббанк" 18 вересня 2013
року.

Сплата здійснювалася згідно графіку,
оскільки прострочена заборгованість
по кредитному договору відсутня.

Сума загально сплачених коштів за
кредитним договором становить 22306,61
дол. США, із них 11577,61 дол. США спільні
кошти сторін, а 10729,40 дол. США
особисті кошти ОСОБА_1 тому 11577,61 дол.
СШАх2=5788,80 дол. США є частиною сплачених
коштів позивачем за час шлюбу.

Загальна сума коштів сплачених ОСОБА_1
за договором кредиту становить 16518,20
дол. США.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що
майно, яке є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Згідно з правилами ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
ст. 364 ЦК України.

Тобто, вказані норми передбачають
можливість виділення співвласнику
(співвласникам) частки із майна, що є як
у спільній частковій власності, так і у
спільній сумісній власності, за умови
визначення правового статусу такого
майна.

Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо,
якщо кожній із сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
з самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60
ЦПК України.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Однокімнатна квартира, яка знаходиться
за адресою в АДРЕСА_1 є неподільною на
дві частини в натурі, що
підтверджується висновком № Д-15/12
експертно будівельно-технічного
дослідження від 05 вересня 2012 року.

Враховуючи встановлені обставини, та
те, що відповідач позов визнала, суд
першої інстанції вірно при
обґрунтуванні рішення вказав на
неподільність спірної квартири та
визначив ідеальні частки квартири
АДРЕСА_1 без її реального поділу,
залишивши за ОСОБА_1 3/4 частки та за
ОСОБА_2 1/4 частку права спільної
часткової власності.

За встановлених обставин є
неправильними висновки суду першої
інстанції в резолютивній частині
рішення про поділ однокімнатної
квартири, яка є неподільною річчю, тому
рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає до скасування з
ухваленням рішення про відмову в
позові.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи в
межах заявлених позовних вимог.

З позовної заяви, пояснень позивача та
його представника, апеляційним судом
встановлено, що фактично позовні
вимоги зводяться до визначення
ідеальних часток у спільному сумісному
майні подружжя.

Колегія суддів вважає в цій частині
позовні вимоги обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Ст.ст. 368, 370 ЦК України передбачається,
що спільна власність двох або більше
осіб без визначення часток кожного з
них у праві власності є спільною
сумісною власністю. Співвласники мають
право на виділ в натурі частки з майна,
що є у спільній сумісній власності. У
разі виділу частки з майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного з
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом, або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Як роз'яснено у п. 23, п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 залишила
позивача та неповнолітню дитину і
виїхала у невідомому напрямку. Остання
позовні вимоги визнала та не
заперечувала в суді першої інстанції
щодо збільшення судом частки в
спільному майні подружжя за ОСОБА_1 до
3/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Визначення саме такої ідеальної частки
позивача у праві спільної сумісної
власності є обґрунтованою, враховуючи
сплачені ним особисті кошти на
погашення кредитного зобов,язання, та
збільшення частки в квартирі
відповідає тій істотній обставині, що
на утриманні позивача перебуває
неповнолітній син, який потребує
лікування.

Будь-яких достатніх та належних
доказів в спростування встановлених
апеляційним судом обставин апелянт не
надав.

Не ґрунтуються на вимогах закону та
матеріалах справи їх доводи про те, що
сторони по справі не є власниками
квартири, оскільки має місце договір
іпотеки на неї. Дані обставини
встановлені зазначеним рішенням суду,
яке набрало законної сили та
правовстановлюючими документами.

Безпідставними є і доводи банку про
порушення їх прав як іпотекодержателя,
при переході права власності на 3/4
частини спірної квартири до ОСОБА_1,
оскільки змінюється співвідношення
майнових прав ОСОБА_2 Матеріали справи
свідчать, що спільна сумісна власність
на цю квартиру сторони мали і на момент
передачі її в іпотеку. Договір іпотеки
на спірну квартиру є чинним, оскільки в
силу ст. 23 Закону України « Про іпотеку»
в разі переходу права власності від
іпотекодавця до іншої особи, іпотека є
дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про поділ однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення ідеальних часток в
спільному майні подружжя задовільнити.

Визначити за ОСОБА_1 3/4 ідеальних частки
квартири АДРЕСА_1.

Визначити за ОСОБА_2 1/4 ідеальних частки
квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич