Справа № 463/85/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/6507/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства промислової політики України на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року у справі за заявою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Думанської А.Л. про заміну сторони виконавчого провадження,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Думанської А.Л. про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження №41062068 по виконанню виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 21.11.2013 року по справі № 2/463/1511/13, а саме боржника Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном на правонаступника - Міністерство промислової політики України.

Ухвалу суду оскаржило Міністерства промислової політики України.

Вважає таку необґрунтованою та незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі поcилається на приписи ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження як сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Наголошує, що рішення суду першої інстанції від 12.06.2013 року по справі № 2/463/1511/13, на яке посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не існує, а є рішення, винесене у інший час. Стаття 18 Закону до вимог, яким має відповідати виконавчий документ, відносить зазначення резолютивної частини рішення суду. На думку апелянта, суд всупереч вимог ЦПК України, статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», принципів, задекларованих статями 19, 129 Конституції України та резолютивної частини відповідного рішення суду першої інстанції у справі № 463/1511/13, безпідставно замінив Агентство держмайна України правонаступником Мінпромполітики. Оскільки вищевказане рішення суду не встановлює ступінь участі відповідачів у справі у виконанні цього ж рішення, не визначено й хто саме має поновити ОСОБА_5 на посаді, тому є незрозумілим чому саме спочатку Агентству, а потім й Міністерству адресовані дії з виконання рішення суду, в резолютивній частині якого немає а ні Агентства, а ні Міністерства.

Як відомо скаржнику, судом раніше було видано іншого виконавчого листа із визначенням в ньому боржника поза судовим рішенням - таким боржником стало ДП «ЛДЕЗТО». В установленому порядку на підставі цього виконавчого документа 06 листопада 2013 року Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження (відомості додаються на адресу суду).

В подальшому, за незрозумілих обставин суд видав другий виконавчий документ, аналогічний за своїми вимогами, однак, із зазначенням іншого боржника - Агентства держмайна України. На підставі останнього відповідним органом державної виконавчої служби також було відкрито виконавче провадження (постанова відділу примусового виконання рішень ДВС України від 04.12.2013 ВП № 41062068).

Видача двох виконавчих листів з однаковою вимогою до різних боржників, невідповідність рішення імперативним вимогам ЦПК в частині визначення зобов'язань кожного з відповідачів і фактична зміна виконавчими документами резолютивної частини рішення (в частині визначення особи, яка повинна вчинити на користь позивача відповідні дії) є неприпустимими порушеннями, оскільки згідно з частиною 2 статті 218 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Міністерство окремо наголошує на факті порушення вимог частини 2 статті 368 ЦПК України, яка чітко визначає, що, по-перше, за кожним судовим рішенням видається один виконавчий лист, по-друге, кілька виконавчих листів видається у випадку винесення рішення проти кількох відповідачів, однак дана норма регулює питання виконання різними відповідачами різних частин рішення за кожним виконавчим листом.

За викладених обставин, визначення у виконавчому документі (другому виконавчому листі, виданому 21.11.2013) боржником Агентства є таким, що не відповідає резолютивній частині рішення, а також є прямим порушенням вказаних вище вимог законодавства.

Оскільки першим було видано виконавчий лист із зазначення боржником не Агентства держмайна України, а іншої особи, і з виконання рішення Личаківського райсуду м.Львова в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді директора ДП «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» 06.11.2013 відкрито виконавче провадження №40579990 у Личаківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, то в розрізі частини 2 статті 368 ЦІ ІК України легітимність другого виконавчого листа № 2/463/1511/13 (виданого 21.11.2013) є більш ніж сумнівною.

Міністерство звертає увагу ще на одну обставину, що в даному випадку унеможливлює правонаступництво та подальшу заміну сторони у виконавчому провадженні.

На теперішній час посади директора ДП «ЛДЕЗТО» не існує як такої, оскільки на підставі наказу Мінпромполітики від 04.04.2014 р. №112 (додається) відбувається ліквідація цього підприємства, і згідно з ч.3 ст.105 ЦК України з моменту призначення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи; комісія виступає від імені юридичної особи, що припиняється.

Оскільки не існує відповідної посади директора, як керівника ДП «ЛДЕЗТО», то не може бути й правонаступництва стосовно правовідносин щодо об'єкта, якого не існує.

В цілому суд першої інстанції не дослідив наявність певних прав і обов'язків спочатку у суб'єкта-попередника (Агентства держмайна України), що в цілому спотворює та унеможливлює правонаступництво як таке у Мінпромполітики за відсутності відповідних прав/обов'язків спочатку у Агентства, що прямо підтверджено резолютивною частиною рішення від 17.10.2013 року.

Оскільки вищевикладене вказує, що висновок районного суду щодо Мінпромполітики як правонаступника Агентства держмайна України в даному випадку є таким, що не відповідає дійсності та суперечить фактичним обставинам, то заміна сторони виконавчого провадження №41062068 відбулася з порушенням низки норм процесуального та матеріального права.

В свою чергу, процесуальне законодавство вимагає від суду прийняття законного рішення.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України про заміну сторони виконавчого провадження ВП № 41062068 Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном на його правонаступника - Міністерство промислової політики України.

В судове засідання учасники судового процесу не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

За приписами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явилися.

Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В повній мірі ухвала районного суду зазначений вимогам не відповідає.

Задовольняючи заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Думанської А.Л. про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

За приписами ч. 1 ст. 378 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження його правонаступником.

Указом Президента України від 24.12.2012 року утворено Міністерство промислової політики України, шляхом реорганізації Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном. Указом Президента України від 19 липня 2013 року визначено, що Міністерство промислової політики України є правонаступником останнього.

Однак, колегія суддів вважає, що такі висновки суду лише частково відповідають вимогам норм як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" за змістом ст. 98 ЦПК, статей 18 і 121-2 ГПК учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

За змістом ст.378 ЦПК України неявка в судове засідання сторін та інших осіб, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду подання.

Однак, в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про належне повідомлення про час та місце розгляду справи заінтересованої особи, зокрема, Міністерства промислової політики України.

Таким чином, суд першої інстанції не повідомивши заінтересовану особу - Міністерство промислової політики України, провів розгляд подання без її участі, чим порушив порядок вирішення даного питання, що призвело до неможливості останнім скористатись своїми процесуальними правами, в першу чергу надати суду пояснення та докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції не можна вважати законною і обгрунтованою, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 311, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу Міністерства промислової політики України задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Копняк С.М.

Судді : Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.