Провадження № 2/161/495/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

04 березня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі:

головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

її представника
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

її представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на частку у
спільній сумісній власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 23.12.2013 року звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку у спільній
сумісній власності подружжя,
посилаючись на те, що Луцьким
міськрайонним судом розглядається
цивільна справа № 161/13142/2013 за позовом
ОСОБА_3 до Заборольської сільської ради
Луцького району про визнання права
власності на спадкове майно після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
а саме: на житловий будинок з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1;
правовстановлюючі документи на це
будинковолодіння відсутні. Спірний
будинок з надвірними будівлями та
спорудами не входить до складу
спадкового майна, яке залишилось після
смерті ОСОБА_5 Даний будинок належить
їй та її чоловікові ОСОБА_6 та є
спільною сумісною власністю подружжя.
Вони за спільні кошти, використовуючи
спільну працю, збудували його у період
з 1983 по 1992 роки.

Заяву мотивує тим, що у 1972 році був
укладений шлюб між нею та ОСОБА_6. Матір
ОСОБА_6 ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_7
по АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_7 з 1982 року по 2003 рік,
ОСОБА_5 вважалась власником вказаного
домогосподарства, що підтверджується
довідкою Заборольської сільської ради
від 11.11.2013р. У 1983 році її чоловік ОСОБА_6
на території господарства своєї матері
ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 розпочав будівництво
житлового будинку з метою спільного
проживання у ньому. На той час ОСОБА_5
було більше 70 років. Вона отримувала
державну пенсію. Ця пенсія була досить
невеликою і не використовувалась для
фінансування будівництва . Разом з
чоловіком вони наймали будівельників,
деякі роботи проводили власними
зусиллями. Придбання цегли,
пиломатеріалів та інше
підтверджується копіями накладних,
квитанцій та рахунків, виданих на ім'я
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Після завершення
будівництва та проведення усіх
необхідних внутрішніх ремонтних робіт,
вона, разом з чоловіком, ОСОБА_6
постійно проживала без реєстрації у
спільно зведеному будинку разом з його
матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Вони
допомагали, доглядали та піклувались
про матір, оскільки остання була
людиною похилого віку; утримували
будинок та інше майно в належному
стані, здійснювали ремонт та
оплачували комунальні послуги. У
травні 2001 року її чоловік ОСОБА_6
зареєструвався за вказаною адресою.
Після смерті матері з 2003 року і по даний
час, згідно даних погосподарської
книги, ОСОБА_6 рахується першим членом
домогосподарства по АДРЕСА_1. На ім'я
ОСОБА_6 було виготовлено технічний
паспорт на спірний житловий будинок
комунальним підприємством «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації».

Оскільки фактичними забудовниками
спірного будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 були вона та її
чоловік ОСОБА_6, будівництво велося за
рахунок їх праці та коштів, а тому
вважає це майно спільною сумісною
власністю подружжя з часу завершення
будівництва. У 2009 році помер її чоловік
- ОСОБА_6, не залишивши після себе
заповіту, не оформивши право власності
на спільне сумісне майно та не
одержавши на нього правовстановлюючих
документів, що позбавляє його
спадкоємців реалізувати право на
спадщину. В свою чергу, в установленому
законом порядку, право власності на
спірне будинковолодіння, нею не було
оформлено. На даний час вона проживає
за адресою: АДРЕСА_1, продовжуючи
володіти та користуватись майном,
оплачувати комунальні послуги та
витрати на утримання домоволодіння в
належному стані. ЇЇ донька ОСОБА_3
претендує на спірне будинковолодіння.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просить суд визнати за нею право
власності на ? частини житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ,
як частку у спільній сумісній
власності подружжя.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала з наведених у ній мотивів.

В судовому засіданні відповідач позов
не визнала, подала суду письмове
заперечення, в якому зазначила, що
власником спірного житлового будинку
була ОСОБА_5, яка даний житловий будинок
заповіла їй - своїй онуці . Позивач не
була членом сім'ї ОСОБА_5, не є
спадкоємцем ОСОБА_5, а тому в
задоволенні позову просить відмовити в
зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, допитаних
в судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками
будинковолодіння в АДРЕСА_1 з 1974 року по
1982 рік та з 1982 року по 2003 рік були ОСОБА_7
та ОСОБА_5, що підтверджується витягом з
погосподарської книги № 1 за 2002 рік,
державним актом серії І-ВЛ № 026658 на
право приватної власності на землю,
виданим на ім'я ОСОБА_5, технічним
паспортом на спірний житловий будинок
приватного житлового фонду, виданим на
ім'я ОСОБА_5 у 1995 році.

Судом встановлено, що будівництво
спірного будинковолодіння було
розпочато ОСОБА_5 у 1985 році, що
підтверджується будівельним паспортом
на забудову земельної ділянки. Вказане
будинковолодіння закінчено
будівництвом у 1992 році, що
підтверджується висновком експертного
дослідження №0-125 від 25.06.2012 року ,
поясненнями сторін та допитаними в
судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, актом на ім'я ОСОБА_5 про
винесення в натурі меж земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
04.09.1985року, згідно рішення
Заборольської сільської ради про
надання

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
власність» в редакції на 31.12.1992 рік, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, у приватній власності
громадян можуть перебувати жилі
будинки, збудовані на відведеній у
встановленому порядку земельній
ділянці або придбані на законних
підставах, наприклад, за договором
купівлі - продажу, міни, дарування, за
правом спадщини.

Згідно заповіту від 27.06.2002р.,
посвідченого Троц Ю.Б., державним
нотаріусом Першої Луцької
держнотконтори, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
все належне їй майно, де б воно не було і
з чого б воно не складалося та взагалі
все те, що буде належати їй на момент її
смерті, та на що він за законом матиме
право заповіла ОСОБА_3.

09.02.2004р. державним нотаріусом Луцької
районної державної нотаріальної
контори, на підставі вищевказаного
заповіту, видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом , спадкоємцем
майна, зазначеного в заповіті ОСОБА_5 є
її онука ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке
видано свідоцтво, складається з права
на майновий пай, в СВК «Урожай» с.
Забороль Луцького району та на
земельну ділянку площею 2,2535га,
розташовану на території
Заборольської сільської ради.

Як роз'яснив Верховний Суд України у
своїй постанові №7 від 04.10.1991р. «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок, ст. 17 Земельного кодексу від
18.12.1990 року (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 63, 64 Земельного
кодексу Української РСР від 07.08.1970 року
(з наступними змінами та доповненнями)
і ст.14 Закону України «Про власність»
земельна ділянка для будівництва
жилого будинку і господарських
будівель надається громадянину в
користування або приватну власність,
участь інших осіб у будівництві не
створює для них права приватної
власності на жилий будинок, крім
випадків, коли це передбачено законом.
Особи, що брали участь у будівництві
жилого будинку (його купівлі) не на
підставі угоди про створення спільної
власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво (купівлю) будинку, якщо
допомогу забудовнику (покупцю) вони
надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить
членам сім'ї власника жилого будинку,
якщо вони брали участь лише у
будівництві підсобних будівель
(літньої кухні, сараю тощо) і підсобних
приміщень або коли їх затрати на ремонт
жилого будинку перевищували
покладений на них ст.156 ЖК України
обов'язок.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, на підставі рішення
виконавчого комітету Заборольської
сільської Ради народних депутатів від
14.02.1984 року №9 була надана в безстрокове
користування земельна ділянка площею
0,12 га для будівництва індивідуального
жилого будинку і господарчих будівель.
Дана обставина підтверджується
Свідоцтвом на забудову садиби в
сільському населеному пункті
Української РСР від 12.07.1985 року. В
подальшому ОСОБА_5 винесла в натуру
межі земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку,
виготовила проект забудови та
приступила до будівництва спірного
будинковолодіння, яке було закінчено у
1992 році.

Суд вважає, що спірне будинковолодіння
є власністю ОСОБА_5, що підтверджується
випискою з погосподарської книги за 2002
рік, в якому ОСОБА_5 до дня своєї смерті
(ІНФОРМАЦІЯ_3 року) проживала, що
підтверджується довідкою №178 за січень
місяць 2004 року, виданою Заборольською
сільською радою Луцького району
державному нотаріусу.

Приймаючи до уваги, що саме ОСОБА_5 була
надана земельна ділянка для
будівництва спірного жилого будинку і
господарських будівель, угоди про
створення спільної власності між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_1, на період
будівництва житлового будинку, не було,
а тому позивач не вправі вимагати
визнання за нею права власності на
частку у вказаному будинковолодінні.

За таких обставин, в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити за
безпідставністю .

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
Законом України «Про власність», ст. ст.
63, 64 ЗК УРСР (1970р.), ст. ст. 17 ЗК УРСР (1990р.),
328 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання права власності на частку
у спільній сумісній власності подружжя
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.В. Івасюта