АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1018/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2012 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

У квітні 2012 року позивач ПАТ «ОТП Банк»
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту у
розмірі 49 890,96 доларів США та неустойки
- 116 256 грн. 26 коп., і судових витрат,
посилаючись на невиконання
відповідачем умов кредитного договору,
укладеного 01.06.2007 року між сторонами,
відповідно до умов якого позивач надав
кредит в розмірі 96 954 доларів США зі
сплатою 11, 49 % річних, строком до 01.06.2014
року.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2012
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ПАТ «ОТП
Банк» заборгованість за кредитним
договором в сумі 49 890, 96 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 398 414
грн. 24 коп. та 116 256 грн. 26 коп. пені та
штрафних санкцій. Стягнуто з ОСОБА_2
користь ПАТ «ОТП Банк» витрати по
сплаті судового збору в сумі 3219 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2013 року заяву
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

Вказувала, що відповідач була відсутня
в судових засіданнях, оскільки не була
належно повідомлена про розгляд
справи, що призвело до неповного
з'ясування обставин справи. При цьому в
матеріалах справи відсутні докази
надання та отримання позичальником
ОСОБА_2 кредиту готівковою іноземною
валютою в сумі 96 954 долари США за
кредитним договором від 01.06.2007 року.
Доказування у даній справі грунтується
на припущенні, що позивач надав, а
відповідач отримав кредит у сумі 96 954
долари США за кредитним договором.

Крім того, в даному кредитному договорі
не вказано, на підставі якого пункту
додатку до якої генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій
позивач мав право надавати фінансові
послуги у вигляді кредиту в іноземній
валюті відповідно до ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг».

В судове засідання апелянт та її
представник не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтверджується
особистою розпискою представника
апелянта ОСОБА_3 від 05.12.2013 року (а.с. 174).
Клопотання апелянта про відкладення
розгляду справи колегією суддів
визнано необґрунтованим, оскільки
доказів поважності причин неявки суду
не подано, а представник апелянта
ОСОБА_3, уповноважений нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_2 від
03.07.2013 року, в судове засідання не
з'явився, причин неявки не повідомив,
будь-яких заяв не подавав. Відповідно
до вимог ст. 305 ЦПК України колегією
суддів визнано за можливе розглянути
справу у відсутності апелянта та її
представника.

В судовому засіданні представник
позивача ПАТ «ОТП Банк» ХрановськийВ.М.
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук
Т.І., пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
01.06.2007 року між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, відповідно якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 96 954
доларів США, із встановленням
фіксованої процентної ставки в розмірі
11,49 % річних.

Відповідно до умов договору,
відповідач зобов'язалась в порядку та
на умовах, що визначені кредитним
договором повертати кредит,
виплачувати проценти за його
користуванням, сплачувати неустойки та
інші передбачені платежі в сумі, строки
та на умовах, що передбачені договором.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач належним чином не
виконувала своїх зобов'язань за
договором, у зв'язку з чим станом на
26.03.2012 року заборгованість відповідача
перед позивачем становить 49 890,96
доларів США, з яких: заборгованість за
кредитом - 48 114,26 доларів США; сума
несплачених відсотків за користування
кредитом за період з 02.08.2007 року по
26.03.2012 року - 1776,7 доларів США.

Відповідно ст. 3 частини 2 кредитного
договору визначено відповідальність
відповідача та у відповідності до
положень цієї статті банком
нараховано 115 626 грн. 26 коп. пені та 630
грн. - штрафних санкцій.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону,
обставини, які суд вважав
встановленими, доведені. Норми
матеріального права - ст. 525, 530, 610, 1054, 1049
ЦК України відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Як вбачається з матеріалів справи, за
умовами укладеного між сторонами
кредитного договору №CL-002/852/2007 від 01
червня 2007 року позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 96 954
долари США із встановленням фіксованої
процентної ставки в розмірі 11,49% річних,
строком повного погашення кредиту до 01
червня 2014 року ( а.с. 4-10,15).

Доводи апеляційної скарги відповідача
про відсутність в матеріалах справи
належних доказів отримання кредиту
колегія суддів вважає безпідставними
та необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються наступними доказами.

Як вбачається з кредитної заявки,
оформленої та підписаної ОСОБА_2 01.06.2007
року, вона просила видати кредит у сумі
96 954 долари США шляхом перерахування
кредитних коштів у повній сумі з
кредитного рахунку на поточний рахунок
НОМЕР_1, відкритий на її ім'я в ЗАТ «ОТП
Банк» ( а.с. 15).

Відповідно до доданої ПАТ «ОТП Банк»
до позовної заяви виписки із
зазначеного рахунку, 01.06.2007 року
відбулась видача готівки з поточного
рахунку згідно кредитного договору
№CL-002/852/2007 від 01.06.2007 року ( а.с. 17).

За умовами кредитного договору, розмір
щомісячного платежу, строк сплати
якого - до 01 числа кожного календарного
місяця, становить 1154,22 долари США + сума
нарахованих процентів на дату платежу (
а.с. 4).

Відповідно до розрахунку
заборгованості по вказаному
кредитному договору, наданого
представником позивача до суду
апеляційної інстанції, щомісячний
платіж по кредиту у сумі 1154,22 долари США
позичальник ОСОБА_2 сплачувала у
повному обсязі у період з 02.07.2007 року по
01.12.2008 року. В подальшому платежі вона
сплачувала нерегулярно та не в повному
обсязі, зокрема, за період лютий 2009 -
липень 2009 року, грудень 2009 - січень 2010
року, березень, червень, вересень 2010
року щомісячні платежі не надходили, в
окремих місяцях 2010 року здійснювалась
переплата з урахуванням
заборгованості. Таким чином, станом на
05 січня 2011 року відповідачем була
сплачено із суми наданого кредиту 37 730,92
долари США.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
січня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 було укладено додатковий
договір № 5 до кредитного договору
№CL-002/852/2007 від 01.06.2007 року, який
належним чином підписаний
позичальником, та у якому сторони
домовились внести зміни та доповнення
до кредитного договору, зокрема, графік
платежів викладено у новій редакції (
а.с. 112- 115).

Відповідно до вказаного графіку, що є
додатком № 1 до додаткового договору №
5 від 05.01.2011 року, та який також містить
підпис позичальника, в ньому
зафіксована сума непогашеного кредиту
станом на 05.01.2011 року у розмірі 59 223,08
доларів США, яка узгоджується із
наданим розрахунком та змістом
вищевказаних доказів : 96 954 - 37 730,92 = 59
223,08 доларів США ( а.с. 11-13).

Зазначеним графіком встановлено інший
розмір щомісячних платежів, відповідно
до якого погашення основної суми
кредиту відбувається у розмірі від 538,06
доларів США у січні 2011 року до 1264, 18
доларів США у жовтні 2011 року, а також
процентів за користування кредитом.
Починаючи з листопада 2011 року розмір
щомісячного платежу передбачений
сторонами у графіку в сумі 1847,34 долари
США, до якої входить погашення основної
суми кредиту та нараховані відсотки, -
і до закінчення строку дії договору -
01.06.2014 року ( а.с. 11-13).

З врахуванням викладеного, доводи
апелянта про відсутність доказів
отримання суми кредиту в розмірі 96 954
долари США є безпідставними та
висновків суду першої інстанції в
оскаржуваному рішенні не спростовують.

Відповідно до п. 2.1.3.1. додаткового
договору № 5 від 05.01.2011 року до
кредитного договору №CL-002/852/2007 від
01.06.2007 року, у випадку невиконання
позичальником боргових зобов'язань чи
невиконання позичальником або третіми
особами інших умов кредитного
договору, цього додаткового договору
понад тридцять календарних днів
(визначено у договорі як «строк
порушення зобов'язань»), сторони
домовились, що банк вважається таким,
що реалізував своє право щодо вручення
позичальнику вимоги про виконання
боргових зобов'язань у повному розмірі,
а позичальник вважається таким, що
допустив істотне порушення умов
кредитного договору та додаткового
договору та отримав вимогу банку, у
зв'язку з чим позичальник зобов'язаний
погасити боргові зобов'язання у
повному розмірі протягом наступних 30
календарних днів, що слідують за
останнім днем строку порушення
зобов'язань ( а.с. 112).

Як вбачається з наданого розрахунку
заборгованості, щомісячні платежі
сплачувались відповідачем нерегулярно
та не у повному обсязі, а у березні 2012
року щомісячний платіж взагалі не був
сплачений, що стало підставою для ПАТ
«ОТП Банк» для застосування п. 2.1.3.1
додаткового договору № 5 та
направлення відповідачу 04 квітня 2012
року цінним листом за № 22-2-2/201196 вимоги
про погашення заборгованості у
повному обсязі протягом 30 календарних
днів з дня отримання цієї вимоги, а
саме: 48 114,26 доларів США - залишку
заборгованості за кредитом, 1776,7
доларів США - несплачених відсотків за
користування кредитом, 115 626 грн. 26 коп. -
суми пені та 630 грн. штрафних санкцій (
а.с. 110-111).

Дані про виконання цієї вимоги
відповідачем в матеріалах справи
відсутні, апеляційна скарга посилань
на виконання умов додаткового
договору № 5 до кредитного договору -
не містить, як і посилань на докази
виконання зобов'язань, встановлених
вимогою ПАТ «ОТП Банк» від 04.04.2012 року.

З наданого представником позивача
розрахунку заборгованості вбачається,
що відповідач вимогу банку від 04.04.2012
року не виконала.

Статтею 629 ЦК України
встановлено обов'язковість договору
для виконання сторонами. Згідно зі ст.
1054 ЦК України, за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 порушила
взяті на себе зобов'язання по
своєчасному погашенню заборгованості,
то суд дійшов обґрунтованого висновку
про правомірність вимог позивача про
дострокове стягнення всієї суми
заборгованості, відсотків за
користування кредитом, пені та штрафу.

Відповідно до п. 3.1.1 частини 2
кредитного договору №CL-002/852/2007 від
01.06.2007 року, за порушення взятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені цим договором строки
позичальник зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі 1% від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання за кожний день
прострочки. Зазначена пеня сплачується
додатково до прострочених сум, що
підлягають сплаті згідно з договором.

Сума пені за прострочення виконання
зобов'язань нарахована банком у
розмірі 115 626 грн. 26 коп. Також пунктом
3.1. частини 2 кредитного договору
передбачено штраф за прострочення
виконання боргових зобов'язань, який
нарахований банком у сумі 630 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Розрахунок і сума заборгованості по
кредиту, відсотках та неустойці в
апеляційній скарзі апелянтом не
оспорювались.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що вона не була
належним чином повідомлена про судове
засідання 24.09.2012 року, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
оскільки вказана обставина не призвела
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до розписки від 30.05.2012
року (а.с. 122), відповідач була особисто
повідомлена про розгляд даної справи у
суді та призначення справи в судове
засідання на 05.06.2012 року, однак у
вказане судове засідання не з'явилась,
та до часу ухвалення рішення по справі
заперечень на позов не подавала,
будь-яких заяв від неї не надходило.

Доводи апелянта щодо
невстановлення Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
порядку надання кредитів у іноземній
валюті - колегія суддів не приймає до
уваги як безпідставні.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пунктах 10-11 Постанови № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин», згідно зі статтею 99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК України передбачено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Отже, банк як
фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність») банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків» є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання). Надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, сплата
процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що ним допущено порушення норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: