АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7293/14 Справа № 201/1347/13 Головуючий у 1 й інстанції - Трещов В.В. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

29 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О. ,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2014 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, обгрунтовуючи вимоги тим, що вироком Красногвардійського районого суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_4 засуджено за шахрайство до 6 років позбавлення волі, оскільки він шляхом обману та зловживання довірою заволодів будинком позивача, яким відповідачі незаконно користувалися протягом 10 років.

18 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково- стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 455 120 гривень 40 копійок, 5 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та 3 141 грн. судового збору. В решті позовних вимог було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська змінено в частині розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 569,82 грн. витрати оплати судового збору та 500 грн. за оплату висновку спеціаліста.

04 грудня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 скасовано та справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

20 лютого 2014 року ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву, посилався на те що, 10 лютого 2003 року за відсутності його та членів сім'ї ОСОБА_4 з невідомими озброєними особами проникли до домоволодіння АДРЕСА_1, змінив замки вхідних дверей та воріт, поставив охорону та став користуватися домоволодінням.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року ОСОБА_4 засуджено за шахрайство за ст. 190 ч. 4 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Позивач зміг потрапити до свого будинку лише 06 вересня 2012 року, де в присутності свідків та ОСОБА_6, який на той час орендував вказане приміщення, оглянули стан будинку про що склали відповідний акт стану та приймання - передачі домоволодіння.

Потрапивши до будинку позивач з'ясував, що будинок знаходиться в аварійному стані, що підтверджується актом від 06 вересня 2012 року та показами свідків. Вартість шкоди, спричиненої внаслідок неналежної експлуатації спірного будинку, становить 455 120 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Внаслідок протиправних дій відповідача та неналежної експлуатації, будинок було зруйновано та приведено в нежитловий стан: було порушено системи водопостачання та водовідводу, що призвело до осадки фундаменту каміна та його знищення; стіни і стелі приміщень цокольного, першого та другого поверху, гаражів, санвузлів і інших приміщень залиті водою, покриті грибком і пліснявою, штукатурка і краска осипалися, сантехніка знята та викрадена, частково приведена до руйнації, панельна обшивка стін з полірованого ДСП і дубових рейок від сирості набухли і відстали від стін, паркетні поли теж набухли та зруйнувалися, електропроводка не працює, освітлення відсутнє, світильники зняті і викрадені, чавунні батареї опалення розморожені, трубопроводи обрізані і заглушені, дверне скло майже скрізь розбито і відсутнє, зняті і вкрадені раковини умивальників, ванни і кабінки для душу, стелі мають тріщини, кахель розбитий та місцями зовсім відсутній, зрізані і відсутні металеві стелажі, побито скло теплиці, зрізані і відсутні два вольєри для собак, дві будки для собак, навіс для дров.

Вартість шкоди, спричиненої внаслідок незаконного заволодіння і користування домоволодінням ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (упущена вигода) становить 3 303 143 грн., яку позивач також просив стягнути з відповідача на його користь.

Після повернення до будинку позивачу стало відомо, що існує заборгованість перед ВАТ "Дніпрогаз" за спожитий газ за 2012 рік в розмірі 9 660,63 грн. яку позивачем було сплачено, та яку він просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь.

Діями відповідача позивачу було спричинено значну моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням і знищенням його майна яку він оцінює в 5 000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір та 4 000 грн. сплачених за проведення оцінки збитків.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що позивач не надав доказів, що саме протиправні дії відповідача привели до зруйнування будинку, окрім того представник відповідача пояснив, що після арешту відповідача за його майном згідно ст. 160 КПК України (в редакції 1960 року) слідчі органи були зобов'язані вжити заходів щодо охорони майна і житла.

Рішенням суду І інстанції в позовних вимогах відмовлено. Додатковими рішеннями від- 08 серпня, 29 вересня, 23 жовтня 2014 року вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню а рішення скасуванню з постановленням нового, з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_4 було засуджено за шахрайство до 6 років позбавлення волі, оскільки останній шляхом обману та зловживання довірою заволодів будинком позивача, яким останній не міг користувалися протягом 10 років /т. 2 а.с. 1-9/.

18 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 455 120 гривень 40 копійок, 5000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та 3 141 грн. судового збору, в решті позовних вимог - відмовлено /т.2 а.с. 239-243/ .

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська змінено в частині розподілу судових витрат, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 569,82 грн. витрати на оплату судового збору та 500 грн. за оплату висновку спеціаліста /т. 3 а.с. 17-18/.

04 грудня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 скасовано, справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /т. 3 а.с.59-61/.

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 складаються зі стягнення з ОСОБА_7 455 120 грн. майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, 3 303 140 грн. упущеної вигоди, 4 000 грн. вартості сплачених за проведення оцінки майна, 9 660, 63 грн.- сплачена заборгованість за природний газ та судові витрати.

Суд встановив, що 21 лютого 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який на той час займав посаду директора ПТ "Дніпропетровський кредит" та діяв як фізична особа було, укладено усний договір позики грошових коштів на суму 50 000 доларів США. ОСОБА_4 визначив ОСОБА_2 умови користування переданими коштами, а саме: сплату на його користь щомісяця 10 % від суми позики та виконання умов договорів поруки, укладених в письмовій формі. Крім того умовою було оформлення формальної угоди, що не несла юридичних наслідків, а саме, договору купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1, який мав бути розірваний після повернення позики. В цей же день між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу будинку.

10 лютого 2003 року ОСОБА_4 у відсутності позивача , разом з невідомими особами, проник до будинку, змінив замки та заволодів будинком.

20 грудня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровській області було змінено, визнано недійсним договір купівлі продажу - будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-753, визнано недійсним договори поруки укладені в період з 21 лютого 1997 року по березень 2001 рік та визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані господарські споруди в домоволодінні по АДРЕСА_1 без додаткового вводу в експлуатацію /т. 2 а.с.17-26/ .

06 вересня 2012 року позивач потрапив до будинку та з'ясував, що будинок знаходиться в аварійному стані, на підтвердження доводів надано акт огляду стану, приймання та передачі домоволодіння /т. 2 а.с. 27-33/, відповідно якого будинок на момент огляду - 06 вересня 2012 року не був придатний для житла.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили, що на момент огляду будинку в вересні 2012 року будинок був в нежитловому стані, батареї розмерзлися, паркет здутий, сантехніка відсутня.

Згідно звіту від 01 жовтня 2012 року вартість шкоди, спричиненої внаслідок неналежної експлуатації будинку становить 455 120 грн. та упущена вигода 3 303 143 грн. /т.1 а.с.7-247/.

За договором дарування від 13 лютого 1997 року ОСОБА_2 прийняв в дар жилий будинок А-2 жилою площею 146,5 кв.м. розташований на земельній ділянці розміром 784 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 /т. 3 а.с. 100/. Згідно технічному паспорту на житловий будинок від 13 лютого 1997 року загальна площа будинку становить 577,2 кв.м. а житлова 146,5 /т.3 а.с. 102-107/.

Відповідно технічного паспорту від квітня 2002 року (власник ОСОБА_4 та ОСОБА_8) загальна площа будинку становить 568,4 кв.м. в тому числі житлова 142,8 кв.м. /т. 3 а.с. 108-111/.

Згідно технічного паспорта від 14 грудня 2012 року (власник ОСОБА_2) загальна плаща становить 572,9 кв.м. з яких 144,3 житлова. /т.3 а.с. 207-214/.

При відмові в позові суд посилався на відсутність у вироку та наданих позивачем доказах того, що саме протиправні дії ОСОБА_4 призвели до зруйнування будинку, та його винними діями завдано моральну шкоду, збитки. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_5 пояснили що ОСОБА_4 не руйнував будинок, а навпаки з 2003 року розпочав його ремонт та до 2009 року проживав в ньому, будинок за час володіння ОСОБА_4 був у належному стані та придатний для житла.

Суд вказува, що позивач не довів факт наявності шкоди та її розмір. Так, згідно зі звітом про оцінку шкоди вартість шкоди , спричиненої внаслідок неналежної експлуатації спірного будинку становить 455 120 грн. /т.1 а.с. 11-58/.

Відповідно наданої оцінки ТОВ "НВП "ФТЕ" проведеної в період з 14 лютого 2014 року по 19 лютого 2014 рік вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 10 лютого 2003 року склала 651 561 грн. оцінка виконана в період з 14 лютого 2014 року по 19 лютого 2014 рік в той час як датою оцінки є 10 лютого 2003 рік. Тому дана оцінка кваліфікується як ретроспективна, тобто станом на дату оцінки, значно відстаючу від дати проведення оцінки. Відомості про технічний стан улучення об'єкта на дату оцінки надані замовником ОСОБА_2 /т. 3 а.с. 121-205/

За недоведеності протиправності дій відповідача і причинного зв'язку між такими діями та спричиненою позивачу шкодою та доведеності відповідачем того, що він в період з 2003 року по 2009 рік проводив ремонт спірного будинку та проживав в ньому, однак в 2009 році був арештований, суд дійшов до висновку про відмову в позові.

Однак з такими висновками погодитись неможна виходячи з наступного.Рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

В п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від18 грудня 2009 року № 18 роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року в частині задоволених вимог позивача, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що позивач вказував, що є власником майна будинку, незаконним користуванням яким йому спричинено майнову шкоду, яка полягає у пошкодженні майна, однак на підтвердження належності майна саме позивачу останнім не було подано жодного належного та допустимого доказу.

З вироку від 21 вересня 2010 року (т. 2 а.с. 1-9), а також матеріалів звіту про оцінку вартості об'єкту (т. 1 а.с. 60) вбачається, що спірний будинок належав позивачу на підставі договору дарування від 13 лютого 1997 року.

З 21 лютого 1997 року (укладання договору купівлі-продажу з відповідачем) до 13 червня 2012 року (набуття чинності судовим рішенням про визнання договору купівлі-продажу недійсним) власником будинку були відповідачі ОСОБА_4та ОСОБА_8

З договору дарування вбачається, що позивачу 13 лютого 1997 року був подарований цегляний будинок площею 148,9 кв. м, інвентарною вартістю 62 721 грн.

Згідно з вироком суду від 21 вересня 2010 року будинком такої самої вартості - 62 721 грн, заволодів відповідач в 2003 році.

Стягуючи шкоду у розмірі 455 120 грн, визначену звітом про оцінку вартості об'єкту, складеним ТОВ НПП "Фінансова та технічна експертиза", суд залишив поза увагою те, що в зазначеному звіті площа будівлі, щодо якої визначається вартість пошкоджень, зазначена 568,4 кв. м; у зв'язку з чим відбулось збільшення площі будинку із 148,9 кв. м до 568,4 кв. м суд не з'ясував.

Із наявних в матеріалах справи пояснень сторін, судових рішень та вироку вбачається, що будівля з 1997 року до 2003 року перебудовувалася, відповідні дозвільні документи не отримувались.

Документи, що підтверджують належність позивачу на праві власності будинку саме площею 568,4 кв. м в справі відсутні.

Беручи до уваги на підтвердження розміру спричиненої майнової шкоди звіт про оцінку вартості об'єкта, суд не врахував також і того, що визначена експертом сума - 455 120 грн 40 коп. (т. 1 а.с. 36) є вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних станом на час складання звіту, яка не враховує стану та вартості майна, що належало позивачу на час заволодіння ним відповідачем (2003 рік).

Суд не встановив чи є будинок об'єктом права власності, в якому стані він був на час вибуття із нього позивача; в якому розмірі йому спричинена шкода та чи є така шкода прямим наслідком протиправних дій відповідача чи інших осіб; в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що їх регулює.

Колегія суддів встановила, що на виконання вказаної ухвали позивач надав суду копії: договору дарування будинку від 13 лютого1997 року, державний акт про право приватної власності на землю від 23 липня 1998 року, технічні паспорти на ім'я позивача від 13 лютого 1997 року , 14 грудня 2012 року, та технічний паспорт від 12 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_8, звіт про оцінку спірного майна від 04 лютого 2013 року, тобто вимоги ухвали від 04 грудня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ стосовно встановлення будинку, як об'єкта права власності та його стан на час вибуття із нього позивача судом належним чином не перевірені.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Стаття 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яка регулює повноваження органів місцевого самоврядування в галузі будівництва, визначає їх компе-тенцію, щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (жилих будин-ків) в порядку та у випадках, що встановлені Законом.

Ст. 26 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 20111 року встановлює порядок проектування та будівництва об'єктів власником або користувачем земельних ділянок.

У матеріалах справи відсутні докази стосовно здачі будинку в експлуатацію, змін його розмірів в установленому Законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотання позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч вимог вказаних норм Закону судом не встановлено: фактичних обставин по справі, не уточнено позицію позивача відповідно до ст.33 ЦПК України стосовно залучення до участі в справі органу місцевого самоврядування, що впливає на визначення обсягів та розміру заявлених вимог стосовно завданої шкоди, правові підстави стягнення витрат за користування газом, тому рішення, як передчасне, підлягає скасуванню, з постановою нового- про відмову в позові.

Як складова основного, на підставі ст 88 ЦПК України, підлягають скасуванню і додаткові рішення від 08 серпня , 29 вересня , 23 жовтня 2014 року якими суд вирішував питання судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2014 року та додаткові рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня , 29 вересня , 23 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - скасувати , в позовних вимогах- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.