АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/123/К/14
Головуючий в суді першої
інстанції - Хардіна О.П.
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Соколан Н.О., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі в порядку
ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами, за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату
судового засідання, та без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 11
лютого 2013 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором. В обгрунтування позовних
вимог зазначив, що 24 листопада 2006 року
між ним та відповідачкою був укладений
кредитний Договір, згідно умов якого
ОСОБА_4 надано кредит в розмірі 9616грн.10
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,09 %
щомісячно на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
строком повернення 24 листопада 2008 року.
У зв'язку з невиконанням відповідачкою
взятих на себе зобов'язань утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 01
серпня 2012 року складає 96855 грн. 68 коп., з
яких: 9610грн. 62 коп. - заборгованість за
кредитом, 34724 грн. 47 коп. -
заборгованість по відсотках за його
користування, 47432 грн. 22 коп. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 4588грн. 37 коп. - штраф (процентна
складова), та яку разом із судовими
витратами в сумі 968 грн. 56 коп. Банк
просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 лютого 2013 року
позовні вимоги Банку задоволені
частково, на його користь з ОСОБА_4
стягнуто заборгованість в сумі 58923грн.
46 коп., а також судові витрати в сумі та
589грн.23коп.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 травня
2013 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року касаційна
скарга ОСОБА_4 задоволена, ухвала
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 травня 2013 року скасована,
справа передана на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
позові, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на її думку, суд
неправомірно розглянув справу без її
участі, дійшов помилкового висновку
щодо доведеності позивачем його
позовних вимог, не встановив всі
обставини справи та не надав належної
оцінки доказам,оскільки вона не
укладала з позивачем ніяких договорів
та про існування даного договору
дізналась лише у 2010 році.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що для придбання
металопластикових вікон 24 листопада 2006
року ОСОБА_4 звернулася до Банку із
заявою позичальника № DNHKP79090042 про
надання їй кредиту в розмірі
9616грн.10коп. строком на 24 місяці зі
сплатою відсотків у розмірі 2,09% на
місяць на суму залишку заборгованості.

На підставі укладеної сторонами угоди
Банк перерахував кошти у розмірі 7397грн.
на оплату шести металопластикових
вікон на поточний рахунок
торговельно-сервісної мережі - СПД
ОСОБА_6 (а.с. 9).

У зв'язку з невиконанням відповідачкою
станом на 01 серпня 2012 року у
відповідачки перед Банком утворилась
заборгованість в сумі 96855 грн. 68 коп., у
тому числі: 9610грн. 62 коп. -
заборгованість за кредитом, 34724 грн. 47
коп. - заборгованість по відсотках за
його користування, 47432 грн. 22 коп. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 4588грн. 37 коп. - штраф (процентна
складова).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та стягуючи з
відповідачки на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
58923грн.46 коп., суд першої інстанції
виходив з доведеності факту
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором в частині
своєчасного повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

При розгляді справи судом установлено,
що 24 листопада 2006 року ОСОБА_4
звернулась до Банку із заявою
позичальника № DNHKP79090042 про надання їй
кредиту для придбання
металопластикових вікон, згідно з якою
їй надано кредит у розмірі 9616грн.10коп.
строком на 24 місяці зі сплатою
відсотків у розмірі 2,09% на місяць на
суму залишку заборгованості, а кошти у
розмірі 7397грн. перераховано на
поточний рахунок
торговельно-сервісної мережі.

Як убачається із умов кредитного
договору, який складається із Заяви
позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам та Тарифів,
відповідачка зобов'язалась сплачувати
банку щомісячний платіж у розмірі 515,29
грн., який складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам

При цьому, п. 3.2.9. Умов визначено, що при
непогашенні кредиту у строки,
зазначені в заяві, заборгованість у
частині вчасно непогашеної суми
кредиту вважається простроченою. На
залишок заборгованості по
простроченій сумі кредиту нарахування
відсотків здійснюється відповідно до
п. 4.2. цих Умов з дати виникнення
простроченої заборгованості.

У порушення норм закону та умов
укладеного сторонами договору
відповідач зобов'язання за даним
договором не виконала, у зв'язку з чим
станом на 01.08.2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 96855,68 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 9610,62 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
34724,47 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
47432,22 грн., штрафу (фіксованої частини) -
500,00 грн., штрафу (процентної складової) -
4588,37 грн.

Із розрахунку заборгованості, наданому
Банком, убачається, що Банк виходив із
поточної ставки відсотків за
користування кредитними коштами - 25,08 %
річних, що відповідає розміру
погодженої сторонами відсоткової
ставки у розмірі 2,09% на місяць (2,09% х 12
місяців = 25,08%).

Правильно встановивши зазначені
обставини, надавши їм вірну юридичну
оцінку, правильно застосувавши норми
цивільного права, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідачки на користь Банку
заборгованості за кредитним договором.

При цьому, сума пені за несвоєчасне
погашення кредиту судом була зменшена
та визначена у розмірі 9 500 грн.

Рішення суду в частині зменшення
розміру пені сторонами не оскаржене,
тому колегія суддів не вдається до
перегляду рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки ОСОБА_4 не містять підстав
для її задоволення.

Так, безпідставним є довід апеляційної
скарги про те, що відповідач не
підписувала та не укладала із Банком
кредитний договір.

Із матеріалів справи та пояснень
сторін убачається, що Заява
позичальника № DNHKP79090042 від 24 листопада
2006 року підписана особисто ОСОБА_4, що
останньою не заперечується.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), затверджені наказом Голови
Правління ПриватБанку №391 від 21
березня 2006року, відповідачкою не
підписувались, проте в Заяві
позичальника зазначено, що
відповідачка ознайомлена та згодна з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам та виражає згоду з тим,
що ця Заява разом з запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
Тарифами складає між нею та Банком
кредитно-заставний договір, що
засвідчено її особистим підписом
(а.с.7-8).

Обговоривши питання щодо необхідності
призначення експертизи стосовно
підпису Заяви та Умов, про необхідність
вирішення якого зазначено в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року, сторони
визнали за недоцільне призначати таку
експертизу, оскільки факт підписання
Заяви відповідачкою та не підписання
нею Умов не оспорюється.

Таким чином, факт укладання сторонами
кредитного договору судом встановлено
правильно і доводи апеляційної скарги
цей факт не спростовують.

Не можуть бути взятими до уваги й
доводи відповідачки про неотримання
коштів за кредитним договором,
оскільки згідно з частиною першою ст..
638 та частиною першою статті 640 ЦК
України договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої статті 640 ЦК
України у разі, якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення
договору з моментом передання грошей у
випадку укладення договору позики
(стаття 1046 ЦК України). Однак кредитний
договір є укладеним з моменту
досягнення його сторонами у письмовій
формі згоди з усіх істотних умов
договору.

Отже, посилання позичальника на
відсутність її підпису на Умовах та
неотримання нею кредитних коштів не
можуть бути підставою для звільнення
її від відповідальності за невиконання
кредитних зобов'язань, які є чинними, з
огляду на презумпцію правомірності
правочину, встановлену статтею 204 ЦК
України, та обов'язковими для
виконання, з огляду на положення ст.. 629
цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_4 на те, що судом не
допитані особи, які причетні до видачі
кредиту, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6, не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки ці особи не залучені до участі
у справі в якості сторони, а допит їх у
якості свідків не спростує факт
укладення та дійсності кредитного
договору, правомірність якого
відповідачкою не оспорена у
встановленому законом порядку шляхом
пред'явлення відповідного позову.

Вирішуючи питання щодо дотримання
позивачем строку позовної давності,
про необхідність вирішення якого також
зазначено в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року, колегія
суддів виходить із наступного.

Згідно ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦПК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267
ЦК України). Якщо суд визнає поважними
причин пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч.5
ст.267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
позовної давності.

Згідно з умовами укладеного сторонами
кредитного договору Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) є його
складовою.

Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що не
суперечить ч.1 ст.259 ЦК України.

Як убачається із матеріалів справи,
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам викладені державною
мовою, містять зрозумілі та чіткі
визначення й поняття, надруковані
достатнім для сприйняття шрифтом,
ОСОБА_4 була ознайомлена і згодна з цими
Умовами, про що свідчить її особистий
підпис в анкеті позичальника, тому
колегія суддів вважає, що, підписуючи
заяву, відповідачка дійсно розуміла
вказані умови, в тому числі щодо
погодження сторонами терміну позовної
давності тривалістю п'ять років.

Зважаючи на те, що кінцевим строком
повернення кредитних коштів є 24
листопада 2008 року, а з даним позовом
Банк звернувся 24 вересня 2012 року,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач звернувся до суду з вимогою
про захист свого цивільного права в
межах погодженої сторонами позовної
давності.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного суду України №
6-116цс13 від 06 листопада 2013 року у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень ст.360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність правових підстав для
часткового задоволення позовних вимог
та стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку
заборгованості за кредитним договором
у сумі 58 923,46 грн.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не містять
підстав для її задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилили.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 лютого 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили. м. Кривого

Головуючий:
І.Є.Ляховська

Судді:
Л.В.Михайлів

Н.О.Соколан