Справа № 351/923/13-ц
Провадження № 22-ц/779/306/2014
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В.,
Соколовського В.М.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Підвисоцької сільської ради,
ОСОБА_4 про визнання рішення від
08.10.2012 року №182-18/2012 Підвисоцької
сільської ради про надання дозволу на
облаштування заїзду ОСОБА_4
нечинним, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
рішення Снятинського районного суду
від 25 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом про визнання нечинним рішення
від 08.10.2012 року №182-18/2012 Підвисоцької
сільської ради про надання дозволу на
облаштування заїзду ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивували тим, що
зазначеним рішенням сільської ради
порушено їх права землекористувачів,
оскільки без їхньої згоди у них
вилучено належну уже їм земельну
ділянку.

Просили визнати неправомірними дії
Підвисоцької сільської ради при
винесенні рішення про відчуження
земельної ділянки без згоди
землекористувачів та надання дозволу
на облаштування заїзду, визнати
нечинним та скасувати рішення
Підвисоцької сільської ради від 08.10.2012
року №182-18/2012 про надання дозволу на
облаштування заїзду по АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_4 та винести окрему ухвалу
та направити до правоохоронних органів
для відповідного реагування за
невиконання судового рішення та
зловживання службовим становищем та
внесення до офіційних документів
завідомо неправдивих даних головою
Підвисоцької сільської ради Д.І.
Юрійчук.

Рішенням Снятинського районного суду
від 25.11.2013 року в позові відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову,
а саме - заборону Підвисоцькій
сільській раді та ОСОБА_4 вчиняти
будь-які роботи по облаштуванню заїзду
на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі на дане рішення
представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_5
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають істотне
значення для справи і на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку, що
площа земельної ділянки позивачів, яка
знаходиться в їх користуванні, при
облаштуванні заїзду не змінилась і
залишилась 0, 25 га.

Вказує, що ширина належної позивачам
земельної ділянки, згідно акту виносу в
натуру меж земельної ділянки і
розбивки будівель від 19.03.1991 року,
зменшилась із 19,96 м. до 16,46 м. Також, у
план-схемі до акту обміру-обстеження
вказаної земельної ділянки від 25.10.2013
року чітко видно, що змінюються її
геометричні розміри, а саме - подвір'я,
ширина якого згідно будівельного
паспорта становить 20 м. зменшується до
16,46 м., віддаль від будинку до межі
зменшується з 7,48 м до 4,30 м. Крім того, в
даній план-схемі присутній злом
межових знаків (навпроти житлового
будинку в межу з ОСОБА_7), який в
матеріалах будівельного паспорта
позивачів відсутній.

Зазначене свідчить і про облаштування
заїзду, частково, за рахунок землі
ОСОБА_7

Крім того, висновок суду про те, що межі
земельної ділянки позивачів не були
встановлені є невірним, оскільки в
матеріалах справи є акт виносу в натуру
меж земельної ділянки і розбивки
будівель, який разом з будівельною
документацією затверджений рішенням
виконкому Снятинської районної ради
від 15.03.1991 року.

Враховуючи наведене, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

В засіданні апеляційного суду
представники ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9
апеляційну скаргу підтримали з
наведених вище мотивів.

Представник Підвисоцької сільської
ради - Юрійчук Д.І., ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_10 апеляційну скаргу
заперечили, посилаючись на її
безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що площа земельної ділянки
позивачів, яка знаходиться у їх
користуванні, при облаштуванні заїзду
не змінилась і залишилась 0, 25 га. і
враховуючи, що межі даної земельної
ділянки встановлені не були,
твердження позивачів, що при
облаштуванні заїзду у них було
вилучено частину земельної ділянки
свого підтвердження не знайшли.

Однак, такий висновок суду є невірним.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Снятинського районного суду
від 06.10.2009 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про реальний розподіл
майна подружжя затверджено мирову
угоду, згідно якої ОСОБА_2 передано у
власність ? житлового будинку, а
ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по 1/8
кожному житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
вбачається, що реєстрація права
власності на будинок проведена 25
лютого 2010 року.

Рішенням Підвисоцької сільської ради
від 06 серпня 2010 року передано у
приватну спільну часткову власність
ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0, 25 га.
для обслуговування житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_1.

Зазначене рішення містить план - схему
земельної ділянки та зазначення
межовиків, зокрема, зазначена земельна
ділянка межує з землекористувачем
ОСОБА_14 та відповідачем ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 20 грудня 2010 року є
власником земельної ділянки площею 0,
6473 га., цільове призначення якої для
ведення особистого селянського
господарства.

Судом встановлено, що 8 жовтня 2012 року
Підвисоцька сільська рада на підставі
заяви ОСОБА_4 про надання йому дозволу
на облаштування заїзду до наданої йому
у приватну власність земельної
ділянки, вирішила надати дозвіл ОСОБА_4
на облаштування заїзду до земельної
ділянки наданої йому у приватну
власність по вул. Січових Стрільців
шириною 3,5 метри у відповідності до
плану схеми.

Згідно зазначеного плану - схеми
(додатку до рішення сесії) облаштування
заїзду до земельної ділянки ОСОБА_4
вбачається, що такий заїзд проходить
між господарствами землекористувачів
ОСОБА_7 та позивачки ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 посилалися на те, що сільською
радою надано дозвіл на облаштування
заїзду за рахунок їхньої земельної
ділянки, при цьому без її вилучення.

Представник Підвисоцької сільської
ради, заперечуючи проти позову,
зазначав, що між господарствами ОСОБА_7
та позивачів існував заїзд на
земельній ділянці, яка відноситься до
земель сільської ради, а тому права
позивачів не порушено.

З схеми виносу в натурі меж земельної
ділянки і розбивки будівель технічного
паспорту на житловий будинок,
власником якого є на даний час ОСОБА_2
з дітьми вбачається, що жодного заїзду
чи дороги між господарствами ОСОБА_7 та
земельною ділянкою, виділеною для
будівництва житлового будинку ОСОБА_4
на час видачі будівельного паспорту на
забудову земельної ділянки не було.

Також у відповідності до
планово-картографічних матеріалів по
впорядкуванню присадибних та
громадських земель с. Підвисока, які
виготовлені Івано-Франківським
філіалом інституту «Укрземпроект» в 1982
році, дороги між господарствами ОСОБА_7
та ОСОБА_2 не показано.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 05
жовтня 2010 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_15 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди було
встановлено, що братом ОСОБА_4 було
пошкоджено встановлені стовпчики та
бетон огорожі, вважаючи, що ОСОБА_7 не
мала права на встановлення огорожі на
земельній ділянці, яка являється
спільним заїздом до її господарства та
господарства його брата та належить до
земель сільської ради. При цьому судом
було встановлено, що відсутні будь-які
докази того, що між господарствами
ОСОБА_7 та братом відповідача ОСОБА_4
існує спільний заїзд.

Крім того, встановлено, що Підвисоцькою
сільською радою 27 листопада 2011 року
уже приймалося рішення про надання
дозволу ОСОБА_4 на встановлення заїзду
та його облаштування, яке по протесту
прокуратури Івано-Франківської
області 8 жовтня 2012 року сільською
радою було скасовано.

Також, з плану-схеми земельної ділянки
ОСОБА_2 вбачається, що при облаштуванні
заїзду змінюються її геометричні
розміри, а саме - подвір'я, ширина якого
згідно будівельного паспорта
становить 20 м. зменшується до 16,46 м.,
віддаль від будинку до межі
зменшується з 7,48 м до 4,30 м.

Крім того, в даній план-схемі змінена
конфігурація меж земельної ділянки,
хоча відповідно до акту виносу в натурі
меж земельної ділянки і розбивки
будівель від 18 березня 1991 року та
рішення сільської ради від 06 серпня 2010
року про передачу земельної ділянки у
спільну часткову власність межі є
рівними.

Згідно ст. 149 ЗК України земельні
ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування на підставі та в
порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуване
рішення Підвисоцької сільської ради
про надання ОСОБА_4 дозволу на
облаштування заїзду до наданої йому
земельної ділянки було прийнято без
дотримання попереднього порядку щодо
вилучення частини земельної ділянки у
попередніх землекористувачів ОСОБА_2,
ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (ст.
ст. 149, 152 ЗК України), колегія суддів
приходить до висновку про визнання
нечинним та скасування рішення
Підвисоцької сільської ради від 08.10.2012
року №182-18/2012 про надання дозволу на
облаштування заїзду по АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Враховуючи, що позивачами не зазначено,
які саме дії сільської ради при
винесенні рішення були неправомірними,
в задоволенні цієї позовної вимоги
слід відмовити.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду
від 25 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати нечинним та скасувати рішення
Підвисоцької сільської ради від
08.10.2012 року №182-18/2012 про надання
дозволу на облаштування заїзду по
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський