Справа № 510/1558/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності за набувальною
давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнав, щодо їх задоволення не
заперечував, просив про розгляд справи
без його участі.

Позивачка, її представник на
задоволенні позову наполягали.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
довідки до акту огляду МСЕК на ім'я
ОСОБА_1; копія довідки Новосільської
сільради від 13.01.2006р. щодо земельної
ділянки; копія технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, оформленого
на ім'я ОСОБА_2; копія рішення
Новосільської сільради від 12.02.2004р. про
видачу свідоцтва про право власності
на домоволодіння на ім'я ОСОБА_3; копія
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3; копія
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 17.02.2006р.; копія
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.05.2012р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що відповідачу
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить житловий будинок із
надвірними спорудами, розташований по
АДРЕСА_1. Влітку 2000 р. батько
відповідача - ОСОБА_3 - колишній власник
спірного будинку продав позивачці
вищевказаний житловий будинок,
передавши у володіння та користування
фактично належну йому нерухомість
разом зі всіма документами на неї,
отримавши за це грошову компенсацію.
Тоді ж позивачка заселилася на
житлоплощу вищевказаного
домоволодіння, з того часу мешкає там.
Отже, з 2000 року по теперішній час
позивачка фактично, відкрито володіє
житловим будинком АДРЕСА_1, стежить за
його технічним станом, сплачує за
утримання комунальні послуги та ін. На
момент фактичного укладення угоди про
купівлю-продаж нерухомості позивачка
та ОСОБА_3 не оформили її у письмовому
вигляді та не засвідчили нотаріально,
після смерті ОСОБА_3 у 2011р. із цим
питанням позивачка звернулася до
спадкоємця померлого - відповідача у
справі, однак він не зміг оформити
угоду про купівлю-продаж будинку,
оскільки переоформив
правовстановлюючу документацію на
нерухомість на своє ім'я в порядку
спадкування після смерті батька,
внаслідок чого міг брати участь в
угодах тільки від свого імені. У зв'язку
із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1
вважає, що має право на житловий
будинок із надвірними спорудами,
оскільки з 2000 р. володіє та безперервно
користується ним, слідкує за його
технічним станом, несе витрати у
зв'язку із його утриманням, зберігає у
себе всю документацію на
домоволодіння, як власник нерухомості,
отже з підстав ст. 344 ЦК України набула
право власності на житловий будинок.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, показання свідка ОСОБА_4,
вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Право власності на
нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації, виникає за
набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ним чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року. Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються
також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня
2001 року).

Як виходить з доводів позивачки, у 2000р.
між нею та батьком ОСОБА_2 фактично
була досягнута домовленість про
купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1. Таким чином, з 2000р. по
теперішній час позивачка безперервно,
відкрито володіє житловим будинком,
сплачує всі належні платежі, як власник
нерухомості, розпоряджається ним,
проводить капітальний та поточний
ремонти та ін. За весь час володіння
позивачкою будинком, відповідач, як
спадкоємець та нинішній
зареєстрований власник, не пред'являв
до позивачки жодних вимог про
витребування будинку, документів на
нього, не брав участі у його утриманні
та не ніс витрат по сплаті належних
платежів. На момент розгляду справи в
суді ОСОБА_2 не заперечував щодо
фактів, вказаних у позові, визнав
позовні вимоги в повному обсязі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4
пояснив, що він є сином позивачки, десь
у 2000р. ОСОБА_3 - батько відповідача
продав житловий будинок АДРЕСА_1
позивачці. З того часу їхня родина
мешкає там, за цей час вони зробили
ремонт у будинку, замінили дах,
сплачують за надані комунальні
послуги: енергопостачання та
водопостачання, обробляють земельну
ділянку при будинку. Ні відповідач, ні
його нині покійний батько ніколи не
пред'являли жодних претензій до
позивачки, не пред'являли вимоги щодо
витребування будинку.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачкою житловим
будинком є добросовісним (тобто
позивачка вважала, що вона володіє
нерухомістю з законних підстав,
оскільки була фактично досягнута
домовленість про купівлю-продаж
нерухомості), правомірним, відкритим
(позивачка, вважаючи себе власником,
сплачувала комунальні платежі за
утримання будинку, розпоряджається
житлом та ін.) та безперервним. Таким
чином, суд вважає, що житловий будинок
цілком з законних підстав було
передано у володіння та користування
ОСОБА_1, внаслідок чого остання набуа
право власності на нього за
набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житловий
будинок з надвірними спорудами (окрім
самочинно побудованих), розташований
по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник