Провадження № 2/522/2539/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одеса
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ;

ВСТАНОВИВ
:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 на підставі ч.1 ст.116 ЖК
України, про зобов'язання ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не чинити перешкоди в
користуванні власністю - 556/1000 ч.
квартири АДРЕСА_1, та про скасування
заходу забезпечення позову у вигляді
арешту на квартиру АДРЕСА_1,
застосованого ухвалою Приморського
районного суду м.Одеси від 02.09.2004 року
та зареєстрованого в Реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
06.09.2004 року за № 1280792, ухвали
Центрального районного суду м.Одеси
від 10.06.1996 року та зареєстрованого в
Реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 06.11.2008 року за № 8156041,
ухвали Центрального районного суду
м.Одеси від 18.07.2002 року та
зареєстрованого в Реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
16.12.2008 року за № 8298819, і ухвали
Центрального районного суду м.Одеси
від 18.07.2002 року та зареєстрованого в
Реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 16.12.2008 року за № 8298837.

Ухвалою суду від 12 березня 2014 року
вказану позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про виселення,
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні власністю та скасування
заходу забезпечення позову у вигляді
арешту - залишено без розгляду в
частині вимог про зобов'язання не
чинити перешкоди в користуванні
власністю та про скасування заходу
забезпечення позову у вигляді арешту.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до
ОСОБА_2 про виселення з квартири
АДРЕСА_1 на підставі ч.1 ст.116 ЖК України,
позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач не
є власником згаданої квартири, а є
тимчасовим мешканцем, що він має
невживчивий характер, зловживає
алкогольними напоями, вчиняє сварки,
скандали, дебоші та бійки зі своєю
співмешканкою та з сусідами по
квартирі, тому він повинен бути
виселений з цієї квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_5, який є
представником позивача ОСОБА_1,
підтримав позов, а ОСОБА_6, який є
представником відповідача ОСОБА_2, не
визнав позов і подав адресовані суду
свої письмові заперечення проти позову
та доповнення до заперечень проти
позову, які приєднані судом до
матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи і
вислухавши пояснення представників
сторін, суд доходить висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом установленою, що відповідач
ОСОБА_2 у 1996 році вселився в квартиру
АДРЕСА_1 в якості члена сім'ї ОСОБА_7, яка
є матір'ю відповідача і колишнім
власником 556/1000 ч. цієї квартири, та з
вказаного часу відповідач постійно
проживає в цій квартирі. Крім того,
місце проживання відповідача в
установленому законом порядку
зареєстроване за адресою : АДРЕСА_1 з 1996
року і по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

При вселенні ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1,
між ним і ОСОБА_7, яка є колишнім
власником 556/1000 ч. цієї квартири, не
укладалось будь-яких угод про певний
порядок користування приміщеннями
цієї квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка є
колишнім власником 556/1000 ч. квартири
АДРЕСА_1, а теперішнім власником цього
нерухомого майна є позивач ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 04.02.2014 року за
р.№ 104.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України,
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє членів сім'ї власника права
користування займаним приміщенням.

Суд погоджується з доводами
представника відповідача стосовно
того, що підстави припинення житлових
прав членів сім'ї, які не є
співвласниками жилого приміщення,
співпадають із підставами припинення
сервітутних прав, тому заміна власника
житла не тягне за собою припинення прав
користування річчю у третіх осіб.

Вирішуючи дану справу, суд також
виходить з роз'яснень Верховного Суду
України, які містяться в абз.5 п.53
Правових позицій від 01.12.1997 року,
висловлених судовою колегією в
цивільних справах Верховного Суду
України в зв'язку з аналізом причин
перегляду судових рішень у цивільних
справах у 1996 році, а саме, що не є
підставою для виселення членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири), в
тому числі і колишніх, сам факт
переходу права власності на це майно до
іншої особи (осіб), оскільки їх право
користування жилим приміщенням
врегульоване житловим законодавством,
за яким ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9
ЖК).

Аналогічні роз'яснення наведено
Верховним Судом України також в абз.4
п.74 листа від 26.05.2001 р. „Правові позиції
щодо розгляду судами окремих категорій
судових справ (розділ ХV „Житлове
право").

В п.39 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 „Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
зазначено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом із ним,
мають право користування цим житлом
відповідно до закону (особистий
сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
Суди повинні мати на увазі, що таким
законом не може бути ЖК УРСР, а
застосуванню підлягають норми,
передбачені главою 32 ЦК. Суди повинні
виходити з того, що стосовно права
членів сім'ї власника житлового
приміщення на користування ним
підлягають застосуванню положення
статті 405 ЦК.

Більш того, позивач не надала суду
будь-яких доказів на підтвердження
існування обставин, які є підставою для
виселення відповідача відповідно до ч.1
ст.116 ЖК України.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про виселення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 13
березня 2014 року.

Суддя
Н.А.Ільченко

13.03.2014