Справа №639/8344/13-ц
№2/639/554/14
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради , Харківської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання незаконними та скасування
рішень райвиконкому, скасування
правовстановлюючих документів,
зобов'язання вчинити певні дії, суд-

Встановив:

26 вересня 2013 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до
адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради , Харківської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання незаконними та скасування
рішень райвиконкому, скасування
правовстановлюючих документів,
зобов'язання вчинити певні дії.

30 жовтня 2013 року та 3 лютого 2014
року позивач надав уточнені позовні
заяви та просив визнати незаконними та
скасувати рішення РВК Жовтневого
району м. Харкова №80-20 від 5 грудня 1995
року , №62-32 від 7 липня 1998 року та 88-52 від
6 жовтня 1998 року; скасувати
правовстановлюючі документи на родину
ОСОБА_2, які отримані на підставі
незаконних рішень, скасувати рішення і
записи в реєстрі прав власності на
нерухоме майно; зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3 знести самовільно побудований
паркан , встановлений самовільно між
домоволодіннями АДРЕСА_2 а також
знести самовільно побудовані
приміщення гараж, літній душ та туалет
літер Н,Д,И. .

У обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що
йому стало відомо, що на протязі
декілька років, а саме з 2006 року, його
родина має труднощі в судовому порядку
вирішити питання з приводу заїзду до
будинку АДРЕСА_1 .Домоволодіння
АДРЕСА_2 було побудовано на земельних
ділянках, які затверджені протоколом
засідання виконавчого комітету
Червонобаварської районної ради
депутатів трудящих №17 від 8 червня 1954
року. Згідно вищевказаного документу
за адресою по АДРЕСА_2 затверджена
площа земельної ділянки 1524 кв. м., по
АДРЕСА_1 затверджена площа 1830 кв м..
Згідно даних кварталу 1954 року між
будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 маються
два заїзди. Розмірі будинку по АДРЕСА_2
по довжині 15,90 м., АДРЕСА_1 - 15,70.
Будівництво відповідало архітектурним
, пожарним нормам. Між основними
стінами будинку була відстань 15 м. ,
тобто для кожного заїзду по 7,5 м.. З
часом коли робилися поліпшення
житлових умов, всі користувачі двох
будинків робили прибудови по ширині
будинку , тобто у глибину домоволодінь
за рахунок земельної ділянки для
обслуговування будинку та саду. А
родина ОСОБА_2 /власники квартири
АДРЕСА_1/ зробили прибудову як по
довжині так і по ширині, так, що на
теперішній час будинок по АДРЕСА_2 по
довжині складає 21м., тобто з 7,5
земельної ділянки було забудовано 5 м.,
а пізніше ще прибудували кафе , чим ще
забудували земельну ділянку біля 1 м.
по довжині будинку. Таким чином , якщо з
покладеної земельної ділянки 7,5 м.- 5 м.
-1 м. = 1,5 м.. А родина ОСОБА_2 замість
своїх 1,5 м. прихопила земельну ділянку
біля 6 м., яку вона огородила у 2006 році
капітальним парканом та зробила
ворота та хвіртку ще на земельній
ділянці, яка офіційно по документа
належить домоволодінню АДРЕСА_1 Крім
того , родина ОСОБА_2 побудувала на
межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 гараж, значна частка якого
розташована на земельній ділянці
домоволодіння АДРЕСА_1 без згоди
користувачів та власника земельної
ділянки. Таким чином безпідставно
власники квартир АДРЕСА_1 були
позбавлені заїзду до АДРЕСА_1. Крім
того значно змінена конфігурація
земельних ділянок. Коли його родина
почала з'ясовувати чому так вийшло, то
виявилося що родина ОСОБА_2 отримала
рішення РВК Жовтневого району м.
Харкова сумлінного походження, які
винесені за межами повноважень,
наданих органу місцевого
самоврядування та наведені вище. Такі
рішення є протиправними , так як не
відповідають чинному законодавству і
підлягають скасуванню з таких підстав.
Рішення прийняті за межами
повноважень, наданих органу місцевого
самоврядування. Правовстановлюючим
документам на кв. №5 є свідоцтво про
право власності від 1995 року , виданого
органом приватизації, яке було
зареєстровано в КП «ХМБТІ». У 1995 році
площа квартири №5 була 65,9 кв м. , що
складало приблизно ? частину будинку,
тому що там було 4 квартири. Порядок
розпорядження і використання
земельних ділянок громадянами, яким
житловий будинок , господарські
будівлі та споруди належать на праві
спільної /часткової або сумісної/
власності визначено ст. 42 Земельного
кодексу України. Зміни у розмірі часток
у спільній власності , що сталися у
зв'язку з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
встановленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою.
Угода про порядок користування і
розпорядження земельною ділянкою є
обов'язковою для особи, яка згодом
придбала відповідну частку у
спільній власності на житловий
будинок і господарські будівлі. Ніяких
угод з родиною ОСОБА_2 його родина не
підписувала, також йому відомо зі слів
сусідів , що ніхто з власників квартир
як у домоволодінні АДРЕСА_1 не надавав
згоду на ввід в експлуатацію
самовільно побудованих приміщень, тому
вони побудовані з грубим порушенням
санітарних, архітектурних та пожежних
норм. А після отриманих протиправних
рішень у родини ОСОБА_2 стало 59/100 частин
будинку. На думку позивача вищевказані
рішення порушують конституційні
права як користувачів - його, так і його
родини та власників квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» або іншим
нормативно- правовим актом Жовтневому
РВК м. Харкова не надано повноважень
щодо визнання права власності на
нерухоме майно, оскільки у відповідно
ст до ст. 392 ЦК України визнання права
власності визнається шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності до суду, і тому рішення
Жовтневого РВК м. Харкова про ввід до
експлуатації, переобладнання
приміщень та перерозподіл часток у
домоволодінні , а потім видання
свідоцтва про право власності на
частину квартири №5 прийнято за межами
повноважень наданих органу місцевого
самоврядування. Крім того рішення
№62-32 від 7 липня 1998 року у архіві зовсім
відсутнє, тому видане зовсім іншим
особам. Рішенням суду відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зобов'язано
знести самовільно побудований паркан
між двома будинками, але вже 19 жовтня
2013 року паркан був знову самовільно
встановлений.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала позовні
вимоги та надала пояснення відповідні
вищенаведеному.

Відповідачі - адміністрація
Жовтневого району Харківської міської
ради та Харківська міська рада у судове
засідання не з'явилися, їм належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи , про причини неявки
суду не повідомили.

Відповідачка ОСОБА_2 , вона ж
представник відповідачки ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явилася, надала
заяву з проханням розглядати справу за
її відсутністю.

Суд, вислухав пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ч. 3 ст. 61 ЦПК
України , обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній ,
господарській або адміністративній
справі , що набрало законної сили , не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як встановлено судовим рішенням від 4
червня 2013 року , яке набрало законної
сили 31 липня 2013 року, будинки АДРЕСА_1
є окремими багатоквартирними
будинками.

Відповідно до протоколу №17 від 8 червня
1954 року засідання виконавчого
комітету Червонобаварської районної
ради депутатів трудящих було вирішено
зареєструвати за землекористувачами
земельні ділянки , а саме АДРЕСА_2 - 1524
кв. м. , АДРЕСА_1 - 1830 кв. м..

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Жовтневої
районної ради депутатів трудящих від 18
лютого 1978 року , на 1978 рік ОСОБА_4
проживав в комунальній квартирі по
АДРЕСА_2 та займав з сім'єю 3 чоловіка
житлову площу 23,58 кв. м.. /а.с. 18 /.
Зазначеним рішенням гр.ОСОБА_4 було
дозволено провести прибудову
житлового приміщення розміром 3,5х8,0 до
займаної ним квартири АДРЕСА_2 за свої
кошти.

14 серпня 1995 року ОСОБА_4., ОСОБА_2,
ОСОБА_5 приватизували кв. АДРЕСА_2 , про
що свідчить свідоцтво про право
власності на житло, видане 14 серпня
1995року за №15014 Ц2.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів від 5 грудня 1995 року за №80-20
було дозволено гр. ОСОБА_4 провести
прибудову розміром 7,360х3,50 м. по АДРЕСА_2

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради м. Харкова від
7 липня 1998 року за №62-32 прийнято до
експлуатації приміщення 1,5-1,5-2, сарай
літер «Д», льох літер «З» по АДРЕСА_2
ОСОБА_4 , ОСОБА_2, ОСОБА_5 , дозволено
останнім переобладнати сарай літер
«Д» та приміщення 5-7 під підсобне
приміщення по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради м. Харкова від 6
жовтня 1998 року за №88-52 , у зв'язку з
прийняттям до експлуатації
самовільних побудов, враховуючи
фактичне користування , а також
керуючись інструкцією про порядок
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна , Виконком
Жовтневого районної ради вирішив
перерозподілити ідеальні частки
співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ПРЖЕП та
видати свідоцтво на право особистої
власності цим фізичним та юридичній
особам.

2 листопада 1998 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради м.
Харкова було видано свідоцтво про
право власності на 17/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями ОСОБА_2, на 17/100 частин -
ОСОБА_5, на 25/100 частин - ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право власності
від 14 серпня 1995 року , у зв'язку з
видачею вищевказаних свідоцтв , було
погашено .

При ухвалені оспорюваних
позивачем вищевказаних рішень
виконавчого комітету Жовтневої
районної ради м. Харкова , комітет
керувався Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
який діяв на 1995 рік. Відповідно до цього
Закону виконавчі комітети міських рад
мали право надавати повноваження
райвиконкомам м. Харкова. Рішенням
Харківської міської ради народних
депутатів від 26 листопада 1992 року за
№445 «Про перерозподіл повноважень між
виконкомом Харківської міської ради
народних депутатів та райвиконкомами
міста Харкова», районні виконавчі
комітеті м. Харкова мали право давати
дозвіл на прибудови , приймати побудови
до експлуатації, перерозподіляти
ідеальні долі співвласників, видавати
свідоцтва про права власності.

Таким чином при ухвалені рішень
від 5 грудня 1995 року №80-20, від 7 липня 1998
року №62-32, від 6 жовтня 1998 року №88- 52,
виконавчий комітет Жовтневої районної
ради народних депутатів Харківської
області , діяв в межах наданих йому
повноважень та відповідно до вимог
чинного Закону, підстав для скасування
цих рішень , суд не вбачає. Посилання
позивача на вимоги ст. 392 ЦК України /у
редакції 2004 року/, яка передбачає право
власника на пред'явлення позову про
визнання його права власності , якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа , який засвідчує його право
власності , не ґрунтуються на Законі,
оскільки рішення , на підставі якого
були видані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4
свідоцтва про права власності ,
ухвалювалося 6 жовтня 1998 року , в даному
випадку Закон зворотної сили не має, а
тому при вирішення зазначеного спору
вимоги ст. 392 ЦК України /2004 року /
застосовуватися не можуть .

Стаття 392 ЦК України у редакції 1963
року, на яку посилається позивач
передбачає зупинення договору
доручення, а тому ніякого відношення
до правовідносин , які виникли між
сторонами немає.

Суд вважає, що оспорювані позивачем
вищевказані рішення , не порушують
його права.

Виходячи з вищенаведеного , суд не
вбачає підстав для визнання недійсними
свідоцтв про права власності на 17/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями ОСОБА_2, на 17/100 частин -
ОСОБА_5, на 25/100 частин - ОСОБА_4 , видані 2
листопада 1998 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради м.
Харкова, оскільки такі видані
повноважним органом та відповідають
діючого Закону .

29 грудня 1998 року нотаріусом ХМНО
ОСОБА_9 було посвідчено договір
дарування ОСОБА_4 ОСОБА_2 8/100 частин
будинку / прибудова літер «А-4»
приміщення 1/, що знаходиться в АДРЕСА_2 ,
який позивач просить скасувати.

Суд не може погодитися з
доводами позивача , оскільки договір
дарування від 29 грудня 1998 року ,
посвідчений відповідно до діючого
законодавства України, та вільним
волевиявленням сторін, на підставі
відповідних документів , оформлених
згідно діючого законодавства України.
Будь-яких порушень законів України,
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
від 14 червня 1994 року №18/5, затверджених
Міністерством юстиції України 14 червня
1994 року при посвідченні договору
дарування 8/100 частин житлового
домоволодіння ОСОБА_4 - ОСОБА_2, що
знаходиться за адресою. Харків ,
АДРЕСА_2 сторонами по договору та
нотаріусом , не порушено та не
допущено. При посвідченні цього
договору дарування , сторони по
договору усвідомлювали значення своїх
дій і вільно ними керували, ніхто ні в
чому не помилявся, сторони бажали
наступлення відповідних
правовідношень, жодна із сторін не
ввела другу сторону в оману, і жодна із
сторін з цього питання в суд не
звернулась.

Крім того , ОСОБА_1, позивач у справ не
був стороною зазначеного правочину і у
нього відсутнє право ставити питання
про його скасування.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 4 червня 2013 року, яке
набрало законної сили 31 липня 2013 року
за позовом ОСОБА_10 , було зобов'язано
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самовільно
збудований паркан між домоволодінням
АДРЕСА_2.

Як вбачається з постанови
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_11 від 17 жовтня 2013 року , 15
жовтня 2013 року останнім було
здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 , за
результатами якого встановлено, що
боржником рішення суду виконано у
повному обсязі, про що було складено
відповідний акт.

Як стверджує позивач у справі
відповідачі вже 19 жовтня 2013 року знову
самовільно встановили паркан, однак
доказів цьому суду не надав .

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК
У4країни, доказами є будь-які фактичні
дані , на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин ,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

В підтвердження того, що
відповідачі після виконання рішення
суду від 4 червня 2013 року встановили
знову паркан , позивач надав
фотографії, які на думку суду не
являються у розумінні вимог ст. 58 ЦПК
України належним доказом , оскільки з
них не вбачається коли робилися знімки
, чи зроблені ці знімки саме спірного
паркана .

Що стосується зносу гаражу
/сараю літер «Д», душа та туалету літер
«И» та «Н»/ , а також паркана та сходів з
вулиці по пр. Ілліча, що виходить
близько 1 м на місця загального
користування , то такі вимоги позивача
не обґрунтовані, оскільки позивач не
вказав, яким чином ці споруди, які
знаходяться у дворі АДРЕСА_2 де він не
мешкає, порушують його права.

Крім того рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної ради від 7
липня 1998 року №62-32 сарай/гараж/ літер
«Д» по АДРЕСА_2 прийнято до
експлуатації та дозволено
переобладнати його під підсобне
приміщення.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,57-59,
60,61,209,212-215,218,294 ЦПК України , ст. ст.15, 16,
202, 203,205,207,208,209,318,321 ЦК України /у
редакції 2003 року/, ст. ст. 243,244 ЦК України
/в редакції 1963 року/, суд

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі , але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення , можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення .

Суддя
І.В. Іванова