Провадження № 2/344/220/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретарі
Кондратів Х.І., Хороша Е.М.,

за участі: позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Івано-Франківське регіональне
відділення Державного Фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву,
органи, яким законом надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб - орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
прокуратура м. Івано-Франківська, про
поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,
остаточно прохаючи суд про виділення
їй всієї квартири АДРЕСА_1, кухонних
меблів, газової плитки, витягу,
посудомийної машини, каміну, сауни,
сходів дубових, шести міжкімнатних
дубових дверей, та кредитних
зобов'язань у розмірі 75254,81 грн., та
виділення відповідачу автомобіля Honda
CR-V, 2003 року випуску, реєстраційний
НОМЕР_4, шасі (кузов рама) НОМЕР_5,
спальні «Eshli», виробництва США (дві
тумбочки, трюмо, дзеркало, комод, лавка),
шкіряного набору (два дивани, два
крісла), кухонних меблів, двох шаф купе,
меблевого набору у вітальні (прихожій),
меблевого набору для дитячої кімнати,
двох килимів, штор, шести люстр,
холодильника, пральної машини,
кондиціонера, столу дубового на десять
персон та столу дубового журнального
із вмонтованим акваріумом.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача у справі взяло
участь Івано-Франківське регіональне
відділення Державного Фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву, а
органами, яким законом надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, у справі є орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
прокуратура м. Івано-Франківська.

Відповідач, який з'явився у одне із
судових засідань, позов визнав в
частині передання позивачу частини
рухомого майна, яке він вважає наявним
і придбаним у шлюбі. У частині визнання
за позивачем права власності на всю
квартиру та кредитні зобов'язання
позов заперечив. Вказав, що деякі кошти
отримав від батька, що теж має кредитні
зобов'язання.

Позивач та її представник у судовому
засіданні позов підтримали з підстав,
викладених у позовній заяві та заяві
про зміну предмету позову. Суду
пояснили, що запропонований позивачем
поділ спільного майна подружжя
якнайкраще забезпечить інтереси
дитини, яка проживає з матір'ю. Просили
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову у
варіанті, запропонованому позивачем
заперечила та суду пояснила, що
відповідач належно сплачує аліменти та
проживає у квартирі, а тому заперечує
проти її передання позивачу. Вважає, що
квартиру слід поділити на дві рівні
частини. При поділі майна, наявність
якого визнана сторонами, фактично
поклалася на розсуд суду, однак
зауважила, що при поділі має
враховуватися принцип рівності сторін.
Просила позов задовольнити частково.

Представник прокуратури у
судовому зсіданні висловив позицію
щодо дотримання законності та
справедливості при поділі майна.

Представник Івано-Франківського
регіонального відділення Державного
Фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву у судове засідання не
з'явився, подавши суду заяву про
розгляд справи за його відсутності (а.с.
68).

Представник органу опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради у
судовому засіданні висловила позицію
якнайкращого забезпечення прав дитини,
інтересів якої торкається поділ майна.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку про те, що між
сторонами виникли цивільні
правовідносини, а також про часткову
обґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до п. 22 Постанови № 11 від 21
грудня 2007 р. Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Враховуючи відсутність можливості
призначення експертизи для визначення
вартості рухомого майна, у зв'язку з
відсутністю заяви про її призначення
від осіб, які взяли участь у справі, суд
вважає, що це майно між сторонами слід
розділити з врахуванням пропозицій
самих сторін, а також поділу іншого
майна, зокрема, квартири та автомобіля.
В даному випадку суду вбачає підстави
для відступлення від принципу рівності
часток сторін при поділі рухомого
майна, оскільки у батька наявний
обов'язок утримувати дитину, а позивач
та дитина не позбавлені права на таке
утримання.

Відповідно до висновку № 40/11-13 від
08.11.2013 року експерта ОСОБА_5, дійсна
вартість квартири АДРЕСА_1, становить
780994,00 грн. (а.с. 99-111).

Суд вважає, що при поділі квартири слід
застосувати положення ч. 1 ст. 70
Сімейного кодексу України та
задовольнити позов частково -
розділити квартиру у рівних частках,
оскільки проживання дитини разом з
матір'ю та батьком, на думку суду, не є
неможливим. Посилання матері на
неможливість такого проживання через
постійні конфлікти між подружжям суд
вважає такими, що суперечать інтересам
дитини, оскільки обоє батьків
зобов'язані поводитися таким чином, щоб
не завдавати дитині моральних
страждань. За таких обставин суд
вважає, що відсутність у матері чи у
батька бажання спілкуватися з іншим із
подружжя не можуть бути підставою для
порушення інтересів дитини, які є
важливими у сім'ї.

Таким чином, квартиру АДРЕСА_1, вартістю
780994,00 грн. слід розділити між подружжям
порівну, передавши у власність ОСОБА_1
1/2 частку квартири АДРЕСА_1, вартістю
(780994,00 грн. / 2 =) 390497,00 грн., а ОСОБА_4
передати у власність 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, вартістю (780994,00 грн. - 390497,00 грн.
=) 390497,00 грн.

Автомобіль Honda CR-V, 2003 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_4, шасі (кузов рама)
НОМЕР_5, фактично не був оцінений на час
розгляду справи, однак сторона
відповідача до завершення розгляду
справи не заперечила щодо його
вартості у розмірі 160000,00 грн., хоча і
вказала, що автомобіль може коштувати
значно менше. При цьому сторони не
заперечили проти передання вказаного
автомобіля відповідачу, а тому суд,
врахувавши положення ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, задовольнив позов у частині
передання автомобіля відповідачу.

Зазначене вище відступлення від
рівності часток при поділі майна
полягає у переданні позивачу
переліченого нею у позові рухомого
майна крім того, яке входить до
елементів квартири згідно експертного
висновку № 40/11-13 від 08.11.2013 року і
поділене разом з квартирою - каміну,
сауни, шести міжкімнатних дверей та
сходів.

Саме при поділі цього рухомого майна,
наявність та вартість якого
неодноразово викликала суперечки між
сторонами у судовому засіданні, суд
виходив з принципу відступлення від
рівності часток з метою захисту прав та
інтересів дитини, яка проживатиме у
квартирі АДРЕСА_1. Враховуючи, що мати
наполягає на існуванні зазначеного
майна саме у цій квартирі у той чи інший
час, за виключенням дубового стола, суд
вважає, що ця обставина нічим не
спростована, оскільки відповідач
вказав, що деякі із речей були вивезені
самим позивачем. Таким чином, для
запобігання порушенню прав та
інтересів дитини, проживання якої у
квартирі повинно бути комфортним та
безпечним, суд вважає, що спальню «Eshli»,
виробництва США (дві тумбочки, трюмо,
дзеркало, комод, лавка), шкіряний набір
(два дивани, два крісла), кухонні меблі,
дві шафи купе, меблевий набір у
вітальні (прихожій), меблевий набір для
дитячої кімнати, два килими, штори,
шість люстр, холодильник, пральну
машину, газову плиту, витяг,
посудомийну машину, кондиціонер, стіл
дубовий на десять персон та десять
дубових крісел із шкіряними вставками,
які були набуті подружжям під час шлюбу
та знаходились чи знаходяться у
квартирі АДРЕСА_1, слід передати матері
дитини.

Вимога про поділ зобов'язань до
задоволення не підлягає, оскільки суд
не може у даному спорі давати оцінку
договірним відносинам між сторонами
правочинів за відсутності такого
предмета спору у цій цивільній справі.
Однак, при поділі нерухомого майна та
речей з квартири суд врахував
обставину виконання відповідачем
певних зобов'язань, не позбавивши його
при цьому можливості проживати у
квартирі.

З відповідача на користь позивача
також слід стягнути сплачений
позивачем судовий збір, оскільки 0,1 %
вартості виділеного відповідачу майна,
зокрема частки квартири, перевищує
розмір сплаченого позивачем судового
збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 8, 24, 55, 124
Конституції України, ч. 2 ст. 15, 372
Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 69, ч.
1 ст. 70, ст. 71 Сімейного кодексу України,
керуючись нормами цивільного
процесуального законодавства, зокрема,
ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Івано-Франківське регіональне
відділення Державного Фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву,
органи, яким законом надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб - орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
прокуратура м. Івано-Франківська, про
поділ майна подружжя - задовольнити
частково.

Провести поділ спільно нажитого майна
подружжя.

Визнати право власності ОСОБА_4,
ідентифікаційний НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_1, на автомобіль Honda
CR-V, 2003 року випуску, реєстраційний
НОМЕР_4, шасі (кузов рама) НОМЕР_5.

Передати у власність ОСОБА_1,
ідентифікаційний НОМЕР_3, місце
проживання: АДРЕСА_2, набуте ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 у шлюбі рухоме майно з квартири
АДРЕСА_1, а саме: спальню «Eshli»,
виробництва США (дві тумбочки, трюмо,
дзеркало, комод, лавка), шкіряний набір
(два дивани, два крісла), кухонні меблі,
дві шафи купе, меблевий набір у
вітальні (прихожій), меблевий набір для
дитячої кімнати, два килими, штори,
шість люстр, холодильник, пральну
машину, газову плиту, витяг,
посудомийну машину, кондиціонер, стіл
дубовий на десять персон та десять
дубових крісел із шкіряними вставками.

Визнати право власності ОСОБА_1,
ідентифікаційний НОМЕР_3, місце
проживання: АДРЕСА_2, на 1/2 квартири
АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_4,
ідентифікаційний НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_1, на 1/2 квартири
АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний
НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2, 3219
гривень 00 копійок сплаченого позивачем
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.В.Бойчук