АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/ 2350 / 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Головуючий 1 інстанції Боговський Д.Є.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Рудь О.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, факту спільної праці, визнання
майна об'єктом спільної сумісної
власності , визнання права власності

по апеляційній скарзі ОСОБА_4

на ухвалу Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 січня 2014
року

В С Т А
Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю з вересня 1997 року по 8
жовтня 2005 року, факту спільної праці з
вересня 1997 року по 8 жовтня 2005 року,
визнання об'єктом спільної сумісної
власності набутого в цей період за
спільні сумісні кошти майна, а саме
квартири АДРЕСА_1 житлового будинку з
надвірними будівлями у АДРЕСА_3
зареєстрованих на ім'я відповідача,
поділити набуте у спільну власність
майно та визнати за нею право власності
на ? частину цих об'єктів нерухомого
майна.

Також позивач ОСОБА_3 подала заяву
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на 12 частину
квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку
з надвірними будівлями, бо у разі
розпорядження відповідачем цим
майном, вона втратить можливість
захистити свої права власності .( а.с. 8-9)

Ухвалою судді Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 12 грудня
2013 року відкрито провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, факту
спільної праці, визнання майна об'єктом
спільної сумісної власності , визнання
права власності.

Ухвалою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 січня 2014
року частково задоволено заяву ОСОБА_3
про забезпечення позову. Заборонено
проведення реєстраційних дій ,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна , а саме - ? частини квартири
АДРЕСА_1 ? частини житлового будинку з
надвірними будівлями у АДРЕСА_3. ( а.с.
22-23)

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ,
поданої через свого представника
ОСОБА_5, ставиться питання про
скасування ухвали суду першої
інстанції та постановленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3
про забезпечення позову шляхом
заборони відчуження нерухомого майна ,
зареєстрованого за ним на праві
власності, бо з відповідачкою під час
придбання цього майна однією сім'єю не
проживав, підтримував близькі
стосунки з іншою жінкою. До того ж
підстав для вжиття заходів
забезпечення позову ОСОБА_3 взагалі не
було, бо реальної загрози невиконання в
майбутньому рішення, ухваленого за
наслідками розгляду позову ОСОБА_3
немає.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
відповідача, представника позивача,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та заперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь в
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву позивача про
вжиття заходу забезпечення позову ,
суд першої інстанції виходив з того, що
вимога стосується права власності на
нерухоме майно, яке зареєстроване за
відповідачем , і реалізація цього
майна в ході розгляду справи може
утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення.

Забезпечення позову шляхом
заборони відчуження майна ,
зареєстрованого за відповідачем , у
межах заявлених позовних вимог , є
допустимим засобом забезпечення
позову , визначеним ст. 152 ЦПК України.

Забезпечення позову в такий засіб
не обмежує права відповідача в
користуванні цим майном.

Діючими нормами процесуального
права застосування судом заходу
забезпечення позову не пов'язується з
фактом доведеності чи недоведеності
заявлених позовних вимог. Посилання
відповідача на передчасність
застосування заходу забезпечення
позову, бо позивачка не має відношення
до майна, яке набуто за його власні
кошти і на яке безпідставно претендує
позивач, на висновки суду першої
інстанції не впливає і не може стати
підставою для скасування ухвали суду
першої інстанції про забезпечення
позову та постановленні нової про
відмову у задоволенні заяви позивача
про вжиття заходів забезпечення
позову.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
ухвала судом першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
закону , що відповідно до ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 312 ч.1 п.1 , 313,
317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Ухвалу Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 27 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає, як така, що не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді