У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П.,Коротуна
В.М.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до державного підприємства
«Львіввугілля», відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 липня 2013
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
державного підприємства
«Львіввугілля» (далі - ДП
«Львіввугілля») та відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді (далі -
Фонд), мотивуючи його тим, що в період з
січня 1980 року по грудень 2001 року
перебував у трудових відносинах із ДП
«Львіввугілля» та працював на шахті № 4
«Великомостівська» на посадах
підземного учня гірничого робітника,
підземного гірничого робітника ІІ
розряду, підземного учня гірничого
робітника очисного забою, підземного
гірничого робітника очисного забою V
розряду, підземного машиніста гірничих
виїмкових машин VІ розряду, гірничого
майстра, поверхневого учня
слюсаря-ремонтника. У зв'язку із
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці у позивача
погіршився стан здоров'я, що стало
підставою для неодноразового
звернення за медичною допомогою.

На підставі висновку МСЕК від 20 грудня
2000 року ОСОБА_4 встановлено 50 % втрати
працездатності та встановлено ІІІ
групу інвалідності. В подальшому, на
підставі висновку МСЕК від 13 січня
2004 року позивачу встановлено 60 %
втрати працездатності, із них 40 % -
антракосилікоз, 10 % - вібраційна
хвороба, 10 % - трудове каліцтво, згідно з
нещасним випадком від 1989 року, та
встановлено ІІІ групу інвалідності.
Також висновком МСЕК від 24 січня 2006
року йому було встановлено 65 % втрати
працездатності безтерміново та
встановлено ІІІ групу інвалідності.

Зазначав, що внаслідок отриманого
трудового каліцтва та професійного
захворювання в нього різко погіршився
зір, стан здоров'я є незадовільним, що
змушує його постійно звертатися за
медичною допомогою.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач просив суд стягнути
з ДП «Львіввугілля» на його користь 30 000
грн на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок ушкодження
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок професійного
захворювання, та стягнути з Фонду на
його користь 20 000 грн на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконання
трудових обов'язків, внаслідок
трудового каліцтва.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від
23 липня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_4 10 000 грн на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_4 2 000
грн на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок трудового каліцтва.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 29 жовтня 2013 року
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 липня 2013
року в частині стягнення з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_4 10 000
грн на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання,
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_4 2 550 грн на відшкодування
моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі Фонд просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення в частині
стягнення з Фонду на користь ОСОБА_4 2 000
грн на відшкодування моральної шкоди
та в цій частині ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до
Фонду про стягнення моральної шкоди
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 в період
з 21 січня 1980 року по 6 грудня 2001 року
перебував у трудових відносинах із ДП
«Львіввугілля» та працював на шахті № 4
«Великомостівська» на посадах
підземного учня гірничого робітника,
підземного гірничого робітника ІІ
розряду, підземного учня гірничого
робітника очисного забою, підземного
гірничого робітника очисного забою V
розряду, підземного машиніста гірничих
виїмкових машин VІ розряду, гірничого
майстра, поверхневого учня
слюсаря-ремонтника, та був звільнений
за власним бажанням, відповідно до
статті 36 КЗпП України (а.с. 8-9).

Висновком МСЕК від 11 грудня 2000 року
ОСОБА_4 було вперше встановлено 50 %
втрати професійної працездатності по
професійному захворюванню (а.с. 13).

В подальшому, позивачу на підставі
висновку МСЕК від 13 січня 2004
року встановлено 60% втрати професійної
працездатності, із них: 40 % -
антракосилікоз, 10 % - вібраційна
хвороба, 10 % - трудове каліцтво, згідно
нещасного випадку від 1989 року (вперше)
та встановлено ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується в установленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Таким чином, задовольняючи частково
позов, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, завданої працівнику
внаслідок отримання ним професійного
захворювання, за рахунок власника - ДП
«Львіввугілля», оскільки таке право
працівника передбачено ст. 237-1 КЗпП
України.

Разом із тим, визначаючи розмір
моральної шкоди, що підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача, суд
першої інстанції не звернув уваги на
наступне.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, слід враховувати
встановлені законодавством обмеження
максимального розміру відшкодування
моральної шкоди, які були передбачені
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 (далі
- Правила) на день встановлення
потерпілому працездатності (правова
позиція Верховного Суду України згідно
з постановою № 6-27цс12).

Відповідно до абз. 5 п. 11 Правил (у
редакції, що діяла на час першого
встановлення втрати професійної
працездатності позивача) розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян незалежно
від інших будь-яких виплат.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд
обґрунтовано змінив рішення суду
першої інстанції у частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди,
оскільки на час виникнення у позивача
права на відшкодування моральної шкоди
розмір неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян було законодавчо
встановлено на рівні 17 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від непісного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності
з 1 квітня 2001 року, відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до законодавства України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині стягнення з Фонду на користь
останнього моральної шкоди, суди вірно
виходили із того, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок трудового каліцтва,
покладено саме на Фонд, відповідно до
статей 21, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», оскільки висновком
МСЕК від 13 січня 2004 року позивачу було
встановлено 60 % втрати працездатності,
з яких 10 % трудове каліцтво
(вперше), тобто під час дії
вищезазначеного закону.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 23
липня 2013 року та рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 29 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.П.
Касьян В.М. Коротун