Справа № 346/48/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Коломия

Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської
області

В складі: головуючого-судді:
Хільчука І.І.,

секретаря
Олексюк Г.І.,

з участю: позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представників відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
П'ядицької сільської ради про визнання
незаконним рішення від 26 серпня 2003 року
П'ядицької сільської ради та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю серії ІФ
№ 030401, виданого на ім'я ОСОБА_8, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2014 року позивачі звернулися з
даним позовом до суду, підтримуючи який
вони та їх представник пояснили, що
вони народилися і проживали спочатку
разом зі своїми батьками в АДРЕСА_1. В
даний період в будинку батьків
проживаю тільки ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати, ОСОБА_9, померла.
Вона залишила заповіт, згідно якого все
належне їй майно, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося, все те, що належить їй на
день смерті заповіла їм в рівних
частинах. Вказаний заповіт було
складено 28 лютого 1987 року та посвідчено
секретарем виконкому П'ядицької
сільської ради Чорненькою П.М...

Після смерті матері в АДРЕСА_1,
залишився проживати їх батько, ОСОБА_11.

У 1994-ому році ОСОБА_11 вирішив
приватизувати земельну ділянку, яка
була йому необхідна для обслуговування
жилого будинку та для ведення
особистого підсобного господарства. На
підставі рішення ІІ-ої сесії ІІ-ого
скликання П'ядицької сільської Ради
народних депутатів від 11 листопада 1994
року йому була передана у приватну
власність земельна ділянка площею 0, 4774
га. Вказану земельну ділянку було
передано для обслуговування будівель
та господарських споруд та для ведення
особистого підсобного господарства.

По сусідству з будинковолодінням
батька проживала ОСОБА_8. Оскільки
земельні ділянки ОСОБА_11 та ОСОБА_8
розташовані поруч, то син ОСОБА_8 ОСОБА_4
на межі забив межові знаки, які
розділяли вказані ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 їх батько ОСОБА_11 помер. 28
лютого1987 року він склав заповіт, згідно
якого все своє майно він заповів їм в
рівних частинах.

Після смерті батька вони звернулися до
нотаріуса, пред'явили необхідні
документи та відповідно отримали
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. Спадкове майно, на яке їм
були видані свідоцтва, складається з
житлового будинку, господарських
будівель, та приватизованої земельної
ділянки.

У 20011 році сусіди їх покійних батьків
почали впорядковувати свою земельну
ділянку. Родичі ОСОБА_4, а саме зять та
дочка почали вирубувати фруктові
дерева на їхній земельній ділянці. Вони
зробили сусідам зауваження, почали
пояснювати, що це їхня земельна ділянка
і що вони не мають права зрубувати ці
дерева. ОСОБА_4 на їхні зауваження
повідомив, що вказана частина
земельної ділянки належить йому, тому
що так приватизувала землю його мати
ОСОБА_8.

Після розмови з відповідачем ОСОБА_4
вони звернули увагу на державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку, який був виданий на ім'я
їхнього батька та виявили, що дійсно на
плані зовнішніх меж земельної ділянки 1
спірна частина землі відсутня.
Конкретно, край земельної ділянки 1, від
В до Г, який межує з ділянкою ОСОБА_8, не
є рівним. На вказаному плані відсутня
частина земельної ділянки прямокутної
форми довжиною 37.20 м, шириною 3.00 м.

На плані меж земельної ділянки, яка
була приватизована ОСОБА_8, навпаки,
межа вказаної ділянки, яка прилягає до
їхньої землі не є рівною лінією, а
містить виступ прямокутної форми, який
визначає ту частину ділянки, яка була
наділена їхнім батькам і якою вони
постійно користувалися, однак під час
приватизації спірний кусок ділянки
чомусь залишився ОСОБА_8.

Їм також постійно було відомо, що площа
земельної ділянки, якою користувалися
їхні батьки, яка була їм наділена,
становила 0,5002 га. В приватизаційних
документах після спору, який виник із
сусідами, вони виявили, що розмір
приватизованої ділянки менший, всього
становить 0,4774 га.

Земельні ділянки, які в свій час були
надані в користування їхнім батькам, а
також сусідам ОСОБА_8 для
обслуговування відповідно житлових
будинків і ведення особистого
підсобного господарства, фактично мали
межі прямокутної форми без будь-яких
виступів, тому вони вирішили
звернутися з відповідним зверненням до
Коломийської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області. У відповіді Коломийської РДА
зазначено, що спори між
землекористувачами та землевласниками
розглядаються органами місцевого
самоврядування за заявою у тижневий
термін з дня подання заяви. У відповіді
також наголошено, що представники
влади повинні вийти на місце для
розгляду справи, обстежити ділянки,
ознайомитися із земельно-кадастровою
документацією і доказами, скласти
відповідний акт і вказати порушення
прав, якщо вони виявлені.

20 червня 2012 року вона звернулася з
відповідною заявою до П'ядицької
сільської ради, однак після перевірки,
здійсненою сільською радою, вона
отримала відповідь, де зазначено, що
ОСОБА_4 використовує земельну ділянку,
суміжну з їхньою, не порушуючи проміри,
вказані в державному акті на право
власності на земельну ділянку серія ІФ
№030401 від 30 грудня 2003 року, та не
порушуючи проміри, вказані в
державному акті на право приватної
власності на землю серія ІФ 07-32-2/000686 від
28.02.1995 р., яка належить їм.

Із змісту відповіді П'ядицької
сільської ради вбачається, що земельна
комісія перевірила законність
користування ОСОБА_4 своєю земельною
ділянкою, але ніхто не перевіряв, чи
законно, без порушень земельного
законодавства була приватизована
земельна ділянка ОСОБА_8.

У вересні 2012 року вона отримала
повідомлення із державної інспекції
сільського господарства в
Івано-Франківській області, де було
зазначено, що державним інспектором
було здійснено перевірку дотримання
вимог чинного земельного
законодавства з боку гр. ОСОБА_4. В
результаті перевірки було встановлено,
що гр. ОСОБА_4, який мешкає в АДРЕСА_2,
використовує земельну ділянку площею
0,2066 га без правовстановлюючих
документів, що є порушенням ст.125, 126 ЗК
України.

Пізніше ОСОБА_4 вказані правопорушення
земельного законодавства були усунуті.

Незважаючи на те, що вони зверталися з
відповідною заявою стосовно
правильності та законності
встановлення меж та приватизації
земельної ділянки до органів місцевого
самоврядування, спір щодо встановлення
межі між їхньою земельною ділянкою, яка
розташована в АДРЕСА_1, та земельною
ділянкою ОСОБА_4, яка розташована в
АДРЕСА_3, не вирішений, тому вони
змушені звертатися до суду з
відповідним позовом.

Відповідачі не виконали вимоги ч.2 ст.198
ЗК України. Зокрема, не було погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками, конкретно з ними, не було
здійснено відновлення меж земельної
ділянки на місцевості.

ОСОБА_4 приватизував частину земельної
ділянки, яка б мала бути їхньою
власністю. На плані зовнішніх меж
земельної ділянки в державному акті на
право приватної власності на землю
видно, що спірна ділянка розміщена в
південній частині їхньої
приватизованої земельної ділянки,
довжина її становить 37,20 м, ширина її
приблизно становить 3.00 метри.

В результаті відповідних перевірок
вони вважають, що рішення від 26 серпня
2003 року ІХ сесії четвертого
демократичного скликання П'ядицької
сільської ради, на підставі якого гр.
ОСОБА_8 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ІФ
№ 030401 прийнято з порушенням вимог
чинного земельного законодавства, а
тому просять суд визнати незаконним
рішення від 26 серпня 2003 року П'ядицької
сільської ради в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_8 земельної
ділянки площею 0,2066 га та визнати
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю серії ІФ
№ 030401, конкретно на ділянку площею 0,2066
га, яку передано для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель ОСОБА_8.

ОСОБА_4 та його представник в судовому
засіданні заперечили проти позову,
оскільки вважають його надуманим та
безпідставним. Просять у задоволенні
позову відмовити.

Представник П'ядицької сільської ради
в судовому засіданні пояснив, що
рішення сільської ради прийнято згідно
чинного законодавства. При вирішенні
позову покладається на погляд суду.

З'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх
вимог, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні,
суд вважає, що у задоволенні позову
слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що земельна ділянка
для обслуговування жилого будинку і
ведення особистого підсобного
господарства в АДРЕСА_1, належить
позивачам на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом НВ 0523100 в
рівнихчастках, а земельна ділянка для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель в
АДРЕСА_3, - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом ВРХ
№ 918030.

Батько позивачів ОСОБА_11 приватизував
земельну ділянку в 1994 році, тобто
задовго до того часу, як земельну
ділянку приватизовувала мати
відповідача -ОСОБА_8

ОСОБА_11 в приватну власність була
передана земельна ділянка площею 0,4774
га (із яких 0,1402га на стороні) і саме
такої конфігурації, як зазначено в
державному акті на право приватної
власності на землю.

Приватизацією земельної ділянки в
інтересах ОСОБА_11 здійснювала особисто
позивачка по справі ОСОБА_1, як вона
ствердила в судовому засіданні, а тому
їй було відомо розмір і конфігурація
земельної ділянки, що передана в
приватну власність батькові.

Позивачі зазначають в позовній заяві,
що після смерті батька їм були видані
свідоцтва про право на спадщину на
будинок та земельну ділянку (хоч
додають тільки копії свідоцтв про
право на спадщину ОСОБА_2). Із доданої до
справи копії свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 12
листопада 1997 року вбачається, що
позивачі після смерті ОСОБА_11
успадкували земельну ділянку площею
0,4774 га, яка належала спадкодавцеві на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ІФ
07-32-2/000682.

Свідоцтво про право на спадщину та
державний акт свідчать про те, що
позивачам з 1997 року була відома
конфігурація земельної ділянки, однак
вони цього не оскаржували.

Мати відповідача ОСОБА_8, приватизувала
земельну ділянку в 2003 році. При
приватизації нею земельної ділянки із
суміжними землекористувачами
узгоджувалися межі.

Позивач ОСОБА_7 на час приватизації
матір'ю відповідача земельної ділянки
являвся її суміжним землекористувачем
та погодив межі, що стверджується актом
обстеження, встановлення межових
знаків і погодження меж земельних
ділянок, які передаються у власність
від 15 вересня 2003 року.

Даним актом стверджується і та
обставина, що межові знаки встановлені
не відповідачем, а комісією в складі
спеціаліста Коломийської районної
філії ДП "Івано-Франківський
регіональний центр ДЗК", інженера
землевпорядника та сільського голови.

Представник сільської ради - сільський
голова ствердив, що ОСОБА_8
приватизовувала земельну ділянку по
факту приватизації ОСОБА_11.

Твердження позивачів про те, що межа
між земельними ділянками становила
пряму лінію, а площа ділянки була 0,5002 га
нічим не підтверджена.

Із генерального плану с. П'ядики
П'ядицької сільської ради вбачається,
що межа між господарствами була в
такому вигляді, як вона зображена в
державних актах.

Копія сторінки 40 із погосподарської
книги № 3 за 1950-1952 рр. не є доказом того,
що на момент приватизації земельної
ділянки в користуванні ОСОБА_11 була
земельна ділянка площею 0,5002га.

Такі твердження спростовуються
довідкою П'ядицької сільської ради № 187
від 10 лютого 2014 року, виданою на
підставі записів в погосподарських
книгах про розмір земельної ділянки,
яка перебувала в користуванні ОСОБА_11
за період з 1986 по 2000 роки. Крім того,
вони спростовуються поясненнями
позивачки ОСОБА_1, про те, що колгосп
забрав частину земельної ділянки.

Оскільки та частина земельної ділянки,
яка вилучалася колгоспом надавалася в
користування іншим людям в різних
розмірах, то межа і не могла становити
прямої лінії.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 ствердив, що у батька позивачів
земельна ділянка колгоспом вилучалася
та надавалася в користування його
матері. Ствердив, що був дерев'яний
штахетний паркан. Свідок ОСОБА_14
ствердив, що прожив в господарстві
відповідача до 1982 року, пізніше
приїжджав, між господарствами існував
дерев'яний штахетник. Межа ішла по
ясеню, від якого зараз є пень. В
господарстві є сарайчик (дровітня), яку
поставив ще дід. Свідки ОСОБА_15 та
ОСОБА_16 вважають, що ОСОБА_4 захопив
частину земельної ділянки ОСОБА_1, але
їх покази не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Той факт, що ОСОБА_8 та члени його сім'ї
користуються земельною ділянкою не
порушуючи її меж, зазначених в актах,
стверджується відповідями сільської
ради і в тому числі і інспекцією
сільського господарства в
Івано-Франківській області, яка в акті
лише вказала, що ОСОБА_4 використовує
земельну ділянку без
правовстановлюючих документів (тобто
не оформивши належним чином спадщини).

Відповідач усунув виявлене порушення:
отримав свідоцтво про право на
спадщину на земельну ділянку про що
було внесено у встановленому законом
порядку відмітку в державний акт.

Кадастровий номер значиться в
державному акті, а тому вказані в заяві
підстави для визнання державного акту
недійсним є надуманими та не
підтверджуються доказами.

Крім того, якби спірна земельна ділянка
була в користуванні батька ОСОБА_1, то
на ній не могла бути збудована
господарська споруда - навіс Г.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, за
таких обставин, вважаю, що позивачі
могли набути право тільки на те, що
належало їх батькові.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного праві в разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Оскільки батькові позивачів належали
земельні ділянки площею 0,4774 га, то саме
її вони і успадкували.

Позивачі не довели, що спірна земельна
ділянка перебувала у їх (позивачів)
користуванні. За таких обставин суд
вважає, що права позивачів не порушені,
а тому підстав для їх захисту шляхом
визнання незаконним рішення сільської
та визнання недійсним державного акту
на право приватної власності ОСОБА_4
немає.

Наведене стверджується: копіями
погосподарської книги /а.с.5, 83-85, 88/,
копією листа Державної інспекції
сільського господарства в
Івано-Франківській області 21.09.2012р. №
04-01/813 /а.с.6/, копіями державних актів на
право приватної власності на землю
/а.с.7-8, 58/, копією повідомлення
П'ядицької сільської ради /а.с.9/, копією
заповіту /а.с.10/, копіями свідоцтв про
смерть /а.с.11-12/, довідками П'ядицької
сільської ради /а.с.13, 70, 86-87/, копіями
свідоцтв про право на спадщину /а.с.14-15,
61-62/, копією повідомлення Коломийської
РДА /а.с.16/, викопіюванням із схеми
землекористування та генерального
плану забудови с. П'ядики /а.с.37-42, 55, 65/,
копією поземельної книги /а.с.59/, копією
кадастрового плану /а.с.60/, копією
витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності /а.с.63/, копією акту
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства /а.с.64/, копією акту
обстеження, встановлення межових
знаків і погодження меж земельної
ділянки /а.с.67/, копією акту про
підтвердження існуючих меж ділянки в
натурі /а.с.68/, копією акту про
обстеження земельних ділянок /а.с.69/,
фототаблицею /а.с.71/, копією технічного
паспорта /а.с.72-73/.

На підставі ст.,ст. 90, 158, 159, 198 ЗК України
та керуючись ст.,ст. 209, 214-216, 218, 294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, П'ядицької сільської
ради про визнання незаконним рішення
від 26 серпня 2003 року в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_8 земельної
ділянки площею 0,2066 га та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю серії ІФ
№ 030401, конкретно на ділянку площею 0,2066
га, яку передано для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель ОСОБА_8 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 346/48/14-ц.

Суддя: Хільчук І. І.