У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,-

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
відкритого акціонерного товариства
«НАСК «Оранта», третя особа -
Генеральна прокуратура України, про
стягнення страхового відшкодування, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ВАТ «НАСК «Оранта», третя особа -
Генеральна прокуратура України, про
стягнення страхового відшкодування в
розмірі 147 720 грн. по державному
обов'язковому особистому страхуванню
працівника прокуратури.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ВАТ «НАСК
«Оранта» на користь ОСОБА_2 суму
страхового відшкодування в розмірі 147
720 грн. Вирішено питання щодо судових
витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області
від 20 грудня 2013 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 05
листопада 2013 року скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. ст. 13, 461 Закону
України від 5 листопада 1991 року №
1789-ХХІ "Про прокуратуру" військові
прокуратури входять в систему органів
прокуратури, а на посади прокурорів і
слідчих військових прокуратур
призначаються громадяни України з
числа офіцерів, які проходять
військову службу або перебувають у
запасі і мають вищу юридичну освіту.

Згідно із ч. 4 ст. 50 Закону України "Про
прокуратуру" життя і здоров'я
працівників прокуратури (прокурорів і
слідчих) підлягають обов'язковому
державному страхуванню за рахунок
коштів відповідних бюджетів на суму
десятирічного грошового утримання за
останньою посадою. Порядок та умови
страхування встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 жовтня 2007 року №10-рп/2007 у справі
за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення положень ч. 4 ст.
50 Закону України "Про прокуратуру"
визнано, що військовослужбовці
військових прокуратур, які перебувають
на посадах прокурорів (ст. 56 Закону
України "Про прокуратуру" і слідчі
прокуратури є працівниками
прокуратури України, на яких
поширюється дія ст. 50 Закону України
"Про прокуратуру", у випадках, коли
страхова подія сталася при виконанні
ними прокурорських повноважень.

Частиною 5 ст. 50 Закону України "Про
прокуратуру", у системному зв'язку з
якою застосовується ч. 4 цієї статті до
прокурорів і слідчих військових
прокуратур, установлено, що в разі
каліцтва чи інвалідності, що сталися у
зв'язку з виконанням службових
обов'язків, прокурор, слідчий
прокуратури одержує компенсацію в
розмірі від ступеня втрати
працездатності і в разі його загибелі
із зазначених причин сім'ї або
утриманця загиблого виплачується
одноразова допомога в розмірі
десятирічного грошового утримання за
останньою посадою і призначається
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
в розмірі його місячного посадового
окладу.

Порядок та умови державного
обов'язкового особистого страхування
працівників прокуратури (далі Порядок)
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 19 серпня 1992 року
№ 486 (зі змінами, останні з яких внесено
постановою від 19 серпня 2009 року № 890).

Пунктом 3 Порядку в редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 19
серпня 2009 рок № 890, зокрема, визначено,
що державне обов'язкове особисте
страхування працівників прокуратури
здійснюється страховиками, які мають
відповідну ліцензію в Державній
комісії з регулюванню ринків
фінансових послуг (раніше Національна
акціонерна компанія "Оранта".

Підпункт "б" п. 7 Порядку визначає, що
страховик виплачує страхові суми у
разі втрати застрахованим
працездатності в результаті поранення
(контузії, травми або каліцтва),
захворювання, що сталися при виконанні
або у зв'язку з виконанням ним
службових обов'язків у розмірі, що
залежить від ступеня втрати
працездатності, який визначається у
процентному відношенні від суми
страхування на випадок загибелі або
смерті.

Порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 19
серпня 1992 року № 486 відповідно до ст. 50
Закону України "Про прокуратуру", тому в
зазначеному підпункті йдеться про
застосування положень ч. 5 цієї статті,
а не інші страхові виплати.

Відповідно до цих положень прокурор,
слідчий прокуратури одержує страхову
виплату не у зв'язку з будь-якою втратою
працездатності при проходженні служби,
а лише в тому разі, коли у зв'язку з
виконанням службових обов'язків
(прокурора, слідчого прокуратури)
сталися каліцтво або інвалідність.
Такий висновок ґрунтується і на
положеннях п. 13 Порядку, згідно з якими
для визначення права на виплату
страхових сум у випадках, передбачених
у підп. "б" п. 7 Порядку застрахований
оформляє у відповідному органі
прокуратури та подає страховику такі
документи: заяву за вказаною в додатку
№ 2 до Порядку формою з відміткою
органу прокуратури про місячне грошове
утримання за останньою посадою, копію
довідки медико-соціальної експертної
комісії про встановлення інвалідності,
засвідчену в нотаріальному порядку,
документ, що посвідчує особу
застрахованого.

Питання про інвалідність
застрахованого й ступень втрати
працездатності вирішуються
медико-соціальними експертними
комісіями відповідно до Порядку
організації та проведення
медико-соціальної експертизи втрати
працездатності затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 4 квітня 1994 року № 221.

Страхові події, які сталися під час
виконання такими особами функцій
військової служби, підпадають під іншу
категорію страхових виплат,
передбачених Постановою № 488.

Згідно з п. 11 Умов державного
обов'язкового особистого страхування
військовослужбовців і
військовозобов'язаних, призваних на
збори, і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 серпня 1992 року № 488, для визнання
права на виплату страхових сум
застраховані оформляють у районному
військовому комісаріаті (відповідному
військовому органі, підрозділі) та
подають до НАСК "ОРАНТА" заяву за
вказаною формою, копію довідки
медико-соціальної експертної комісії
про розмір втрати працездатності,
документ, що засвідчує особу.

Таким чином, залежно від обставин
настання страхової події, факт якої
підтверджений належним чином, підлягає
застосуванню відповідне
законодавство.

Разом з тим відповідно до ст. 50 Закону
України "Про прокуратуру" та п. 3
Постанови № 486 Генеральна прокуратура
України є страхувальником працівників
прокуратури лише у випадках настання
страхових подій, зазначених у п. 7
Порядку.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 грудня 2013 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права при його ухваленні та в основному
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьян

В.М. Коротун