АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/875/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 635/9075/13-ц
Доповідач - Карімова
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного

суду Харківської області в
складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 14 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_3 до
Кулиничівської селищної ради
Харківського району Харківської
області про визнання права власності
на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Кулиничівської
селищної ради Харківського району
Харківської області про визнання за
ним в порядку спадкування за законом
право власності на квартиру АДРЕСА_1
після смерті батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилався на те, що після смерті батька
відкрилася спадщина, яка складається з
вищезазначеної квартири, яка
виділялась ОСОБА_4 на підставі рішення
виконавчого комітету Харківської
районної ради народних депутатів від
05.02.1988 року за №70 «Про затвердження
списків по формі №4 на виділення
житлової площі».

Він (позивач) є єдиним спадкоємцем за
законом першої черги, спадщину після
смерті батька прийняв шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном: приймав
участь у похованні батька, проводив
ремонт квартири, однак через
відсутність правовстановлюючого
документу на квартиру, нотаріус не має
можливості видати йому свідоцтво про
право на спадщину.

Дружина спадкодавця, а його мати -
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розгляд справи відбувся за відсутністю
представника Кулиничівської селищної
ради Харківського району Харківської
області.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від14 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Вказує, що районним судом не враховано,
що померлий ОСОБА_4 був фактичним
власником квартири АДРЕСА_1, оскільки з
05.02.1988 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
постійно проживав у цій квартирі, а
відповідно відкрито і безперервно
володів та користувався квартирою як
власною. При цьому відповідно до ст.ст.
100,101 ЦК УРСР громадяни мали право мати у
власності квартиру, і наявність такого
права не пов'язувалася з його
обов'язковою державною реєстрацією.

Вважає, що виділення виконавчим
комітетом Харківської районної ради
народних депутатів спірної квартири
батькові і є доказом наявності у
останнього права власності на
квартиру.

Вислухавши пояснення апелянта,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з недоведеності його позовних
вимог, оскільки при житті у ОСОБА_4 не
виникло право власності на спірну
квартиру, вона не ввійшла до складу
спадкової маси після смерті
останнього.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на

вимогах закону та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджуються матеріалами справи
відповідно до архівного витягу,
наданого Харківською районною
державною адміністрацією Харківської
області від 16.08.2013 року за № 01-36/156
рішенням виконавчого комітету
Харківської районної ради народних
депутатів від 05.02.1988 року за № 70 «Про
затвердження списків по формі №4 на
виділення житлової площі» ОСОБА_4 було
виділено однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 житловою площею 17,55 кв.м на
сім»ю дві особи.

Як пояснив ОСОБА_3 в суді апеляційної
інстанції зазначена квартира
виділялася його батькам, які проживали
в квартирі та були зареєстровані в ній
по день своєї смерті.

Зазначені обставини узгоджуються з
відомостями, які містяться в довідці
виконавчого комітету Кулиничівської
селищної ради Харківського рйону
Харківської області від 08.07.2013 року про
проживання та реєстрацію ОСОБА_4 в
квартирі. На день його смерті разом з
ним проживала дружина ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно листа Харківської районної
державної адміністрації від 19.08.2013 р.
в

протоколах виконавчого комітету за
1986-1990 роки рішення щодо надання ОСОБА_4
свідоцтва на право власності на
квартиру АДРЕСА_1 не виявлено.

З інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 11.10.2013 року вбачається, що квартира
АДРЕСА_1 не зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_4

За таких обставин судом першої
інстанції зроблений обґрунтований
висновок про те, що ОСОБА_3 не надано
відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК
України доказів на підтвердження
наявності права власності його батька
ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги на те, що
ОСОБА_4 був фактичним власником спірної
квартири, оскільки з 05.02.1988 року і до дня
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав
у цій квартирі, відкрито і безперервно
володів та користувався квартирою, що
є доказом наявності у останнього права
власності на квартиру, є
безпідставними.

Як в суді першої так і апеляційної
інстанції ОСОБА_3 не надав достовірних
доказів того, що його батьки як наймачі
жилого приміщення в спірній квартирі в
будинку громадського житлового фонду
придбали у власність спірну квартиру
шляхом її викупу відповідно до ст. 15
Закону України «Про власність», який
діяв на час користування батьками
позивача спірною квартирою, або на
інших передбачених законодавством
України підставах( ст.. 86 ЦК УРСР).

Навпаки, в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначав,
що батьки при житті не зверталися до
органу приватизації з заявою про
передачу їм у приватну власність
спірної квартири.

У зв'язку з цим посилання апелянта на
те, що відповідно до ст.ст. 100,101 ЦК УРСР
наявність права власності на квартиру
не пов'язувалася з його обов'язковою
державною реєстрацією, не має
правового значення при вирішенні цього
спору.

Доводи апелянта на те, що його батько
тривалий час постійно проживав у
спірній квартирі, відкрито і
безперервно володів та користувався
нею, не може свідчити про набуття
ОСОБА_4 права власності на квартиру за
набувальною давністю, оскільки такі
підстави виникнення права власності
особи на майно застосовуються
після 01.01.2004 року (ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР ( яка діяла
на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4Т.) для спадкоємця, який прийняв
спадщину, виникають як майнові права та
пов'язані з ними немайнові права, так і
обов'язки.

Зазначені вимоги кореспондуються й з
вимогам ст.. 1218 ЦК України, який був
чинним й на день смерті матері
апелянта.

ОСОБА_3 не заперечував в суді
апеляційної інстанції ту обставину, що
і його матір після смерті батька також
не здійснювала будь-яких дій щодо
визнання за нею права власності на
спірну квартиру.

Посилання в оскаржуваному рішенні
тільки на вимоги ст. 1218 ЦК України не є
підставою для скасування або зміни
оскаржуваного рішення, оскільки це не
призвело до неправильного вирішення
справи.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення якого відповідно до вимог ст..
308 ЦПК України підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 14
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)