Справа №473/4616/13-ц 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження № 22-ц/784/777/14
інстанції: Ротар М.М.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Бакута Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 січня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

07 жовтня 2013 р. публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 27 березня 2007 р. між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір №
NKXRRX10000251 (далі - Договір), за умовами
якого Банк передав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 3689 грн. 40 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що відповідач
не виконує свої зобов'язання за
Договором щодо повернення кредитних
коштів, внаслідок чого заборгованість
за договором станом на 19 вересня 2013 р.
складає 31848 грн. 70 коп. (3589 грн. 42 коп. -
заборгованість за кредитом, 12847 грн. 02
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 431 грн. 64 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом, 12987 грн. 82 коп. -
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина)
та 1492 грн. 80 коп. - штраф (процентна
складова)), Банк просив суд стягнути
з ОСОБА_2 вказану заборгованість та
318 грн. 49 коп. судових витрат.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 січня 2014 р. в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача вказує на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 27 березня 2007 р.
між Банком та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено договір № NKXRRX10000251, за умовами
якого Банк передав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 3689 грн. 40 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом
(при порушенні позичальником
зобов'язань з погашення кредиту
позичальник сплачу Банку відсотки за
користування кредитом в розмірі 11,03% в
місця із суми залишку непогашеної
заборгованості), одноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 335 грн. 40 коп. та
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструмента у розмірі 71
грн. 94 коп. на строк 24 місяці з 27 березня
2007 р. по 27 березня 2009 р. включно.
Позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення заборгованості,
починаючи з 27 березня 2007 р. шляхом
проведення щомісячної оплати з 26 по 30
числа кожного місяця в сумі 267 грн. 82
коп. Також сторони домовились, що заява
позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) (Далі - Умови),
з якими позичальник ознайомлений і які
надані йому у письмовій формі, Тарифами
складають кредитно-заставний договір.

Відповідач свої зобов'язання за
Договором щодо повернення кредитних
коштів виконував неналежним чином,
внаслідок чого заборгованість за
договором станом на 19 вересня 2013 р.
складається із: 3589 грн. 42 коп. -
заборгованість за кредитом, 12847 грн. 02
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 431 грн. 64 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом. Також позивачем
було нараховано у зв'язку з порушенням
відповідачем умов Договору 12987 грн. 82
коп. пені, 500 грн. - штрафу (фіксована
частина) та 1492 грн. 80 коп. штрафу
(процентна складова).

Встановивши такі обставини, суд
виходив з того, що позивачем заявлено
позов з пропуском позовної давності,
визначеної ст. 257 ЦК України, строк якої
сплинув 01 грудня 2011 р. та вважав, що таке
є підставою для відмови у позові.

Проте погодитись з такими
висновками суду не можна.

Згідно із заявою позичальника та п. 3.2
Умов погашення кредиту і сплата
процентів за користування кредитом
здійснюється позичальником частинами -
щомісячними платежами у розмірах та у
строки, передбачені заявою.

Згідно заяви позичальника сторони
домовились про те, що кредит має бути
повернутий до 27 березня 2009 р. включно.

Крім того, сторони передбачили у
кредитному договорі (заява та п. 5.1 Умов)
відповідальність позичальника за
порушення зобов'язань у формі:

- пені за порушення строків сплати
кредиту та/або процентів за
користування кредитом в розмірі 0,15% від
суми простроченого платежу, але не
менше 1 грн. за кожний день прострочки
платежу;

- при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більше ніж на 30 днів - штрафу у розмірі
250 грн.+5 % від суми заборгованості.

Згідно наданого Банком розрахунку,
ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором
виконував неналежним чином, останній
платіж в сумі 1000 грн. ним було здійснено
01 жовтня 2008 р.

При цьому відповідач подав до суду
заяву про сплив позовної давності та
застосування наслідків такого спливу.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як зазначено вище, згідно умов
кредитно-заставного договору
сторонами встановлено строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі підлягав виконанню
в строк не пізніше 27 березня 2009 р.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Після 01 жовтня 2008 р. ОСОБА_2 припинив
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та сплати інших
платежів за Договором, з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентами за користування кредитом,
комісії, пені та штрафу позивач
звернувся 07 жовтня 2013 р.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Також, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що за домовленістю сторін позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як передбачено п. 5.5 Умов, які в силу
підписаної відповідачем заяви є
складовою частиною
кредитно-заставного договору, позовна
давність по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки (пені,
штрафу) за даним Договором встановлена
сторонами тривалістю 5 років.

Суд в порушення наведених вимог закону
щодо обов'язковості договору та
положень Договору не взяв до уваги
збільшену за домовленістю сторін
позовну давність та виходив з її
тривалості відповідно до ст. 257 ЦК
України, тоді як сторони у
встановленому законом порядку
узгодили її тривалість у 5 років.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами кредитно-заставного
договору позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі 267 грн. 82 коп. з 26 по 30 число
кожного місяця, а також встановлено
відповідальність за порушення умов
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

З урахуванням викладених вимог закону
та обставин справи, які свідчать, що,
здійснюючи платежі за договором по 01
жовтня 2008 р. ОСОБА_2 переривав позовну
давність за окремими щомісячними
зобов'язаннями, дати звернення з даним
позовом (07 жовтня 2013 р.), визначеної
сторонами у Договорі позовної давності
(п'ять років), позивачем не пропущено
визначений договором строк звернення
до суду, оскільки про порушення свого
права на повернення чергових платежів
позивачеві стало відомо з 31 листопада
2008 р. (закінчення строку на здійснення
чергового платежу).

За такого суд помилково зробив
висновок про відсутність підстав для
задоволення позову у зв'язку з
пропуском позовної давності.

Доводи апелянта про те, що сплачені ним
в рахунок погашення заборгованості за
кредитом кошти в сумі 3490 грн. не були
враховані позивачем при розрахунку
суми заборгованості, з чим погодився
суд, суперечать наявним у справі
доказам.

Так, з наданих позивачем копій
квитанцій (а.с. 50, 51) ОСОБА_2 в рахунок
заборгованості за даним кредитним
договором № NKXRRX10000251 від 27 березня 2007
р. сплачено: 25 травня 2007 р. - 210 грн., 02
серпня 2007 р. - 500 грн., 27 серпня 2007 р. - 249
грн., 20 листопада 2011 р. - 300 грн., 11 квітня
2008 р. - 510 грн., 01 жовтня 2008 р. - 1000 грн.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, доданого позивачем до
позовної заяви, та витягів з особових
рахунків відповідача, відкритих для
виконання обов'язків за договором,
наданих представником апелянта в суді
апеляційної інстанції, усі вказані
вище оплати були враховані позивачем в
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та пенею.

Надана відповідачем квитанція від 06
червня 2008 р. про сплату 721 грн. не може
бути врахована, оскільки здійснена не у
погашення заборгованості за кредитним
договором NKXRRX10000251, а за платіжною
карткою, тобто за іншими
зобов'язаннями.

За такого є підстави для стягнення з
відповідача заборгованості: по кредиту
- 3589 грн. 42 коп., по процентам за
користування кредитом - 12847 грн. 02 коп.,
по комісії - 431 грн. 64 коп.

При вирішенні питання про стягнення
пені слід також врахувати наступне.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплати неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове значення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача а
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов
кредитно-заставного договору пені (12987
грн. 82 коп.) є великий порівняно з
розміром заборгованості за кредитом,
процентами за його користування та
комісією та, враховуючи положення ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, колегія суддів
вважає за можливе зменшити розмір
неустойки до 5000 грн.

Відповідно підлягає й
корегуванню розмір штрафу.

При його нарахуванні слід виходити з
того, що згідно п. 5.3 Умов, які
затверджені наказом Голови правління
Банку № 391 від 21 березня 2006 р. і діяли на
час укладення Договору сторонами, при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більше ніж на 30 днів сплачується штраф
у розмірі 250 грн.+5 % від суми
заборгованості, тоді як позивач
наполягає на стягненні фіксованої
частини штрафу в розмірі 500 грн.

За такого розмір штрафу становить 250
грн.+1093,40 грн. (5% від суми задоволених
вимог).

Враховуючи викладене та в силу вимог п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
необхідно скасувати, ухваливши нове
рішення про часткове задоволення
позову, а саме: стягнення на користь
позивача 23211 грн. 48 коп. заборгованості
за договором та відповідно з
урахуванням положень ст. 88 ЦПК України
232 грн. 28 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 січня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» 23211
(двадцять три тисячі двісті одинадцять)
грн. 48 коп. заборгованості за
кредитним договором, укладеним 27
березня 2007 року між закритим
акціонерним товариством «Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2, яка
складається з 3589 грн. 42 коп.
заборгованості за кредитом, 12847 грн. 02
коп. - заборгованості по процентам за
користування кредитом, 5000 грн. - пені, 431
грн. 64 коп. комісії, 1343 грн. 40 коп. штрафу,
а також 232 грн. (двісті тридцять дві) грн.
48 коп. коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: