АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3215/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівВишні Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М.М.
за участю:

позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

26 вересня 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2010 року вона передала відповідачу в якості позики 8000 грн., які він зобов'язався повернути до 01 січня 2011 року. Даний факт підтверджується розпискою відповідача.

В порушення договірних зобов'язань ОСОБА_7 суму боргу не повернув та на неодноразові нагадування позивачки про повернення боргу не реагує.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_6 просила суд стягнути з відповідача на її користь 11038,88 грн., з яких: сума заборгованості - 8000 грн.; 3 % річних - 758,79 грн., сума збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції - 409,80 грн.; проценти - 1870,29 грн., а також судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг за договором позики в сумі 8000 грн.; 3 % річних в сумі 719,34 грн., суму збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції в сумі 393,02 грн.; проценти від суми позики в сумі 1870,29 грн., а всього 10982,65 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати вказане рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно розписки ОСОБА_7 від 29.09.2010 року, він отримав від ОСОБА_6 кошти в сумі 8000 грн. та зобов'язався їх повернути до 01.01.2011 року з платежами помісячно (а.с. 57).

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами 29 вересня 2010 року було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 надала ОСОБА_7 у борг 8000 грн., а останній зобов'язувався повернути вказану суму до 01 січня 2011 року. Даний факт підтверджується розпискою ОСОБА_7 та поясненнями сторін у справі (а.с. 57).

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта щодо неналежності вказаної розписки як доказу отримання позики, оскільки даний доказ не був спростований відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції 28 лютого 2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу з метою встановити чи виконано підпис в розписці ОСОБА_7, чи іншою особою (а.с. 69-70). Однак, експертиза проведена не була, у зв'язку з несплатою ОСОБА_7 коштів за її проведення.

Ст. ст. 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки відповідачем не виконано зобов'язання за укладеним між сторонами договором позики та не повернуто взяті у борг кошти, позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у зв'язку з тим, що відповідач не повернув суму позики у встановлений договором строк, з нього слід стягнути відсотки за користування коштами в розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 1870,29 грн., три відсотки річних від суми заборгованості - в розмірі 719,34 грн. та суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення - в сумі 393,02 грн. -.

Судом першої інстанції було визначено період, за який слід стягнути заборгованість за договором позики - з 03.01.2011 року по 01.01.2014 року, з урахуванням положень ст. ст. 256-261 ЦК України в межах строку позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та стягнення з ОСОБА_7 на її користь заборгованості за договором позики в сумі 10982,65 грн.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність винесення рішення судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхиляє, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року - залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції напротязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :