16.09.2014 Єдиний унікальний номер 205/6860/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2/205/3031/2014

205/6860/13-ц

16 вересня 2014 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.

при секретарі С.С.Кравцову

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права квартири особистою приватною власністю, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 16 серпня 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю.

12 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду.

Позивач у своєму позові, а представник позивача у ході судового засідання, посилалися на те, що 21 січня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В період шлюбу позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає зазначену квартиру своєю особистою приватною власністю. 1 серпня 2008 року між позивачем та його матір'ю ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів для придбання квартири у сумі 17 915 грн., відповідно до умов якого позивач зобов'язався повернути грошові кошти через 7 років, тобто до 1 серпня 2015 року. Позивач у своєму позові та його представник у ході судового засідання позовні вимоги просили задовольнити та визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на те, що про існування договору позики, укладеного між позивачем та його матір'ю, відповідачу відомо не було, та на укладення якого, вона як дружина повинна була давати згоду. Грошей у ОСОБА_3 у такій кількості бути не могло, оскільки вона постійно скаржилася на відсутність грошових коштів. Також зазначав, що позивачем не було надано доказів щодо джерела виникнення грошових коштів у ОСОБА_3 Крім того, правочин на зазначену суму повинен бути нотаріального посвідчений та договір укладений у простій письмовій формі не може слугувати доказом передачі грошових коштів. Зазначав, що усі грошові кошти на придбання спірної квартири були надані відповідачем, які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_3.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, вислухавши пояснення свідка суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 7 грудня 2010 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Квартира АДРЕСА_1 належала діду позивача - ОСОБА_4 Після його смерті державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. 22 червня 2005 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ні ім'я ОСОБА_6 - батька позивача та ОСОБА_7 по ? частині кожному (а.с. 47 оберт, 48).

1 серпня 2008 року між позивачем та його матір'ю ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів у сумі 17 915 грн., згідно умов якого позивач зобов'язався повернути грошові кошти через сім років (а.с. 6-8).

На підставі п. 3.2 договору позики, позичальник зобов'язаний використати отримані за даним договором грошові кошти виключно на придбання квартири АДРЕСА_2.

В період шлюбу позивачем за особисті кошти в сумі 17 915 грн. було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 6 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 4444 (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

В ході судового розгляду судом була встановлена та обставина, що кошти на купівлю квартири АДРЕСА_1 були надані позивачу ОСОБА_3 його матір'ю, що підтверджено договором позики. Даний договір, зокрема, підтверджує що саме таку суму 17 915 грн. позивачу передала його мати для купівлі даної квартири.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира була придбана в період шлюбу, однак за кошти, які належали особисто позивачу, суд вважає за можливе визнати квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_1

Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача та її представника щодо неможливості ОСОБА_3 надання грошових коштів позивачу у борг у зв'язку з відсутністю у неї грошових коштів, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих тверджень відповідачем надано не було. Також не приймаються судом твердження щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору позики, оскільки чинним законодавством України такої вимоги до оформлення договору позики не передбачено. Крім того, посилання відповідача на те, що грошові кошти на придбання спірної квартири надавалися лише нею, які вона отримала від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року, також уваги суду не підлягають, оскільки з зазначеного договору вбачається, що власниками цієї квартири крім неї були також ОСОБА_9, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_10, доказів розміру частки, яка належала ОСОБА_2 та доказів розміру грошової компенсації, яку вона отримала від її продажу відповідачем суду надано не було.

На підставі викладеного, керуючись абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В. Залімська