Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/771/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

06.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

за участю секретаря
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про переведення прав
забудовника в порядку спадкування, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6, який
представляє інтереси ОСОБА_3, на
рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 25 січня 2014 року
і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 25 січня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
переведення прав забудовника в порядку
спадкування.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_6, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задовольнити: визнати за нею ?
частину права передачі в порядку
спадкування всіх прав забудовника з
правом на здачу об'єкта нерухомого
майна в експлуатацію, права на
реєстрацію права власності та
отримання свідоцтва про право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що розташований
в АДРЕСА_1.

В судове засідання відповідачі
ОСОБА_5 і представник ОСОБА_4 не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені у порядку,
визначеному ст.76 ЦПК України, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення їм
поштового відправлення із судовими
повістками і копією апеляційної
скарги, ОСОБА_5 причину неявки не
повідомила. Представник ОСОБА_4
просить розглянути справу за її
відсутності. Враховуючи положення ч.2
ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи, колегія суддів вирішила
розглядати справу у відсутності
відповідачів.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3 та її представника, адвоката
ОСОБА_6, які підтримували доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що оскільки позивачкою
не надано доказів того, що спадкодавець
у встановленому законом порядку набув
прав та обов'язків забудовника
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
по АДРЕСА_1, то ці права і обов'язки не
входять до складу спадщини, на яку
претендує позивачка.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_3
(а.с.9,14).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, згідно
якого все своє мано заповів братові -
відповідачеві ОСОБА_4 (а.с.69).

Позивачка має право обов'язкову частку
відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, як
інвалід ІІІ групи з дитинства.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права свідчить,
що успадковуються виключно ті права і
обов'язки, які виникли та належали
спадкодавцеві ще за життя.

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належного проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Аналогічні положення закону були
закріплені й у ст. 105 ЦК УРСР 1963 року,
який діяв до 01 січня 2004 року, але був
чинний на час будівництва спірного
будинку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 6 постанови № 6
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснив, що право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці. Права спадкоємців
щодо самочинно збудованого майна
визначаються судом відповідно до
положень статті 1218 ЦК та з урахуванням
роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування».

Це майно не є об'єктом права власності,
воно не може бути предметом поділу та
встановлення порядку користування в
судовому порядку; на нього не може бути
звернено стягнення за виконавчими
документами, у тому числі продаж його з
прилюдних торгів.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що якщо
спадкодавцем було здійснене самочинне
будівництво (частина перша статті 376
ЦК), до спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Якщо будівництво здійснювалося згідно
із законом, то уразі смерті забудовника
до завершення будівництва його права
та обов'язки як забудовника входять до
складу спадщини (п.8 постанови від 30.05.2008
року № 7) .

Із наданих позивачкою до апеляційного
суду документів вбачається, що
рішенням Кіровоградської міської ради
№ 695 від 14 серпня 1975 року, зокрема,
ОСОБА_7 надано земельну ділянку під
індивідуальну забудову житлового
будинку за рахунок домоволодіння по
АДРЕСА_1 за згодою гр. ОСОБА_8 (батька),
площею 600,0 кв.м по АДРЕСА_1 та
зобов'язано через управління головного
архітектора міста одержати технічну
документацію на проведення забудови
будинку терміном до 01 листопада 1975
року.

Доказів отримання ОСОБА_7 у
встановленому законом порядку
дозвільних документів на будівництво
спірного будинку позивачкою не надано.
Генеральний план земельної ділянки, що
є в матеріалах справи, не є дозволом на
ведення будівництва. Крім того, в цьому
плані зазначено про заборону початку
будівництва без письмового дозволу
інспекції Держбудконтролю (а.с.11).

Технічний паспорт на будинок, що
виготовлений на замовлення позивачки,
також не є документом, що підтверджує
право власності померлого на цей
будинок та не є правовстановлюючим
документом.

Із довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ»
№ 95795 від 11.04.2013 року вбачається, що
житловий будинок по АДРЕСА_1-а в місті
Кіровограді побудовано самочинно
(а.с.13).

За таких обставин правильним є
висновок суду про те, що на день смерті
ОСОБА_7 не набув майнових прав на
будинок по АДРЕСА_1, а також відсутні
докази, що підтверджують права і
обов'язки ОСОБА_7 як забудовника, які
згідно роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» входять до складу
спадщини. І суд обґрунтовано відмовив
позивачці у задоволеній її вимог про
переведення на неї ? частини прав
забудовника з правом здачі об'єкта
нерухомого майна в експлуатацію,
надання права реєстрації права
власності та отримання свідоцтва про
право власності на житловий будинок з
надвірними будівлями.

З вимогами про визнання права
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі будівництва спірного будинку
позивачка до суду не зверталася..

Отже, рішення відповідає обставинам
справи, наданим доказам, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги, яка не
ґрунтується на законі та доказах,
висновків суду не спростовує, і
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який
представляє інтереси ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 25 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді