АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/787/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А.О. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Городничої В.С.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 16 липня 2013 року,
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Державний ощадний банк
України» у квітні 2013 року звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2013
року позовні вимоги ПАТ «Державний
ощадний банк України» задоволено
частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
№ 202/07 від 18 жовтня 2007 року, що
утворилася станом на 26.03.2013 року та
складається із: заборгованості по
сплаті кредиту у розмірі 16033,10 доларів
США, процентів за користування
кредитом - 1998,60 доларів США, пені за
прострочку внесення платежів - 1686,64
долари США, неустойки - 71,76 долара США,
що в сумі складає 19790,10 доларів США і
дорівнює 158182,27грн., та судові витрати зі
сплати судового збору в розмірі 1581,82
грн., загалом 159764 (сто п'ятдесят дев'ять
тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 09
коп. У задоволенні решти позовних вимог
про стягнення штрафу та 3% річних
відмовити /а.с. 135-138/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позовних вимог, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права /а.с. 145-147/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Керуючись ч. 1 ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 509, 526, 530
ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію, у тому числі сплатити гроші,
а кредитор має право вимагати від
боржника виконання обов'язку.
Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами
кредитного договору є обов'язок
кредитодавця надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язаний повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний
договір укладається в письмовій формі.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2007 року
був укладений кредитний договір №202/07
між позивачем та ОСОБА_3, за яким
останній отримав кредит у розмірі 23926,00
дол. США зі сплатою 12% річних для
здійснення оплати за автомобіль Шкода
Октавія НОМЕР_1 /а.с. 38-43/. Також 18 жовтня
2007 року був укладений договір застави
майна за яким ОСОБА_3 передав у заставу
ПАТ «Державний ощадний банк України»
автомобіль Шкода Октавия НОМЕР_1
/а.с.46-50/.

За договором поруки від 18 жовтня 2007
року ОСОБА_2 поручилася за виконання
ОСОБА_3 умов кредитного договору №202/07
від 18 жовтня 2007 року /а.с.51/.

З квитанції № 1 від 18 жовтня 2007 року
вбачається , що ОСОБА_3 отримав грошові
кошти у розмірі 120228,15 грн. /а.с.54/.

Відповідно до меморіального ордеру
№8495 від 17 жовтня 2007 року банк сплатив
5855,04 грн. за страхування вище
зазначеного автомобілю /а.с.57/. За
меморіальним ордером №8496 було
перераховано позивачем кредитні кошти
у розмірі 114970, 00 грн. на рахунок ТОВ
«ВІАМОН» /а.с.58/.

Згідно додаткового договору №1 до
договору №202/07 від 18 жовтня 2007 року
погашення кредиту повинно
здійснюватися щомісячно по 425 дол. США з
червня 2009 року і по 17.10.2014 року /а.с.44-45/.

Відповідно до розрахунку
заборгованості суми боргу за кредитним
договором №202/07 від 18.10.2007 року
укладеним з ОСОБА_3 станом на 26 березня
2013 року, останній має заборгованість
яка складається з: відсотків по кредиту
у розмірі - 1998,10 дол. США, заборгованості
за кредитом - 16033,10 дол. США, пені за
прострочку внесення платежів - 1686,64 дол.
США, 3% річних від простроченої суми -
466,18 доларів; неустойки, за неподання
документів, передбачених п.3.3.10
Кредитного договору - 35,88 дол. США;
неустойки, за застрахувати автомобіль,
згідно п.1.4.2 кредитного договору - 35,88
дол. США /а.с.7-36/.

25.10.2012 року та 17.12.2012 року позивачем на
адресу відповідача та ОСОБА_3
надсилалася вимога про ліквідування
заборгованості протягом 30 днів за
кредитним договором №202/07 від 18 жовтня
2007 року /а.с.60, 62-63/.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі і
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 543 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Солідарний обов'язок боржників за
змістом ст. 543 ЦК України полягає у тому,
що кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, позивач зокрема просить
суд стягнути із відповідача штраф за
договором поруки в розмірі 817,13 доларів
США, заявляючи при цьому вимоги і про
стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами
неустойки, а тому їх одночасне
застосування є подвійним притягненням
до відповідальності одного виду за
одне й те саме правопорушення, що
суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції
України.

Так само не підлягають стягненню і 3%
річних, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК
України, 3% річних можуть бути стягнуті
за порушення грошового зобов'язання
лише у разі, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Договором встановлено 12%
річних за кредитом.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що суд не прийняв до
уваги те, що між ПАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_3 була укладена
додаткова угода №1 до кредитного
договору №202/07, якою сторони кредитного
договору погодили надати відстрочку
повернення кредиту, що розмір
відсотків внаслідок надання
відстрочки зріс на 1188,00 доларів США, що
змінило основні зобов'язання та
збільшило обсяг відповідальності
поручителя, але з такими доводами
погодитися неможливо, так як
збільшення розміру відсотків не слід
розглядати, як збільшення обсягу
відповідальності поручителя, оскільки
сума кредиту та розмір відсотків не
збільшилися.

Відповідно до ст.543 ЦК України кредитор,
який одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Відповідно до ст. 554 ЦК України: у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя;
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки; особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.. 555 ЦК України
передбачено, що: у разі одержання
вимоги кредитора поручитель
зобов'язаний повідомити про це
боржника, а в разі пред'явлення до нього
позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.
Якщо поручитель не повідомить боржника
про вимогу кредитора і сам виконає
зобов'язання, боржник має право
висунути проти вимоги поручителя всі
заперечення, які він мав проти вимоги
кредитора. Поручитель має право
висунути проти вимоги кредитора
заперечення, які міг би висунути сам
боржник, за умови, що ці заперечення не
пов'язані з особою боржника. Поручитель
має право висунути ці заперечення
також у разі, якщо боржник відмовився
від них або визнав свій борг.

Дійсно, ст.559 ЦК України встановлено, що
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Однак це неможливо розглядати як
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя у зв'язку з тим, що основне
зобов'язання Боржника перед Кредитором
залишилося без змін: Боржник повинен
повернути суму кредиту в розмірі 23926,00
доларів США, сплатити проценти за
користування Кредитом в розмірі 12,0%
річних, термін остаточного погашення
Кредиту - 17 жовтня 2014 року.

Збільшення суми відсотків за
користування кредитом виникло не з
умов Додаткової угод, а з того, що
Позичальником та Поручителем,
здійснювались погашення кредиту
неналежним чином, у зв'язку з чим
фактичний залишок за Кредитом не
зменшувався, а відсотки
нараховувались, відповідно до п.1.5.3.1
Кредитного договору, на фактичний
залишок заборгованості за Кредитом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України,
колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :