Справа № 375/1062/13-ц Головуючий у І
інстанції Нечепоренко Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/1260/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 30
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Рокитнянського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом прокурора
Рокитнянського району Київської
області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої злочином,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач прокурор
Рокитнянського району звернувся до
суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином,
посилаючись на те, що 02 червня 2010 року
на автобусній зупинці в смт. Рокитне по
вул. Леніна в ході неприязних відносин
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нанесли тілесні
ушкодження візком для перевезення
поклажі потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
згідно висновку судово-медичної
експертизи, ОСОБА_1 заподіяні легкі
тілесні ушкодження. Постановою
Рокитнянського районного суду від 21
грудня 2011 року кримінальну справу щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закрито на підставі
ст. 6 п. 4 КПК України та ст. ст. 1, 6, 8
Закону України «Про амністію» від 08
липня 2011 року. Вказаним злочином
відповідачі заподіяли ОСОБА_1
матеріальну шкоду в сумі 94,08 грн. за
проведення судово-медичної експертизи
та моральну шкоду, яка полягає у
фізичному болі та стражданнях, яких
ОСОБА_1 зазнала у зв'язку з ушкодженням
її здоров'я та протиправних діях щодо
неї, зміною способу життя. Просив
стягнути із відповідачів солідарно на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 94,08 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

Рішенням Рокитнянського районного
суду Київської області від 18 грудня 2013
року в задоволенні позову прокурора
Рокитнянського району відмовлено.

Заступник прокурора Київської області,
не погоджуючись із рішенням
Рокитнянського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов повністю задовольнити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову
прокурора Рокитнянського району про
відшкодування на користь ОСОБА_1
матеріальної та моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із того, що
прокурором не доведено вину
відповідачів у спричиненні тілесних
ушкоджень ОСОБА_1, так як сама по собі
постанова суду про звільнення від
кримінальної відповідальності та
закриття кримінальної справи без
доведеності вини не є підставою для
відшкодування шкоди, а відповідачі та
свідки заперечують факт заподіяння
такої шкоди.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що постановою Рокитнянського
районного суду Київської області від 21
грудня 2011 року звільнено від
кримінальної відповідальності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та закрито порушену проти них
кримінальну справу на підставі ст. 6 п. 4
КПК України та Закону України «Про
амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 216/Д від 22 листопада 2010
року в даній кримінальній справі,
ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження у
вигляді забою м'яких тканин верхньої
третини правого передпліччя,
крововилив верхньої третини лівого
стегна, які утворилися від дії твердого
предмета і могли утворитися від рук
людини, візка для перевезення багазу в
термін і при обставинах, вказаних
потерпілою. По ступеню тяжкості
тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_1,
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, особою,
потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 4
категорії.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Зважаючи на встановлені обставини,
помилковою при цьому є позиція суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог лише із тих
підстав, що вина відповідачів не
встановлена вироком в кримінальній
справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
застосування амністії в Україні»,
амністія є повне або часткове
звільнення від кримінальної
відповідальності і покарання певної
категорії осіб, які засуджені за
вчинення злочину, або кримінальні
справи стосовно яких перебувають у
проваденні органів дізнання,
досудового слідства чи суду, але не
розглянкті останніми, або ж розглянуті,
але вироки стосовно цих осіб не набрали
законної сили.

Згідно п. п. 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами України
законодавства про звільнення особи від
кримінальної відповідальності» від 23
грудня 2005 року № 12, закриття
кримінальної справи зі звільненням від
кримінальної відповідальності можливе
лише в разі вчинення особою суспільно
небезпечного діяння, яке містить склад
злочину, передбаченого КК, та за
наявності визначених у законі правових
підстав, вичерпний перелік яких
наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у
випадках, передбачених цим Кодексом, а
також на підставі закону України про
амністію чи акта помилування. При
вирішенні питання про звільнення особи
від кримінальної відповідальності суд
(суддя) під час попереднього, судового,
апеляційного або касаційного розгляду
справи повинен переконатися (незалежно
від того, надійшла вона до суду першої
інстанції з відповідною постановою чи
з обвинувальним висновком, а до
апеляційного та касаційного судів - з
обвинувальним вироком), що діяння, яке
поставлено особі за провину, дійсно
мало місце, що воно містить склад
злочину і особа винна в його вчиненні, а
також що умови та підстави її
звільнення від кримінальної
відповідальності передбачені КК.
Тільки після цього можна постановити
(ухвалити) у визначеному КПК порядку
відповідне судове рішення.

Таким чином, при винесенні постанови
від 21 грудня 2011 року № 1-154/11 при
звільненні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від
кримінальної відповідальності та
закриття кримінальної справи на
підставі п. 4 ст. 6 КПК України та ст. ст. 1,
6, 8 Закону України «Про амністію у 2011
році» Рокитнянським районним судом
встановлено, що діяння, яке
постановлено вказаним особам за
провину, дійсно мало місце, що воно
містить склад злочину і ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 винні в його вчиненні.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції про відмову прокурору в
задоволенні позову ухвалено із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального або
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості вимог прокурора,
колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

При вирішенні спорів про відшкодування
шкоди доказуванню підлягають: факт
спричинення шкоди, протиправність дій
заподіювача і його вина, причинний
зв'язок між протиправною дією і
негативними наслідками. Обов'язок
доказування розподіляється таким
чином: позивач доказує наявність шкоди
та її розмір, а відповідач відсутність
його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Обгрунтовуючи розмір матеріальної
шкоди, завданої відповідачами ОСОБА_1,
прокурор посилався на довідку
Таращанського міжрайонного відділення
Київського обласного бюро
судово-медичної експертизи від 05
грудня 2013 року, згідно якої в
Таращанському міжрайонному відділенні
СМЕ за проведення судово-медичного
обстеження ОСОБА_1 було проплачено 92,08
грн. від 03 червня 2010 року.

При цьому вказана довідка не містить
відомостей, ким саме було проведено
оплату та в зв'язку із чим відносно
ОСОБА_1 проводилося судово-медичне
обстеження.

Також колегія суддів звертає увагу, що
первинної бухгалтерської документації
(чек, квитанція тощо), яка посвідчує
здійснення оплати ОСОБА_1 за проведення
медичного обстеження на користь
відповідної установи, в матеріалах
справи немає.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, витрати на проведення
судово-медичного обстеження ОСОБА_1
мали здійснюватися під час досудового
слідства в кримінальній справі.

Доказів на підтвердження витрат
матеріального характеру, понесених
ОСОБА_1 безпосередньо в результаті дій
відповідачів (витрати на лікування,
пошкоджене майно) позивачем надано не
було.

Таким чином, доводи прокурора щодо
відшкодування матеріальної шкоди не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні та задоволенню не
підлягають.

Оцінюючи доводи позивача щодо
відшкодування на користь ОСОБА_1
моральної шкоди, колегія суддів
враховує наступне.

Так, заявляючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
прокурор посилався на те, що моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у
зв'язку з ушкодженням її здоров'я та
протиправних діях щодо неї, внаслідок
вчинення яких та завдання ушкоджень
здоров'ю ОСОБА_1 остання була змушена
змінити свій спосіб життя, було
порушено її спокій та нормальний
життєвий ритм.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Із врахуванням тяжкості тілесних
ушкодженнь, отриманих ОСОБА_1, які
належать до категорії легких, колегія
суддів вважає доведеним, розумним і
справедливим відшкодування моральної
шкоди на її користь в розмірі 500 грн.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставами
для його скасування із ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову, яким із
відповідачів солідарно на користь
ОСОБА_1 стягується моральна шкода в
розмірі 500 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України колегія
суддів здійснює розподіл судових
витрат. Враховуючи, що позивача
звільнено від сплати судового збору, із
відповідачів із кожної в дохід держави
стягується судовий збір пропорційно до
задоволених позовних вимог
немайнового характеру 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області
задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов заступника прокурора
Рокитнянського району Київської
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином, задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на
користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову заступнику
прокурора Рокитнянського району
Київської області відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 в дохід
держави судовий збір 121,8 грн. із кожної.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.