РІШЕННЯ

іменем України

„04" березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що від шлюбу із
відповідачем має неповнолітню дитину
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає
разом із матір'ю та перебуває на її
утриманні. Як зазначається позивачем
при зверненні до суду відповідач з
квітня 2012 року ухиляється від
покладеного на нього ст. 180 СК України
обов'язку утримувати дитину, через що
позивав вимушена звернутися до суду із
даним позовом, предмет якого становить
вимога про стягнення з відповідача на
користь позивача аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,
починаючи з 01 квітня 2012 року до
повноліття дитини.

У судове засідання сторони не
з'явилися, позивач надала заяву про
розгляд справи у її відсутності,
просила суд повністю задовольнити
поданий позов.

За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У судове засідання відповідач,
який був повідомлений належним чином
про розгляд справи, не з'явився, причини
неявки суду не повідомив та не надав
заяви про розгляд справи за його
відсутності, та не скористався правом
надання заперечень проти позову, у
зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК
України вирішує справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Суд, врахувавши заяву позивача та
дослідивши докази в межах заявлених
вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов
до висновку про наявність підстав для
задоволення позову частково,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та
яка набула чинності для України 27.09.1991
р., батько або (і) інші особи, що
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Разом з тим,
відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції
України та за ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
Амур-Нижньодніпровським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції в Книзі реєстрації
народжень зроблено відповідний запис
та видано свідоцтво, відповідно до
якого сторони в цій справі є
батьками неповнолітнього, який
мешкає разом із матір'ю (позивачем);
подружжя мешкає окремо один від
одного.

Оскільки обов'язок по утриманню
дитини є безумовним, виникає в
результаті народження дитини з моменту
її народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, вбачаються усі
підстави для присудження до стягнення
з відповідача на користь позивача
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Разом з тим, при вирішенні питання
щодо присудження до сплати аліментів,
про яке позивачем було заявлено
відповідне прохання, суд враховує стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини, яка є малолітньою, мешкає
разом із матір'ю (позивачем) та
потребує піклування та утримання.

Щодо розміру аліментів, то,
задовольняючи в цій частині позов
частково, суд бере до уваги те, що
відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом,
через що визначення частки заробітку
(доходу) відповідача в розмірі 1/4, яка
буде стягуватися, як аліменти на
дитину, щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК), буде
справедливим та сприятиме
утвердженню почуття обов'язку одного з
батьків, окремо від якого проживає
дитина, перед останньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України суд допускає негайне виконання
рішень у справах про стягнення
аліментів - у межах суми платежу за один
місяць.

Розв'язуючи вимогу позову про
стягнення аліментів за минулий час (з
01 квітня 2012 року), то для суду відсутні
підстави для задоволення даної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України
аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня подання позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки (ч. 2 ст. 191 СК).

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу
(ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Утім, оскільки позивачем на
виконання зазначених вище правових
норм, не було надано доказів щодо
вжиття з його боку заходів щодо
одержання аліментів з відповідача за
минулий строк, та доказів щодо того, що
позивач не міг їх одержати у зв'язку з
ухиленням відповідача від їх сплати,
для суду вбачаються підстави для
відмови в задоволенні вимоги позову у
частині дня початку стягнення (01
квітня 2012 року) та аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову (2903.12.2013 р.).

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 212, 214-215,
218, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_1, 1983 р.н., аліменти на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ?
частини заробітку (доходу) ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи
проводити стягнення з 03.12.2013 р. та до
досягнення дитиною - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Рішення у частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
в дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

В задоволенні вимоги позову про
стягнення аліментів за минулий час
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя