Справа № 465/3747/11
Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова
Провадження № 22-ц/783/2113/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду
м.Львова від 09 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - П'ята Львівська державна
нотаріальна контора, ЛОДК БТІ та ЕО про
визнання заповіту недійсним.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано недійсним заповіт,
складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4,
посвідчений 25.02.2005 року державним
нотаріусом П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Ясинською Н.М.
Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_4, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що на момент укладення правочину
ОСОБА_5 перебувала в адекватному стані,
розуміла та усвідомлювала значення
своїх дій та керувала ними, що й було
встановлено нотаріусом. Також апелянт
вказує, що ОСОБА_5 визнана недієздатною
рішенням суду лише у 2006 році, а правочин
було нею вчинено у 2005 році, а відтак,
твердження того, що вона з 2000 року не
усвідомлювала значення своїх дій
внаслідок психічного розладу є
абсурдним, а тому апелянт вважає за
необхідне проведення повторної
судово-психіатричної експертизи. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статей 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановленні частинами 1-3, 5, 6, ст. 203
цього Кодексу, а саме: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави та
суспільства, його моральним засадам;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовленні ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх чи непрацездатних
дітей. Кожна із цих вимог є самостійною
підставою недійсності правочину.

Згідно зі ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила в
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені. Такий правочин належить до
таких правочинів, у яких воля цієї
особи на вчинення правочину відсутня, а
внутрішнє волевиявлення відображає не
її волю, а волю іншої людини, яка
здійснила вплив на цього учасника
правочину.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
відповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 лютого 2005 року державним нотаріусом
П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Ясинською Ніною
Миколаївною посвідчено та
зареєстровано в реєстрі за № 8737766
заповіт, складений ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_4.

Згідно з роз»ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009р. "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правила ст.225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак, у момент вчинення правочину вона
перебувала у такому стані, коли не
усвідомлювала значення своїх дій
та(або) не могла керувати
ними(тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння та ін.). Для
визначення наявності такого стану суд
призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу,
висновок якої має стосуватись стану
особи саме на момент вчинення
правочину.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивачка посилалася на те, що
оспорюваний нею заповіт, складений від
імені ОСОБА_5 та посвідчений 25.02.2005 р.
державним нотаріусом П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Ясинською Н.М., не відповідає вимогам
закону, оскільки складений особою, яка
в момент його складення не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними,
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Для визначення наявності такого стану
на момент складення заповіту судом
призначалась посмертна судово -
психіатрична експертиза, яка
проводилась КЗ « Львівська обласна
клінічна психіатрична лікарня» (акту
№223 від 10.04.2013 р.), згідно з висновками
якої ОСОБА_5 на момент укладення
заповіту 25.02.2005 року в користь ОСОБА_4,
засвідченого П'ятою Львівською
державною нотаріальною контори
страждала стійким, хворобливим
розладом психічної діяльності у формі
наростаючої деменції внаслідок
органічного ураження головного мозку,
змішаного ґенезу та за своїм психічним
станом, не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Свій висновок про те, що ОСОБА_5 в момент
складення оспорюваного заповіту
розуміла значення своїх дій та могла
керувати ними, суд першої інстанції
вірно мотивував актом посмертної
судово - психіатричної експертизи №223
від 10.04.2013 р., висновки якого є
обґрунтованими, не суперечить іншим
матеріалам справи, не викликають
сумнівів у їх правильності та
об»єктивності, підтверджуються іншими
матеріалами справи.

Акт посмертної судово-психіатричної
експертизи суд першої інстанції оцінив
в сукупності з іншими доказами а саме,
довідкою КЗ «Львівська обласна
клінічна психіатрична лікарня» від
19.06.2012 р. №820/01-43 про перебування ОСОБА_5
на лікуванні з діагнозом судинна
деменція з періодичними психотичними
розладами, рішеннями Франківського
районного суду м. Львова від 13.08.2008 р.,
яким визнано недійсними договори
дарування ? частини квартири від 16.07.2004
року та від 15.03.2005 року, укладені між
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 за
своїм психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а оспорюваний заповіт
було складено та посвідчено в період
між цими договорами дарування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки оспорюваний заповіт був
складений в період, коли ОСОБА_5
страждала стійким, хворобливим
розладом психічної діяльності у формі
наростаючої деменції внаслідок
органічного ураження головного мозку,
змішаного ґенезу та за своїм психічним
станом, не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
такий заповіт не відповідає
волевиявленню заповідача, а тому є
недійсним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. ст.303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308,
313, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 09 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.