АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2, Журавльової О.Л. - представника
ТОВ «Комплекс-Паррус»,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, Чернівецької міської ради,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс-Паррус»
про стягнення вартості безпідставно
набутого майна, визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради та
скасування свідоцтва про право
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 01 квітня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, Чернівецької
міської ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс-Паррус»
про стягнення вартості безпідставно
набутого майна, визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради та
скасування свідоцтва про право
власності.

Посилався на те, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У 2005
році з метою будівництва для себе та
дітей нового житлового будинку вирішив
придбати житловий будинок із земельною
ділянкою у межах м.Чернівці.

________________________________________________________________________
____________________

№ 22ц-9/14 р.
Головуючий у 1-й
інстанції Стоцька Л.А.

категорія 2/5
Доповідач
Галичанський А.Д.

У зв'язку з цим він разом із ОСОБА_5
домовились з ОСОБА_2, яка є матір'ю його
колишньої дружини, про те, що остання
буде рахуватися забудовником, а кошти
на будівництво буде виділяти позивач.
Після завершення будівництва ОСОБА_2
повинна була відчужити нерухоме майно
на користь своїх онуків або
забезпечити збудованим за кошти
позивача майном отримання ОСОБА_4
кредитів. Крім цього, 24.02.2005 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
відповідач придбала у ОСОБА_6 житловий
будинок літ.А, сарай літ.В, криниця І,
відмостка ІІ, що знаходиться по
АДРЕСА_1. Оплату коштів за даним
договором здійснив позивач.

У 2006 році позивач також прийняв рішення
за вказаною адресою збудувати
автомийку та кафе. У зв'язку з цим
ОСОБА_2 орендовано земельну ділянку за
вищезазначеною адресою.

З метою належного фінансування
будівництва позивач у 2005 році отримав у
позику кошти в сумі близько 1000000
гривень та в 2006 році взяв у кредит кошти
у сумі 41000 євро та 5328000 гривень.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 здано в
експлуатацію та 28.12.2006 року видано
свідоцтво про право власності на ім'я
ОСОБА_2 16.12.2007 року здано в експлуатацію
кафе та автомийку та 16.01.2008 року
оформлено право власності на ці об'єкти
на ім'я ОСОБА_2 Під час здачі в
експлуатацію житловому будинку з
належними до нього спорудами та
будівлями присвоєно поштову адресу
АДРЕСА_1, кафе та автомийці присвоєно
адресу АДРЕСА_2.

На момент звернення до суду,
документально підтверджені витрати на
будівництво вказаних об'єктів
нерухомості, оформлених на ім'я ОСОБА_2
становлять 4515072 грн. 06 коп., 239732 доларів
США та 41575 євро.

Крім того, позивач посилався на те, що
18.08.2009 року право власності на
автомийку та кафе оформлено на ТОВ
«Комплекс-Паррус», яке в подальшому
отримало право на використання
зазначених приміщень у якості готелю.

Просив на підставі ст.17 Земельного
кодексу України, Закону України «Про
власність», ст.ст.1212, 1213, 1214 Цивільного
кодексу України стягнути з ОСОБА_2 на
його користь безпідставно отримані нею
кошти, витрачені у зв'язку з
будівництвом вищезазначених об'єктів,
фінансування якого здійснювалося за
його рахунок, визнати недійсним
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №555/15 від
11.08.2009 року та скасувати свідоцтво про
право власності серії САС 737606 від 18.08.2009
року.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 01 квітня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Чернівецької міської ради, товариства
з обмеженою відповідальністю
«Комплекс-Паррус» про стягнення
вартості безпідставно набутого майна,
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради та скасування свідоцтва
про право власності відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вищезазначене рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, оскільки ухвалене
внаслідок неповного з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи, з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
25.02.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку, згідно якого ОСОБА_2
придбала житловий будинок з належними
до нього спорудами та будівлями по
АДРЕСА_1

Рішенням Чернівецької міської ради №
764 від 07.07.2005 року із забудовником
ОСОБА_2, на підставі поданої нею заяви,
було погоджено місце розташування
об'єктів містобудування та надано
дозвіл на підготовку матеріалів
попереднього погодження, складання
проекту відведення земельної ділянки
за цільовим призначенням - будівництво
індивідуального житлового будинку на
місці старого.

19.12.2005 року на ОСОБА_2 отримала
державний акт про право приватної
власності на земельну ділянку, що по
АДРЕСА_1

01.12.2006 року між Чернівецькою міською
радою та ОСОБА_2 укладено договір
оренди землі, згідно якого вона
прийняла в строкове платне
користування земельну ділянку для
будівництва та обслуговування кафе та
мийки, по АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради № 604/15 від
12.12.2006 року затверджено акти прийняття
в експлуатацію індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради № 959/24 від
25.12.2005 року затверджено акти прийняття
в експлуатацію кафе та автомийки по
АДРЕСА_2. На підставі нього ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно - кафе та мийку
автомобілів.

Встановлено, що подружжя ОСОБА_4
надавали грошову допомогу ОСОБА_2, але
надавалася така допомога добровільно і
безоплатно, як дітьми. При цьому ОСОБА_2
ніяких зобов'язань їм щодо повернення
коштів не надавала.

01.12.2008 року ОСОБА_2 засновано ТОВ
«Комплекс-Паррус», яка передала до
статутного фонду зазначеного
товариства приміщення (кафе та мийки
автомобілів). Рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради №
555/15 від 11.08.2009 року вирішено оформити
право приватної власності ТОВ
«Комплекс-Паррус» по АДРЕСА_2. На
підставі вказаного рішення 18.08.2009 року
виконавчим комітетом Чернівецької
міської ради ТОВ «Комплекс-Паррус»
видано свідоцтво про право власності
на вказане нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач належними та
допустимими доказами не довів, що
отримані ним кредити
використовувалися на будівництво
вищезазначених спірних об'єктів.
Реалізовуючи свої права при
будівництві спірних об'єктів ОСОБА_2
діяла в межах своїх прав і обов'язків
та її дії не містять в собі порушень
чинного законодавства і не свідчать, що
вона безпідставно набула кошти в сумі
6889322 грн.

Також суд першої інстанції виходив з
відсутності домовленості між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про те, що спірне нерухоме майно
вона має відчужити на користь онуків
або забезпечити збудованим майном
отримання позивачем кредитів.

Крім того, відмовляючи в позові в
частині вимог до Чернівецької міської
ради, товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс-Паррус»
про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету та скасування
свідоцтва про право власності, суд
першої інстанції виходив із того, що
виконком Чернівецької міської ради
діяв відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» в
межах наданих йому повноважень, а тому
підстави для скасування його рішення №
555/15 від 11.08.2009 року та свідоцтва про
право приватної власності на ТОВ
«Комплекс-Паррус» відсутні.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції вважає, що скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Вищезазначені обставини, встановлені
судом першої інстанції повно, на
підставі належних та допустимих
доказів, яким дана правильна юридична
оцінка і до спірних правовідносин
правильно застосовані норми
матеріального права, що їх регулюють.

У суді апеляційної інстанції за
клопотанням ОСОБА_4 призначена та
проведена будівельно-технічна
експертиза з метою визначення вартості
будівельних матеріалів та робіт
використаних при будівництві спірних
об'єктів станом на 15.10.2013 р. Вказана
вартість склала 8753115 грн.

У зв'язку з цим позивач збільшив розмір
позовних вимог та просив стягнути з
ОСОБА_2 8753115 грн., оскільки це реальна
вартість втраченого ним майна на
момент розгляду справи.

Доводи апелянта щодо витрачання ним
кредитних коштів на спірне будівництво
не знайшли свого підтвердження
належними та допустимими доказами, як в
суді першої так і апеляційної
інстанції.

Так, допитані в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
показали суду, що кошти на будівництво
спірних об'єктів вони отримували під
звіт, як у ОСОБА_4 так і ОСОБА_5, а також в
касах магазинів «Євробуд ХХІ», однак
чиї це коштів їм невідомо.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що гроші
від ОСОБА_4 вона отримувала за
орендовані позивачем у неї приміщення,
що не свідчить про вкладення
зазначених коштів ОСОБА_4 у будівництво
спірних об'єктів.

Доводи апеляційної скарги з приводу
неправомірності відхилення судом
першої інстанції касових ордерів,
відомостей платежів за матеріали та
виконану роботу та довідки розрахунку
від 23.05.2011 року, як неналежних та
недопустимих не впливають на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, оскільки
зазначені документи не свідчать про
вкладення ОСОБА_4 кредитних коштів у
спірне будівництво, що підтверджується
показаннями вищенаведених свідків.

Доводи апелянта про правильність
обґрунтування заявлених позовних
вимог на підставі ч.1, ч.2 ст.1212 та ч.2
ст.1213 ЦК України є помилковими виходячи
з наступного.

Застосування вищезазначених норм ЦК
України, які віднесені до гл.83 ЦК
України можливе тільки у випадку
наявності між сторонами
позадоговірних відносин.

ОСОБА_4 обґрунтовував позовні вимоги
наявністю між ним та ОСОБА_2 договору
про відчуження на користь онуків
спірного майна або забезпечення
збудованим майном отримання позивачем
кредитів.

За наявності між сторонами
зобов'язальних договірних відносин з
приводу відчуження нерухомого майна на
користь третіх осіб або передачі його в
заставу в забезпечення повернення
кредиту відсутні підстави для
можливості застосування норм ст.1212, 1213
ЦК України.

Таким чином, набуття ОСОБА_2 майна за
наявності вказаного позивачем
зобов'язання (у разі доведення такого
факту) за рахунок ОСОБА_4 в порядку
виконання договірних зобов'язань не є
безпідставним.

Така позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 02 жовтня 2013
року, прийнята у справі за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень у цивільних справах з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.
Зазначена постанова відповідно до
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України.

Застосування до спірних правовідносин
судом першої інстанції положення ч.3
ст.1212 ЦК України, про що зазначається в
апеляційній скарзі, не призвело до
прийняття незаконного та
необґрунтованого рішення судом першої
інстанції, оскільки, як видно з
вищенаведеного позов про витребування
майна в даній справі на підставі ст.1212
ЦК України не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтовану відмову у задоволенні
позовної вимоги до Чернівецької
міської ради, товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс-Паррус»
про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету та скасування
свідоцтва про право власності з
підстав існування накладення арешту на
спірні кафе та мийку автомобілів є
безпідставними, оскільки, як
вбачається з ухвали Садгірського
районного суду м.Чернівці від 26 червня
2009 року про забезпечення позову арешт
накладено на майно, яке знаходиться за
адресою по АДРЕСА_1. Рішення № 555/15 від
11.08.2009 року приймалося та свідоцтво про
право приватної власності на ТОВ
«Комплекс-Паррус» видавалося на майно,
яке знаходиться за адресою по АДРЕСА_2.
Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 25 листопада
2009 року уточнено адресу арештованого
майна - АДРЕСА_2, однак рішення № 555/15 від
11.08.2009 року приймалося, а свідоцтво про
право приватної власності на ТОВ
«Комплекс-Паррус» від 18.08.2009 р.
видавалося до постановлення вказаної
ухвали апеляційного суду (т.1 а.с.76-80,
84-85).

Таким чином, на момент прийняття
вищевказаного рішення виконкому та
видачі свідоцтва про право власності
на ТОВ «Комплекс-Паррус» арешту майна
по АДРЕСА_2 не було, тому відсутні
підстави для визнання їх судом не
дійсними.

Крім цього, у зв'язку з безпідставністю
вимог про стягнення вартості спірного
майна, висновок про визнання недійсним
вищезазначених рішення виконавчого
комітету та скасування свідоцтва про
право власності також не підлягають
задоволенню.

Посилання апелянта, що судом першої
інстанції всупереч ст.ст.212, 215 ЦПК
України не надано оцінки доказам,
зокрема, заяві ОСОБА_6, яка підтверджує
виконання домовленості між позивачем
та ОСОБА_2 про створення майна для дітей
є помилковим, оскільки в указаній заяві
не міститься даних про домовленість
між вказаними особами про створення
майна для дітей. Крім того, посилання на
позовну заяву про розірвання шлюбу між
подружжям ОСОБА_4 є безпідставним,
оскільки обставини, викладені в ній не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Доводи про те, що суд безпідставно не
допитав свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_7 та безпідставно відмовив у
призначенні будівельно-технічної
експертизи не впливають на законність
та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції, оскільки зазначені
свідки допитані судом апеляційної
інстанції, також за клопотанням
позивача проведено зазначену
експертизу, вказані докази досліджено
судом апеляційної інстанції та їм дано
оцінку відповідно до ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та не дають підстав для його
скасування.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень судом першої
інстанції норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 01 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: