АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2419/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 44 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріАнкудінові О.І., Рибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, відшкодування моральної шкоди,

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду від 30 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано.

Рішенням Соснівського райсуду м. Черкаси від 12 березня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 та по 1/2 частині земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв.м;

Визнано за ОСОБА_7 право власності на майно домашнього вжитку вартістю 130 900 грн., автомобіль BMW Х3 (2011, державний номер НОМЕР_1);

Визнано за ОСОБА_8 право власності на автомобіль RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль MAN 18 224 фургон ізотермічний, 1999 року виготовлення, державний номер НОМЕР_3, автомобіль FRUEHAUF SREM 34C1, 1992 року виготовлення, державний номер НОМЕР_6, червоний, автомобіль ЗИЛ 494801, 1990 року виготовлення, синій, державний номер НОМЕР_4; причіп ПМЗ 81011 (1993) № куз.3181; 1/3 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_5.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на суму вкладу 12 000 доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_7 в ПАТ "Дельтабанк" на ім'я ОСОБА_8 та суму нарахованих відсотків 828,50 доларів США згідно з депозитним договором № 3726 від 20 лютого 2013 року, всього на суму 12828,50 доларів США, а також право власності на суму вкладу 55 000 грн. на депозитному рахунку НОМЕР_8 ПАТ "Дельтабанк" на ім'я ОСОБА_8 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором № 3641 від 20.02.2013.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію 181 396,44 грн., вирішено питання про судові витрати.

Визнано удаваним договір дарування від 12 червня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Назване майно перебуває у спільній частковій власності, порядок користування спільним майном не визначено судом, проте такий порядок склався на протязі останнього року, оскільки ОСОБА_8 добровільно залишив будинок і перейшов проживати разом зі ОСОБА_9 в придбану ним квартиру у АДРЕСА_1.

Після ухвалення рішення апеляційного суду, ОСОБА_8 чинить позивачці перешкоди, порушуючи існуючи домовленості, нормальні правила співжиття та норми суспільної моралі. Без відома та дозволу позивачки, вселив в належний їм будинок ОСОБА_9 разом з її дитиною, при цьому з займаних приміщень були викинуті і частково пошкоджені належні ОСОБА_7 речі, зайнята її спальня, в кімнаті замінений замок.

Позивачка вказує, що діями відповідачів порушене її право власності та порушені житлові права, тому звернутися до суду з даним позовом.

Просила суд:

- виселити ОСОБА_9 разом з її дитиною з будинку по АДРЕСА_2;

- заборонити ОСОБА_9 та членам її сім'ї перебувати у вказаному будинку без її письмового дозволу;

- усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності - будинком по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою;

- заборонити ОСОБА_8 вселяти в будинок по АДРЕСА_2 будь -яких сторонніх осіб без її дозволу;

- заборонити ОСОБА_8 допускати перебування в будинку по АДРЕСА_2 будь - яких сторонніх осіб без її дозволу;

- заборонити ОСОБА_11 вчиняти в будинку та на земельній ділянці будь - які дії без її письмово дозволу, а саме: переобладнання, перебудову, встановлення парканів, дверей, замків, тощо;

- усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності - квартирою АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_8 протягом п'яти днів після набуття чинності судовим рішенням передати їй ключі від квартири та технічний паспорт;

- зобов'язати ОСОБА_8 не створювати їй перешкод в користуванні і розпорядженні квартирою АДРЕСА_1;

- вилучити у ОСОБА_8 належний їй на праві власності автомобіль BMWx3;

- заборонити відповідачам користуватися належним їй рухомим майном, яке знаходиться в будинку по АДРЕСА_2.

Крім того, позивачка зазначає про завдану їй моральну шкоду, полягає в безумовному порушенні належного їй права власності на рухоме і нерухоме майно, пошкодженні цього майна, порушенні її житлових прав, вчиненні відповідачами неправомірних дій щодо неї, яку вона оцінює в 5000 грн., яку також просить суд стягнути з відповідачів на її користь.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2014 року в задоволення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перебували у шлюбі з 08.12.1979 року, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.07.2013 року

Рішенням Соснівського райсуду м. Черкаси від 12.03.2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.05.2014 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано право власності по 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по пров.Судовому. 18/1 в м.Черкаси та по 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв.м; визнано за ОСОБА_7 право власності на майно домашнього вжитку вартістю 130900 грн., автомобіль BMWx3 (2011, державний номер НОМЕР_1; визнано за ОСОБА_8 право власності на автомобіль RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль MAN 18 224 фургон ізотермічний, 1999 року виготовлення, державний номер НОМЕР_3, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8, автомобіль FRUEHAUF SREM 34C1, 1992 року виготовлення, державний номер НОМЕР_6, червоний, автомобіль ЗИЛ 494801, 1990 року виготовлення, синій, державний номер НОМЕР_4, причіп ПМЗ 81011 (1993) № куз.3181, 1/3 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_5 - літ. Б-І, б.б' . Визнано за ОСОБА_7 право власності на суму вкладу 12000 доларів СІЛА на депозитному рахунку НОМЕР_7 в ПАТ "Дельтабанк" на ім'я ОСОБА_8 та суму нарахованих відсотків 828,50 доларів США згідно з депозитним договором № 3726 від 20.02.2013 року, всього на суму 12828,50 доларів США, а також право власності на суму вкладу 55 000 грн. на депозитному рахунку НОМЕР_8 ПАТ "Дельтабанк" на ім'я ОСОБА_8 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитнимдоговором № 3641 від 20.02.2013. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію 181396,44 грн., вирішено питання про судові витрати. Визнано удаваним договір дарування від 12.06.2012р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2014 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі за поданою касаційною скаргою та до закінчення касаційного розгляду зупинено виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2014 р. та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.05.2014 р.

У ході розгляду справи з'ясовано, що з березня 2012 року ОСОБА_8 проживає спільно з відповідачкою ОСОБА_9

16.10.2012 року ОСОБА_9 змінила прізвище на «ОСОБА_9», актовий запис про зміну імені № 63, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_13 (свідоцтво про народження дитини НОМЕР_9). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 22.07.2014 року внесені зміни до актового запису про народження дитини, батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

17.07.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 871.

У травні 2014 року відповідачі разом з малолітньою донькою вселилися в будинок по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Стаття 156 ЖК України вселення до приватного будинку допускається виключно зі згоди власника.

Правовий режим спільної часткової власності на жиле приміщення в приватному будинку вимагає згоди всіх співвласників на вселення до цього будинку члена сім'ї одного зі співвласників, оскільки вселення до приміщень, що перебувають у спільній частковій власності, сторонніх для власника осіб порушує його право власності, визначене ст. ст.316-321 ЦК України, та житлових прав, встановлених ст.150 ЖК України.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що будинок по АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках - по ? частині кожному. Право спільної часткової власності не припинене, будинок реально на два окремих жилих приміщення не поділений.

За таких обставин беззаперечним є те, що вселення інших осіб, крім власників будинку та неповнолітніх дітей, в жиле приміщення по АДРЕСА_2 можливе виключно за письмовою згодою всіх співвласників, тобто за обов'язковою письмовою згодою власника ? частини будинку ОСОБА_7

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не надавала згоди на вселення сторонніх осіб в належний їй будинок, більше того, категорично заперечувала проти цього, що доведено фактом її звернення до правоохоронних органів безпосередньо після вселення ОСОБА_9 в будинок.

Стаття 156 ЖК України, якою керувався районний суд при постановленні рішення, передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Отже, вказана стаття встановлює права членів сім'ї власника будинку, які вселені в будинок на законних підставах. ОСОБА_9 не є членом сім'ї ОСОБА_7, вселилася без її дозволу та згоди, тобто без законних підстав.

Те, що вона є членом сім'ї ОСОБА_8 не створює жодних обов'язків ОСОБА_7 що до неї: ОСОБА_7 не зобов'язана надавати в користування ОСОБА_9 належне їй жиле приміщення, в тому числі виходячи з сервітутних правовідносин -такий сервітут в порядку ст. ст. 401 - 403 ЦК України щодо неї не встановлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_2, шляхом виселення ОСОБА_9, районним судом не було взято до уваги вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю та приписи ст. 16 ЦК України щодо поновлення порушеного права.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПЮ, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки

Такі обставини були встановлені судом в ході судового розгляду, а саме: жодна із сторін не заперечувала право власності ОСОБА_7 на ? частину будинку по АДРЕСА_2 ум. Черкаси, яке набуте за судовим рішенням і зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідачі не заперечували факт вселення і проживання ОСОБА_9 в будинку по АДРЕСА_2 у м. Черкаси без згоди ОСОБА_7

Крім цього, ОСОБА_7 довела, що перебування ОСОБА_9 є причиною конфліктів, які виникли між нею та ОСОБА_8, що було причиною звернення до правоохоронних органів.

Позивачкою доведено факти агресивної поведінки ОСОБА_9, що стало підставою для порушення кримінальних справ.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до правопорушення.

Ст. 109 ЖК України передбачає виселення осіб, які заселилися в жиле приміщення без належних правових підстав. Відповідно до приписів ст.8 ЦПК України , ст. 8 ЦК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом правовідносини або виходить з загальних засад законодавства ( аналогія права).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог, районним судом було порушено ряд норм матеріального права, що дає підстави для скасування рішення в даній частині із ухвалення нового рішення про задоволення даних позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд послався на те, що за ОСОБА_7 не зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що ОСОБА_8, зловживаючи належним йому правом власності на ? частину квартири, створив позивачці перешкоди в реєстрації права власності на спірне майно, у зв'язку з чим позивач вимагала передати їй документи , необхідні для реєстрації, та надати доступ до квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені у встановленому законом порядку..

Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 року № 127 технічна інвентаризація проводиться перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна.

Для того, щоб зареєструвати визнане по суду право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_7 повинна надати державному реєстратору технічний паспорт на квартиру в оригіналі та завірену БТІ копію технічного паспорту, яка залишається в матеріалах реєстратора. Для виготовлення технічного паспорту необхідно забезпечити доступ працівникам КП «ЧОО БТІ» до квартири.

Відповідач ОСОБА_8 визнав, що ОСОБА_7 не має доступу до квартири, ключів від неї, не має технічного паспорту на це майно. За ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи наявна відповідь КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 17.06.2014 року про відсутність можливості виготовити технічних паспорт без обстеження квартири працівниками КП « ЧООБТІ».

Таким чином, рішення суду у вказаній частині суперечить обставинам справи та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в даній частині позовних вимог.

Крім того, спростовним є твердження суду і про те, що ОСОБА_7 не набула права власності на спірну квартиру, а саме ст.ст. 60, 61, 70 СК України.

За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірна квартира набута під час шлюбу, ОСОБА_7 є законним власником ? частини вказаного майна з часу його набуття, тобто з червня 2012 року.

Крім того, право власності ОСОБА_7 на ? частину квартири АДРЕСА_4 визнане за нею по суду рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.05.2014 року.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду стосовно відмови в задоволенні позовних вимог позивачки про вилучення у ОСОБА_8 належного ОСОБА_7 на праві власності автомобіля BMWx3 (2011) та технічний паспорт на нього.

Безпідставним є посилання районного суду на те, що ОСОБА_7 не зареєструвала на своє ім'я автомобіль BMWx3 (2011) д.н.з. НОМЕР_1, а відтак не оформила на нього право власності, що суперечить закону.

Автомобіль не є нерухомим майно, право власності на нього виникло у ОСОБА_7 19 травня 2014 року, з моменту набуття законної сили рішенням Соснівського районного суду від 12.03.2014 року.

Проте, здійснити реєстрацію цього майна позивач не може через перешкоди, створені відповідачем ОСОБА_8 Крім того, ОСОБА_8 не заперечувався той факт, що автомобіль перебуває в його володінні і користувач,внаслідок чого ОСОБА_7 не має доступу до нього.

З метою поновлення майнових прав ОСОБА_7 необхідно передати спірне майно - автомобіль позивачці.

Відповідно до ст. 16 ЦК України порушене право підлягає захисту способами захисту цивільних прав, зокрема, є:припинення дій, які порушують право, відновлення становиша, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі. В даному випадку примусове вилучення майна - автомобіля та документів на нього з користування відповідача та передача цього майна позивачці є способом захисту порушеного права.

В іншій частині рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, а тому рішення в іншій частині є правильним та справедливим.

За таких обставин, ухвалене у справі судове рішення підлягає до зміни, скасувавши рішення в частині усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_9, в частині усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та в частині вилучення у ОСОБА_8 автомобіля BMWx3 (2011) та технічний паспорт на нього, задовольнивши позовні вимоги у вказаних частинах.

Керуючись ст.. 218, 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2014 року змінити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_9, в частині усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та в частині передачі позивачу автомобіля скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_7 в цій частині задоволити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_7 будинком АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_9.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_7 квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_14 передати їй ключі від квартири та технічний паспорт від квартири.

Зобов'язати ОСОБА_8 передати ОСОБА_15 автомобіль марки BMW X3 д.н.з. НОМЕР_1 та технічний паспорт на цей автомобіль.

Стягнути судові витрати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати в розмірі 365 грн. 40 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :