Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/674/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гармаш Т.І.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

13.03.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Кодрула М.А., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря судового
засідання: Задирака Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розірвання договору довічного
утримання, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання. Свій
позов обґрунтовує тим, що 13.07.1993 року
він та його дружина ОСОБА_4 уклали з
відповідачем договір довічного
утримання відповідно до якого вони з
дружиною передали відповідачу
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в місті
Світловодську, а відповідач
зобов'язався довічно повністю
утримувати їх, забезпечувати
харчуванням, одягом, доглядом та
надавати необхідну допомогу. Квартира
належала їм на праві спільної
власності. Дружина позивача померла.
Відповідач своїх обов'язків за
договором довічного утримання не
виконує та більше того продав частину
його меблів, застосовує до нього
фізичну силу, принижує та залякує його.
Він є людиною похилого віку, тяжко
хворіє, майже всю пенсію витрачає на
придбання ліків. Невиконання
відповідачем умов договору довічного
утримання не тільки позбавляє його
можливості нормального існування, але
й унеможливлює переукладання договору
з іншою особою, яка б могла здійснювати
догляд за ним.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Розірвано договір
довічного утримання від 13 липня 1993
року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 і стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

В скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зокрема,
вважає, що суду надані докази
належного виконання відповідачем
умов договору довічного утримання,
однак суд не звернув на них уваги.
Таким доказами апелянт вважає
пояснення свідків допитаних в суді
першої інстанції. Крім того, вважає,
що суд безпідставно не застосував
вимоги ч. 2 ст. 608 та ч.2 ст. 755 ЦК України
в частині наслідків припинення
договору довічного утримання у
зв'язку із смертю відчужувача.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, із наступних
підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
позові дійшов висновку, що
відповідач не здійснює в необхідному
обсязі утримання (догляд) позивача
(відчужувача) згідно із умовами
договору довічного утримання від 13
липня 1993 року, а отже договір
підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції,
які відповідають обставинам справи і
вважає, що доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм
процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до п.4 прикінцевих та
перехідних положень Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки права та обов'язки сторін
за договором довічного утримання від
30 липня 1993 року, хоча і виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, однак продовжують існувати
після набрання ним чинності, то до
правовідносин, що виникли між
сторонами, мають бути застосовані
положення ЦК України ( який набрав
чинності з 01. 01. 2004 року).

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що між
позивачем та відповідачем, виникли
правовідносини, що випливають із
довічного утримання і
правильно застосував до цих
правовідносин норми матеріального
права, а саме ст. 744, ч. 1 ст. 755 ЦК
України.

Як вбачається із досліджених
судом доказів, а саме: договору
довічного утримання, пояснень
позивача, відповідача, свідків, 13
липня 1993 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4, з
однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої
сторони, укладено договір довічного
утримання, згідно умов якого ОСОБА_2
та ОСОБА_4 передали у власність
ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
В свою чергу ОСОБА_3 зобов'язався
довічно, повністю утримувати ОСОБА_2
та ОСОБА_4, забезпечуючи їх
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою. Вартість
матеріального забезпечення
(харчування, одягу, догляду та
необхідної допомоги) сторонами
встановлена у розмірі десяти тисяч
крб. (станом на час укладання
договору), щомісячно. Однак відповідач
свої зобов'язання виконував не
належним чином. Надання допомоги та
догляд носили періодичний характер.

Згідно ч. 1 ст. 751 ЦК України,
матеріальне забезпечення, яке
щомісячно має надаватися відчужувачу,
підлягає грошовій оцінці. Така оцінка
підлягає індексації у порядку,
встановленому законом. Однак,
положення даної норми права
відповідачем було проігноровано і, як
він пояснив в судовому засіданні,
вартість матеріального забезпечення
не індексувалась, визначена була
відповідачем одноособово, і складала
100 грн. щомісячно.

Колегія суддів вважає, що
зазначена сума є недостатньою для
повного утримання позивача.

Крім того, позивач є людиною
похилого віку, якому виповнилося 86
років і який потребує постійного,
стороннього догляду, який йому
відповідачем належним чином не
надається.

Законом, а зокрема ч. 1 ст. 60 ЦПК,
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Обов'язок подання доказів до суду
покладено на сторони, а порядок їх
подання врегульовано ст. 131 ЦПК
України.

Будь яких доказів, які б
спростовували твердження позивача,
відповідачем не надано. Допитані в
суді першої інстанції свідки
підтвердили лише періодичне надання
позивачу допомоги і не підтвердили
належного виконання ОСОБА_3 своїх
зобов'язань щодо утримання позивача.

Доводи апелянта щодо необхідності
застосування до даних правовідносин
положень ч. 2 ст. 608 та ч. 2 ст. 755 не
ґрунтуються на законі, оскільки в
даному випадку договір укладений між
сторонами не можна вважати
припиненим, з підстав смерті
відчужувача, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 747 ЦК України майно,
що належить співвласникам на праві
спільної сумісної власності, зокрема
майно, що належить подружжю, може бути
відчужене ними на підставі договору
довічного утримання (догляду). У разі
смерті одного із співвласників майна,
що було відчужене ними на підставі
договору довічного утримання (догляду),
обсяг зобов'язання набувача відповідно
зменшується.

А отже, доводи апелянта про набуття
ним, після смерті ОСОБА_4, права
власності на ? частину квартири є
безпідставними.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами і правильно
застосував норми матеріального
права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла переконання, що рішення
суду є законним та обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції не спростовують
правильних висновків суду, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 січня 2014 року, залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: