Справа №592/7231/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/106/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сумській області

на заочне рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 06 грудня 2013
року

у справі за позовом Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сумській області
до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о
в и л а :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що згідно наказу від
14.12.2012 року № 195 - К ОСОБА_3 - заступника
начальника управління ВД ФСНВ у
Сумській області було звільнено з
роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При
звільненні відповідачу, враховуючи
вимоги ст. 44 КЗпП України, була
виплачена вихідна допомога в розмірі
2999,03 гри. Рішенням апеляційного суду
Сумської області від 14.05.2013 року
визнано незаконним наказ № 195-К від
14.12.2012 року начальника управління ВД
ФСНВ у Сумській області, поновлено
відповідача на посаді заступника
начальника управління ВД ФСНВ у
Сумській області з 14.12.2012 року, стягнуто
з управління ВД ФСНВ у Сумській області
на користь ОСОБА_3 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 15.12.2012 року
по 14.05.2013 року у розмірі 12929,17 грн.,
стягнуто з управління ВД ФСНВ у
Сумській області на користь
відповідача 300,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди. Рішення суду ними
управлінням виконано в повному обсязі.
З 27.02.2013 року по 26.05.2013 року відповідач
був зареєстрований у Сумському
міському центрі зайнятості та йому
виплачувалася допомога по безробіттю
відповідно до ст. 22 п. 1.4 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». За період з 27.02.2013 року по
26.05.2013 року відповідачу було виплачено
допомогу у розмірі 5350,33 грн. Відповідно
до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Сумський міський центр
пред'явив роботодавцю вимогу про
повернення виплаченої ОСОБА_3 допомоги
в зв'язку з його поновленням на роботі.
Тому просить стягнути з ОСОБА_3 на
користь управління ВД ФСНВ у Сумській
області вихідну допомогу в розмірі 2999,03
грн., та виплачену допомогу по
безробіттю в сумі 5350,33 грн., яку
управління виконавчої дирекції Фонду у
Сумській області зобов'язане повернути
Сумському міському центру зайнятості.

Заочним рішенням суду від 06 грудня 2013
року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сумській області
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
в повному обсязі. В доводах апеляційної
скарги посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Вважають, що вихідна
допомога в сумі 2999,03 грн., виплачена
ОСОБА_3, та допомога по безробіттю в
сумі 5350,33 грн., яку Управління
виконавчої дирекції Фонду у Сумській
області зобов'язане повернути
Сумському міському центру зайнятості,
підлягає стягненню з ОСОБА_3, так як він
був поновлений на роботі та на його
користь стягнуто середній заробіток за
час вимушеного прогулу, при визначені
якого, виплачена йому допомога по
безробіттю не була врахована.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
Андрущенка В.В., дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
згідно з наказом Управління виконавчої
дирекції Фонду від 14.12.2012 року №195-К
ОСОБА_3 було звільнено з роботи за ч.1
ст.40 КЗпП України. При звільненні
ОСОБА_3 було виплачено вихідну допомогу
в розмірі 2999 грн.03 коп. Рішенням
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 02.04.2013 року було відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
поновлення його на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди. Рішенням апеляційного суду
Сумської області від 14.05.2013 року
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 02.04.2013 року скасовано,
визнано незаконним наказ №195-к від
14.12.2012 року, поновлено ОСОБА_3 на посаді
заступника начальника управління ВД
ФСНВ у Сумській області з 14.12.2012 року,
стягнуто з Управління на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 12929 грн. 17
коп., 300 грн. в відшкодування моральної
шкоди. Вказане рішення суду виконано та
ОСОБА_3 29.05.2013 року виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду (а.с.5,6).

З 27.02.2013 року по 26.05.2013 року ОСОБА_3 був
зареєстрований в Сумському міському
центрі зайнятості та йому
виплачувалася допомога по безробіттю.
Згідно з листом Сумського міського
центру зайнятості за вказаний період
ОСОБА_3 виплачено допомогу в загальному
розмірі 5350грн.33 коп. (а. с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
нормами Кодексу законів про працю
України, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, не передбачено стягнення з
працівника виплаченої допомоги по
безробіттю та вихідної допомоги.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» із роботодавця
утримуються сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг безробітному у разі
поновлення його на роботі за рішенням
суду.

На виконання постанови Сумського
окружного адміністративного суду від
14.08.2013 року Управління відшкодувало
центру зайнятості 5350 грн. 33 коп.
виплаченої ОСОБА_3 допомоги по
безробіттю (а.с.41). Проте ні вказаним
законом, ні іншими нормами діючого
законодавства не передбачено
стягнення виплаченої допомоги по
безробіттю з працівника у випадку
поновлення його на роботі. Не
передбачено діючим законодавством і
стягнення на користь роботодавця з
працівника, виплаченої йому на
підставі ст. 44 КЗпП України вихідної
допомоги у розмірі середньої
заробітної плати за один місяць, у
випадку поновлення останнього на
роботі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК
України не підлягає поверненню
безпідставно набуті: заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що ОСОБА_3
отримав вихідну допомогу як особа
звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України, в
зв'язку зі звільненням за скороченням
отримував допомогу по безробіттю, а
тому в його діях немає вини чи
недобросовісності, так як ці виплати
передбачені діючим законодавством.

Як в обґрунтування свого позову, так і в
доводах апеляційної скарги, управління
виконавчої дирекції Фонду, посилається
на норми трудового законодавства, що
регулюють питання стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів». Однак це
питання вже вирішено судом під час
розгляду справи про поновлення ОСОБА_3
на роботі та суд не знайшов підстав для
врахування, виплаченої відповідачу
вихідної допомоги при звільненні та
допомоги по безробіттю, при визначенні
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, який підлягає
стягненню з роботодавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову управління виконавчої дирекції
Фонду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних які б давали
підстави для скасування рішення суду,
яке є законним і обґрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у сумській області
- відхилити.

Заочне рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді