Єдиний унікальний номер 257/9452/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1717/2014
Справа № 22ц/775/2135/14
Єдиний унікальний номер 247/3961/13-ц
Головуючий в 1 інстанції Арапіна Н.
Доповідач Канурна О.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого: Санікової О. С.

суддів: Барсукової
О.І.,Канурної О.Д.,

при секретарі Попченко В.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційні скарги виконавчого
комітету Торезької міської ради
Донецької області, ОСОБА_1 на рішення
Торезького міського суду Донецької
області від 20 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Торезької державної
нотаріальної контори, державного
нотаріуса Торезької державної
нотаріальної контори Кулакової Венери
Рашидівни, ОСОБА_1 за участю третьої
особи ОСОБА_4 про визнання свідоцтва
про право на спадщину незаконним, його
скасування, визнання відмови у видачі
свідоцтва про право власності на
частку у спільному майні подружжя
незаконною та скасування, зобов'язання
вчинення певних дій та за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Торезької міської ради Донецької
області за участю третьої особи ОСОБА_1
про визнання рішення незаконним та
його скасування, визнання свідоцтва
про право власності незаконним та його
скасування, зобов'язання вчинення
певних дій,-

В С Т А Н О
В И В:

Рішенням Торезького міського
суду Донецької області від 20 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області за
участю третьої особи ОСОБА_1 про
визнання рішення незаконним та його
скасування, визнання свідоцтва про
право власності незаконним та його
скасування, зобов'язання вчинення
певних дій задоволені повністю.

Визнано рішення виконавчого
комітету Торезької міської ради від 19
грудня 2012 року № 461 про оформлення
права власності на об'єкт нерухомого
майна, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 а за ОСОБА_5 незаконним та
скасовано.

Визнано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке
видано 24 грудня 2012 року виконавчим
комітетом Торезької міської ради на
ім'я ОСОБА_5, незаконним та скасовано.

Скасовано внесений до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
запис № 38771611 від 24 грудня 2012 року про
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_5 на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з місцевого бюджету
міста Тореза Донецької області на
користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 229
грн. 40 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
Торезької державної нотаріальної
контори, державного нотаріуса
Торезької державної нотаріальної
контори Кулакової Венери Рашидівни,
ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_4
про визнання свідоцтва про право на
спадщину незаконним, його скасування,
визнання відмови у видачі свідоцтва
про право власності на частку у
спільному майні подружжя незаконною та
скасування, зобов'язання вчинення
певних дій задоволені частково.

Визнано свідоцтво про право на
спадщину за законом на 2/3 частини
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, видане 16 травня 2013
року ОСОБА_1 державним нотаріусом
Торезької державної нотаріальної
контори після смерті ОСОБА_5 недійсним.

Скасовано внесений до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис № 948284 від 16 травня
2013 року про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 2/3 частини
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_2 судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.

З вказаним рішенням суду не
погодився виконавчий комітет
Торезької міської ради Донецької
області та оскаржив його в
апеляційному порядку. В обгрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення неправильно встановив
обставини, які мають значення для
справи, неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушив норми
матеріального права.

Просив суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог до
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області
відмовити у повному обсязі.

З вказаним рішенням суду не
погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в
апеляційному порядку. В обгрунтування
апеляційної скарги посилається на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом першої інстанції при ухваленні
рішення норм матеріального і
процесуального права. Просить суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі.

В судове засідання
апеляційного суду представник
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області не
з'явився, хоча своєчасно і належним
чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи, надав до суду письмову
заяву про розгляд справи в його
відсутність.

В судове засідання
апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явилася,
хоча своєчасно і належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

В судове засідання
апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явилася,
хоча своєчасно і належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

В судове засідання
апеляційного суду представник
Торезької державної нотаріальної
контори не з'явився, хоча своєчасно і
належним чином був повідомлений про
час і місце розгляду справи, надав до
суду письмову заяву про розгляд справи
в його відсутність.

В судове засідання
апеляційного суду державний нотаріус
Торезької державної нотаріальної
контори Кулакова Венера Рашидівна не
з'явилася, хоча своєчасно і належним
чином була повідомлена про час і місце
розгляду справи, надала до суду
письмову заяву про розгляд справи в її
відсутність.

В судове засідання апеляційного
суду третя особа - ОСОБА_5 з'явився,
хоча своєчасно і належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, надав до суду письмову заяву
про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області, ОСОБА_1
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Частиною 1 статті 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що згідно свідоцтва про
народження 13 лютого 1957 року народився
ОСОБА_5, батьками якого зазначені:
батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_1. Згідно
свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно свідоцтва про народження
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4, батьками
якого зазначені: батько - ОСОБА_7, мати -
ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого 12 жовтня 1983 року старшим
державним нотаріусом Торезької
державної нотаріальної контори, ОСОБА_5
було придбано житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про одруження
ОСОБА_5 з 30 грудня 2003 року знаходився в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2,
прізвище після реєстрації якої -
ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер.

Відповідно до технічного
паспорту, виготовленого 27 травня 2013
року, станом на 10 травня 2012 року
власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки та ОСОБА_2 в
розмірі 1/3 частки.

14 серпня 2013 року постановою
державного нотаріуса Торезької
державної нотаріальної контори
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право власності на 1/2 частину в
спільному майні подружжя, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловіка ОСОБА_5 В даній
постанові зазначається, що в поданій 12
серпня 2013 року ОСОБА_2 заяві про видачу
свідоцтва про право власності на 1/2
частину в спільному майні подружжя,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловіка
ОСОБА_5, вона відмовилась від отримання
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя.

Як вбачається із спадкової
справи, 17 жовтня 2011 року ОСОБА_1
звернулась до Торезької державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, що залишилася
після смерті сина ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5. Згідно заяви від 17 жовтня
2011 року ОСОБА_7 відмовився від належної
йому спадщини, що залишилася після
смерті сина на корить матері
спадкодавця - ОСОБА_1 27 березня 2012 року
ОСОБА_2 звернулася до Торезької
державної нотаріальної контори з
заявою про видачу їй свідоцтва про
право на спадщину на спадкове майно, що
залишилось після смерті її чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.
Одночасно зазначила, що спадщину нею
було фактично прийнято шляхом
постійного проживання разом із
померлим чоловіком з 2005 року, не має
право на одержання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя, тому що майно, належне
спадкодавцю, було придбано ним до
шлюбу. 16 травня 2013 року ОСОБА_1
звернулась до Торезької державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом на спадкове майно,
що залишилася після смерті сина ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5. 16 травня 2013
року державним нотаріусом Торезької
державної нотаріальної контори було
видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно якого
спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер
20.04.100 року є його мати ОСОБА_1 в розмірі
2/3 частинах майна, в тому числі з
урахуванням 1/3 частини майна, від якої
відмовився на її користь батько
спадкоємця ОСОБА_7, та його дружина -
ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини майна.

Відповідно до пункту 1 частини 1
ст. 57 Сімейного кодексу України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Як вбачається із частини 1 ст. 60
Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 вищевказаної статті
передбачено, що вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 Сімейного
кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною 1 статті 368 ЦК
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Як вбачається із частини 3
вищевказаної статті, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 370
ЦК України, співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. Згідно з
частиною 2 вищевказаної статті, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Згідно ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Статтею 1261 ЦК України
передбачено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК
України, спадкоємець за заповітом чи
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Частиною 3 вищевказаної статті
передбачено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.
Кожен із спадкоємців має право на виділ
його частки в натурі.

Статтею 1301 ЦК України
передбачено, що свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно п.1.1 Положення про
Спадковий реєстр, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 07 липня 2011 року за № 1810/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11 липня 2011 року за №
831/19569, це Положення установлює порядок
ведення й користування Спадковим
реєстром, внесення до нього відомостей,
зокрема, про видання свідоцтва про
право на спадщину, а також надання
інформації з нього.

Пунктом 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування" передбачено,
що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво
про право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й за інших підстав,
установлених, законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Висновок суду першої інстанції
про те, що за життя ОСОБА_5 не звертався
до виконавчого комітету Торезької
міської ради із заявою про реєстрацію
права власності, на час його смерті
житловий будинку АДРЕСА_1 не прийнятий
в експлуатацію, є законним і
обгрунтованим.

Частиною 2 статті 331 ЦК України
передбачено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Пунктом 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування" передбачено,
якщо будівництво здійснювалося згідно
із законом, то у разі смерті
забудовника до завершення будівництва
його права та обов'язки як забудовника
входять до складу спадщини.

Позивач з позовними вимогами про
визнання за нею майнових прав
забудовника, як таких, що входять до
складу спадщини, до суду не зверталася.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Торезької
міської ради від 19.12.2012 року № 461
оформлено право власності за ОСОБА_5 на
житловий будинок «Ж», загальною площею
80,2 кв.м., житловою площею - 60,6 кв.м. по
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями:
«А» - гараж, «Г» - душ, «Д» - убиральня»,
«Е» - сарай, «З» - кухня, «И» - сарай, № 1,
№ 2 - споруди, рік побудови - 1992 (том № 1,
а.с. 12).

24 грудня 2012 року на підставі
рішення № 461 від 19 грудня 2012 року
виконавчим комітетом Торезької
міської ради було видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до
якого власником даного нерухомого
майна зазначений ОСОБА_5.

Згідно Витягу про державну
реєстрацію прав 24 грудня 2012 року
проведено державну реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
реєстраційний номер 38771611.

Частиною 2 статті 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» передбачено, що у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
до Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Доводи апеляційних скарг
виконавчого комітету Торезької
міської ради і ОСОБА_1 про те, що вони не
згодні з тим, що рішення виконавчого
комітету Торезької міської ради від
19.12.2012 року № 461, яким оформлено право
власності за ОСОБА_5, а також свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
яке видане на підставі вказаного
рішення, визнані незаконними та
скасовані, а також те, що суд першої
інстанції не прийняв до уваги лист -
роз'яснення Міністерства юстиції
України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319
щодо порядку оформлення документів в
разі смерті власника нерухомого майна,
не заслуговують на увагу, оскільки
частиною першої статті 25 ЦК України
передбачено, що здатність мати
цивільні права та обов'язки (цивільну
правоздатність) мають усі фізичні
особи. Відповідно до частини 2 вказаної
статті, цивільна правоздатність
фізичної особи виникає в момент її
народження. Як вбачається із частини 4
статті 25 ЦК України, цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Частиною 1 статті 30 ЦК України
передбачено, що цивільну дієздатність
має фізична особа, яка усвідомлює
значення своїх дій та може керувати
ними. Цивільною дієздатністю фізичної
особи є її здатність своїми діями
набувати для себе цивільних прав і
самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК
України передбачено, що право
власності припиняється у разі
припинення юридичної особи чи смерті
власника.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, а
право власності за ним на вказаний
житловий будинок виконавчий комітет
Торезької міської ради визнав 19.12.2012
року.

Доводи апеляційних скарг
виконавчого комітету Торезької
міської ради і ОСОБА_1 про те, що
висновок суду першої інстанції про те,
що за життя ОСОБА_5 не звертався до
виконавчого комітету Торезької
міської ради із заявою про реєстрацію
права власності, на час його смерті
житловий будинку АДРЕСА_1 не прийнятий
в експлуатацію не відповідає
дійсності, не заслуговують на увагу з
наступних підстав.

20 березня 1985 року рішенням
виконавчого комітету Торезької
міської ради народних депутатів
ОСОБА_5 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1 (том № 1, 204).

Згідно виписки з архівного
рішення виконкому Торезької міської
ради народних депутатів від 19 серпня
1992 року № 161 «Про будівництв о будинків,
господарчих споруд на закріплених
ділянках та затвердження актів
держкомісії з прийомки в експлуатацію
індивідуальних будинків» ОСОБА_5 було
дозволено переобладнання старого
будинку в літню кухню та реконструкцію
2-х сараїв на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 (том № 1, а.с. 205).

20 червня 2012 року рішенням
виконавчого комітету Торезької
міської ради № 214 житловому будинку,
який належав ОСОБА_5 надано поштову
адресу: АДРЕСА_1.

06 грудня 2012 року ОСОБА_1
звернулась до міського голови з заявою
про оформлення свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_5 (том № 1, а.с. 202).

Доводи апеляційної скарги
виконавчого комітету Торезької
міської ради про те, що право ОСОБА_2 на
визначену їй обов'язкову частку у
спадщині, при виданні оскаржуваного
рішення виконкому, а також при виданні
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно не порушено і вона
взагалі не мала підстав для звернення
до виконкому Торезької міської ради
Донецької області за захистом своїх
прав у суді не заслуговують на увагу,
оскільки частиною 1 статті 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд не бере до
уваги доводи апеляційної скарги
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області про те,
що згідно із Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» з 01
січня 2013 року функції державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та відповідно її скасування
перейшло до спеціально уповноваженого
центрального органу з питань державної
реєстрації прав - Міністерства юстиції
та його територіальних управлінь
юстиції і виконавчий комітет
Торезької міської ради не має до цього
ніякого відношення, оскільки у рішенні
Торезького міського суду Донецької
області від 20 січня 2014 року не
покладено обов'язок на виконавчий
комітет Торезької міської ради
скасувати внесений до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
запис № 38771611 від 24.12.2012 року та запис №
948284 від 16 травня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області про те,
що рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 20 січня 2014 року з
місцевого бюджету м. Тореза Донецької
області на користь ОСОБА_2 стягнуто
судовий збір в розмірі 229,40 грн., що є
неправомірним, оскільки це немайновий
спір , не заслуговують на увагу,
оскільки суд першої інстанції
правильно встановив, що оскільки
позовні вимоги майнового характеру
задоволені повністю, а відповідач
звільнений від сплати судового збору,
тому з місцевого бюджету м. Тореза
Донецької області підлягає стягненню
на користь позивача судовий збір в
розмірі 229,40 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги
також інші доводи апеляційних скарг
виконавчого комітету Торезької
міської ради і ОСОБА_1, оскільки суд
першої інстанції правильно встановив
правовідносини, які уклалися між
сторонами і дав їм належну правову
оцінку.

Виходячи із встановлених судом
обставин, наданих сторонами доказів та
вимог закону, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області за
участю третьої особи ОСОБА_1 про
визнання рішення незаконним та його
скасування, визнання свідоцтва про
право власності незаконним та його
скасування, зобов'язання вчинення
певних дій та часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до Торезької
державної нотаріальної контори,
державного нотаріуса Торезької
державної нотаріальної контори
Кулакової Венери Рашидівни, ОСОБА_1 за
участю третьої особи ОСОБА_4 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину незаконним, його скасування,
визнання відмови у видачі свідоцтва
про право власності на частку у
спільному майні подружжя незаконною та
скасування, зобов'язання вчинення
певних дій.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального закону, тому апеляційні
скарги Виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області і
ОСОБА_1 підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги виконавчого
комітету Торезької міської ради
Донецької області, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Торезького міського суду
Донецької області від 20 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом 20 днів
з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: