Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1374/14Головуючий у 1-й
інстанції Олійник М.Ю. Суддя-доповідач
25 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Бурчак" на
рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 15 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Бурчак"
(надалі - ТОВ «Агрофірма «Бурчак») про
повернення земельної ділянки та
стягнення компенсації за користування
землею, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, як власник у порядку
спадкування після смерті спадкодавця
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,0848 га
(кадастровий номер земельної ділянки -
:01:012:0011), яка знаходиться на
території Бурчацької сільської ради
Запорізької області, звернулась до
суду з позовом до ТОВ «Агрофірма
«Бурчак», якій у подальшому уточнила
(а.с.66-71) та в якому просила суд
зобов'язати відповідача повернути їй
зазначену земельну ділянку у стані
придатному для користування, оскільки
останній використовує її без
достатньої правової підстави, та
стягнути з відповідача на її користь
компенсацію за користування цією
земельною ділянкою за 2010-2013 роки в сумі
2 829,54 грн., а також витрати на сплату
судового збору 229,40 грн.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 15 січня 2014
року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма
«Бурчак» про повернення земельної
ділянки та стягнення компенсації за
користування землею задоволено
частково.

Зобов'язано ТОВ «Агрофірма «Бурчак»,
повернути ОСОБА_2 земельну ділянку
загальною площею 1,0848 га (кадастровий
номер земельної ділянки - :01:012:0011),
яка знаходиться на території
Бурчацької сільської ради Запорізької
області, у стані придатному для
користування.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма«Бурчак» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
користування землею без достатньої
правової підстави в сумі 1 813,51 грн.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Бурчак» на
користь ОСОБА_2 понесені нею судові
витрати на сплату судового збору в сумі
229,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 зазначене рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржувала, з останнім
погодилась.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального судом
першої інстанції, відповідач ТОВ
"Агрофірма "Бурчак" подало апеляційну
скаргу, в якій просило рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
позивача відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
частково, виходив з того, що ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею 1,0848
га в межах згідно з планом, яка
розташована на території Бурчацької
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області, у порядку
спадкування після смерті спадкодавця
ОСОБА_3; ТОВ «Агрофірма «Бурчак»
зобов'язано повернути ОСОБА_2 зазначену
земельну ділянку у придатному для
користування стані, оскільки договір
оренди цієї земельної ділянки від
02.04.2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма
«Бурчак» не пройшов державної
реєстрації, а, відповідно, є
неукладеним; крім того, ОСОБА_2 має
право на компенсацію за рахунок ТОВ
«Агрофірма «Бурчак» за безпідставне
користування цією земельною ділянкою
за 2010-2013 роки, але у сумі 1 813,51 грн.
замість 2 829,54 грн., як просила у своєму
позові позивач, оскільки остання
необґрунтовано під час розрахунку
компенсації за 2012-2013 роки застосувала
коефіцієнт 1,756, який має
застосовуватись для врахування змін у
рентному доході лише щодо ріллі і не
може бути застосований до земельної
ділянки ОСОБА_2, що зайнята під
багаторічними насадженнями.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що ОСОБА_2 є
належним позивачем у цій справі.
Оскільки, згідно із державним актом на
право приватної власності на землю
серії ЯА №926475 від 03.09.2009 року (а.с.7),
виданим на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 24.04.2009
року, остання, як спадкоємець ОСОБА_3, є
власником земельної ділянки площею 1,0848
га в межах згідно з планом, яка
розташована на території Бурчацької
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області.

02.04.2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма
«Бурчак» був підписаний бланк договору
оренди землі (а.с. 8-9), за умовами якого
ОСОБА_3 передала відповідачу в оренду
земельну ділянку площею 1,0848 га в межах
згідно з планом, яка розташована на
території Бурчацької сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області.

Згідно із актом приймання - передачі
земельної ділянки від 02.04.2007 року (а.с.
10), орендодавець ОСОБА_3 передала, а
орендар ТОВ «Агрофірма «Бурчак»
прийняло зазначену земельну ділянку в
строкове платне користування з
цільовим призначенням для вирощування
сільськогосподарської продукції.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та визнано сторонами у суді
першої інстанції (ст. 61 ч. 1 ЦПК України),
вказаний договір оренди землі між
ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Бурчак»
укладений у письмовій формі, але не
пройшов державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Проте, згідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою КМУ від
25.12.1998р. № 2073, державна реєстрація
договорів оренди є офіційним визнанням
і підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

У ч. 3 ст.640 ЦК України (в редакції від
16.01.2007 р., що діяла на той час)
зазначається, що договір, який підлягає
державній реєстрації, є укладеним з
моменту державної реєстрації.

Згідно із ст. 6 ЗУ «Про оренду землі»
орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України та іншими законами
України і договором оренди землі. Право
оренди земельної ділянки підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про оренду
землі» (в редакції від 01.01.2007 р., що діяла
на той час) укладений договір оренди
землі підлягає державній реєстрації та
відповідно до ст. 18 вищевказаного
закону договір набирає чинності після
проведення такої реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно встановлено, що гарантоване
ст. 41 Конституції України право
власності позивача ОСОБА_2 порушується
відповідачем ТОВ «Агрофірма «Бурчак»,
а тому підлягає судовому захисту на
підставі ст. 391 ЦК України у порядку,
передбаченому ст.3 ЦПК.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що договір землі від 02.04.2007
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма
Бурчак» не пройшов державну
реєстрацію, а, відповідно, він є
неукладеним.

Після смерті ОСОБА_3 договір оренди
земельної ділянки між спадкоємцем
ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Бурчак» не
укладався.

Таким чином, ТОВ «Агрофірма «Бурчак»
безпідставно користується земельною
ділянкою в розмірі 1,0848 га, що належить
ОСОБА_2 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку, а
тому дана земельна ділянка підлягає
поверненню її власникові - ОСОБА_2

Через непроведення державної
реєстрації вважається неукладеним й
договір обміну земельними ділянками
від 02.04.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.
113-114).

Дослідженими судом першої інстанції
доказами (актом обстеження
використання земель
сільськогосподарського призначення
земельних часток (паїв) під садами
громадян на території Бурчацької
сільської ради від 16.04.2013 року, копія
а.с.19, актом перевірки дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства від 14.06.2013
року, копія а.с. 12-18, відповідь на запит,
надана ТОВ «Агрофірма «Бурчак» від
05.07.2013 року, Інвентаризація
багаторічних насаджень на 01.01.2007 року
тощо), які містяться у матеріалах цієї
справи, підтверджується, що земельна
ділянка позивача, що була отримана в
спадщину від її матері ОСОБА_3 з 2007 року
і по теперішній час знаходиться в
користуванні ТОВ «Агрофірма «Бурчак»,
використовується за цільовим
призначенням і при цьому відповідач
отримує дохід.

З моменту передачі земельної ділянки,
ТОВ «Агрофірма «Бурчак» на свій розсуд
виплачує позивачу плату за
користування землею, а саме: за 2008 рік -
195,0 грн., за 2009 рік - 114,99 грн., за 2010 рік - 364
кг кукурудзи, за 2011 рік - 303 кг кукурудзи,
за 2012 - 2013 роки - нічого не сплачено.

Представник відповідача у своїх
запереченнях на позовну заяву
стверджував, що ОСОБА_2 за 2012 рік
перераховано 573,0 грн., але належних
доказів отримання позивачкою вказаних
коштів суду першої інстанції надано не
було, тому останній критично оцінив
зазначені твердження представника
відповідача.

ТОВ «Агрофірма «Бурчак» ухиляється від
повернення вищезазначеної земельної
ділянки ОСОБА_2 у добровільному
позасудовому порядку (а.с.28-29).

Відповідно до ч. 1 ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст.1214 ЦК України
вказує на те, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могло дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
плату за землю», який діяв на час
спірних правовідносин, використання
землі в Україні є платним.

Тому колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позивач має право
на захист своїх порушених прав, шляхом
стягнення з відповідача плати за
користування її земельною ділянкою.
Враховуючи, що договір оренди не
укладався, це виключає можливості
стягнення орендної плати, але
наявність зазначених обставин
породжує зобов'язання користувача,
який використовує земельну ділянку
позивача, виплатити йому частину
одержаного доходу. При цьому, розмір
такого доходу суд першої інстанції
правильно вважав за можливе визначити
відповідне до встановлених
мінімальних розмірів орендної плати.

Указом Президента України від 02.02.2002
року № 92 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)» визнано одним із пріоритетних
завдань пореформеного розвитку
аграрного сектора економіки
забезпечення підвищення рівня
соціального захисту сільського
населення, зокрема шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначенні
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 3 відсотків визначеної
відповідно до законодавств вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю) та поступового збільшення цієї
плати залежно від результатів
господарської діяльності та
фінансово-економічного стану орендаря.

Згідно листів Держкомзему від 10.01.2013
року № 328/22/7 -13, від 13.01.2012 року та від
11.01.2011 року № 344/22/6 -11 коефіцієнти
грошової оцінки земельної частки
встановлені на 2010 - 2012 роки на рівні 1 та
дорівнюють 3,2.

Згідно вимогам ст. 201 Земельного
Кодексу України - грошова оцінка
земельної ділянки проводиться за
методикою, яка затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
плату за землю» - грошова оцінка
земельної ділянки проводиться
Державним комітетом України по
земельних ресурсах за методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України. Грошова оцінка земельної
ділянки щороку за станом на 1 січня
уточнюється на коефіцієнт індексації,
порядок проведення якої
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 1 Порядку проведення
індексації грошової оцінки земель,
затвердженого постановою КМУ № 783 -
грошова оцінка сільськогосподарських
угідь, земель населених пунктів та
інших земель несільськогосподарського
призначення індексується станом на 1
січня поточного року на коефіцієнт, що
визначається за формулою: Кі =(І -10): 100,
де І - середньорічний індекс інфляції
року, за результатами якого
проводиться індексація.

Згідно витягу з технічної документації
про нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення №
1682 від 20 вересня 2009 року, загальна
вартість земельної ділянко, що
належить ОСОБА_2 складає 21120,23 грн. (а.с.
30).

Наведений позивачем розрахунок
компенсації за користування землею
складений відповідно до нормативно
грошової оцінки земельної ділянки, яка
станом на 30.09.2009 року складала 21 120,23
грн., при цьому враховано індексацію
земельної ділянки станом на 1 січня
поточного року в розмірі 3,2 за 2010,2011,2012
роки, як визначалося Постановою
Кабінету Міністрів України № 783 від
12.05.2000 р. «Про проведення індексації
грошової оцінки земель», яка діяла до
08.02.2011 року та на підставі ч. 3 ст. 21
Закону України «Про оренду землі», якою
передбачено, що обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором.

Крім цього, відповідно до ст. 289
Податкового кодексу України
індексація нормативно грошової оцінки
земель використовується не тільки для
визначення розміру податку, а й розміру
орендної плати.

Позивач правильно застосував для
розрахунку по заборгованості
компенсації за користування землею
розмір коефіцієнту індексації 3,2,
підтверджений листами Держкомзему від
11.01.2011 року № 344/22/6 -11, від 13.01.2012 та №
328/22/7 -13 від 10.01.2013 року коефіцієнти
грошової оцінки земельної частки
встановлені на 2010, 2011 та 2012 роки на
рівні 1 та дорівнюють 3,2 та витягу з
технічної документації про нормативно
грошову оцінку окремої земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення відділу Держкомзему у
Михайлівському районі Запорізької
області від 30.09.2009 року та від 14.02.2012
року № 448.

Суд першої інстанції правильно
розрахував та зазначав у своєму
рішенні, що позивач має право на
частину доходу отриманого від
використання її земельної ділянки з
ТОВ «Агрофірма «Бурчак» за 2010 рік в
розмірі - 196,69 грн., за 2011 рік - 276,28 грн.

Однак, погоджуючись із твердженнями
представника відповідача, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач необґрунтовано під
час розрахунку за 2012 - 2013 роки
застосував коефіцієнт, який
застосовується для врахування змін у
рентному доході - 1,756, що застосовується
лише щодо ріллі та не може бути
застосований до земельної ділянки
ОСОБА_2, що зайнята під багаторічними
насадженнями.

Тому, плата за 2012 рік має складати 670,27
грн., за 2013 рік аналогічно 670,27 грн.

Таким чином, загальна сума компенсації,
що є платою за безпідставне
користування землею за 2010 -2013 роки та
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача у цій справі за
висновком суду першої інстанції,
складає: 1813,15 грн. (розрахунок: 196,69 грн. +
276,28 грн. + 670. 27грн. + 670,27 грн.), в решті
позовні вимоги позивача у частині
компенсації не підлягають задоволенню
за їх необґрунтованістю.

ТОВ «Агрофірма «Бурчак», як відповідач,
не надало суду будь-яких належних,
допустимих, переконливих доказів в
обґрунтування своїх заперечень проти
позовних вимог позивача, що були
задоволені судом першої інстанції у
цій справі, та у спростування фактичних
обставин, встановлених судом першої
інстанції у цій справі у судових
засіданнях.

При цьому, підстави для звільнення від
доказування відповідача ТОВ
«Агрофірма «Бурчак» у цій справі
відсутні.

Доводи апеляційної скарги ТОВ
«Агрофірма «Бурчак» є такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
відповідача та представників
останнього, висловлену ними у
запереченнях на позов позивача у цій
справі, яку вони вважають такою, що є
єдино вірною та єдино можливою.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції
правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК
України вирішив питання про розподіл
судових витрат між сторонами у цій
справі.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

ТОВ "Агрофірма "Бурчак" у разі
відхилення його апеляційної скарги у
цій справі, не має права на компенсацію
за рахунок ОСОБА_2 документально
підтверджених судових витрат,
понесених при подачі до апеляційної
суду зазначеної апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Бурчак" відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 15 січня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.