УХВАЛА

іменем україни

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 листопада 2013 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 1
березня 2007 року, ОСОБА_3 отримала кредит
на суму 57 820 доларів США зі сплатою 1 %
щомісячно на суму залишку
заборгованості до 1 березня 2027 року.
Цього ж дня, з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений
договір поруки, за умовами якого
поручитель поручився перед кредитором
за виконання зобов'язань
позичальником. Оскільки позичальник не
виконав взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, як він, так і
поручитель на претензії не реагували,
станом на 6 липня 2012 року утворилась
заборгованість за кредитом у розмірі 40
648 доларів 46 центів США, що еквівалентно
324 882 грн 82 коп.

Ураховуючи наведене, позивач
просив стягнути солідарно з
відповідачів указану заборгованість.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 13 листопада 2012 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 324 882 грн 82 коп., судовий збір у
розмірі 3 219 грн, а всього 328 101 грн 82 коп.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову відносно
ОСОБА_4 скасовано. У задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.
Вирішено питання по розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Отже, судове рішення в частині позовних
вимог до ОСОБА_3 не оскаржується і у
касаційному порядку не переглядається
(ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 як позичальник не виконує
зобов'язання за кредитним договором, як
він, так і поручитель на претензії не
реагували, допустили заборгованість,
яка підлягає стягненню солідарно з
відповідачів.

Скасовуючи рішення районного суду в
частині позовних вимог про стягнення
боргу з поручителя, ОСОБА_4, і
відмовляючи у задоволенні цих вимог та
залишаючи в іншій частині судове
рішення без змін, апеляційний суд
виходив із того, що порука припинилась
з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦПК
України, оскільки 6 листопада 2009 року
набрало чинності рішення суду про
дострокове стягнення кредиту з
позичальника шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Судом установлено, що за кредитним
договором, укладеним 1 березня
2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3, остання отримала кредит на суму
57 820 доларів США зі сплатою 1 % щомісячно
на суму залишку заборгованості до 1
березня 2027 року. Цього ж дня, з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за
умовами якого поручитель поручився
перед кредитором за виконання
зобов'язань позичальником. Позичальник
не виконав взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором, як він, так і
поручитель на претензії не реагували,
станом на 6 липня 2012 року утворилась
заборгованість за кредитом у розмірі 40
648 доларів 46 центів США, що еквівалентно
324 882 грн 82 коп.

Згідно з чч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 12 укладеного сторонами
договору поруки передбачено, що порука
припиняється після закінчення п'яти
років з дня настання терміну
повернення кредиту за кредитним
договором.

У порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України
апеляційний суд не перевірив, чи в
установленому законом порядку
сторонами збільшено строк позовної
давності до п'яти років.

Оскільки строк виконання
основного зобов'язання настав 6
листопада 2009 року (дата
набрання законної сили рішенням суду
про дострокове стягнення кредиту
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки), а порука згідно умов договору
припиняється після закінчення п'яти
років з дня настання терміну погашення
боргу, то апеляційний суд не дав оцінки
тому, чи пред'явлення позову у серпні 2012
року не буде порушенням вимог ч. 4 ст. 559
ЦК України.

Крім того, апеляційний суд не
перевірив період нарахування пені. Так,
згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік. Як убачається з розрахунку
заборгованості за кредитом, банк
нарахував пеню поза межами річного
строку (а.с. 4-5).

Отже, апеляційний суд, не звернув
уваги на зазначені умови договору та
вимоги закону; всі фактичні обставини
не встановив, правовідносини сторін не
визначив.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 листопада 2013 року
в частині позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко