АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1360/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/8877/13-ц
Категорія: договірна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину, -

в с т а н о в и л а:

13 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договір купівлі-продажу квартири за
адресою АДРЕСА_1, укладений 07.02.2013 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На його
обґрунтування він послався на те, що
даний договір є незаконним і не
відповідає вимогам ч. 5 ст. 124, ст.. 129
Конституції України, оскільки порушує
обов'язкову для виконання ухвалу
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 14.03.2012 року по іншій
цивільній справі, якою було шляхом
накладання арешту забезпечено
виконання рішення суду про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованості за договором позики на
загальну суму 280000 + 6996,16 + 2869,96 = 289866,12
грн., що робить неможливим реальне
виконання рішення суду, ухвалене на
користь ОСОБА_2, яке набрало чинності і
є обов'язковим для виконання. ОСОБА_2
також послався на те, що ОСОБА_3 не могла
не знати про ухвалу про арешт її
квартири, оскільки мала можливість
ознайомитися із матеріалами тієї
справи.

Відповідачі позов не визнали, діючи
через свого представника пояснили, що
їм не було відомо про накладення арешту
на продану за спірним договором
квартиру, про вказану ухвалу дізналися
лише у вересні 2013 року.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі поставив
питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, оскільки порушив
норми процесуального і матеріального
права, за якими ухвала суд про арешт є
обов'язковою для виконання, суд
помилився у своїх висновках про
відсутність у позивача права чи
інтересу для звернення до суду із
розглянутим по цій справі позовом; суд
не взяв до уваги, що отримавши від
покупця за спірним договором грошові
кошти ОСОБА_3 свій борг позивачу не
повернула, внаслідок чого не
виконується обов'язкове для виконання
відповідне рішення суду; суд не взяв до
уваги, що ОСОБА_3 отримала копію позову
ОСОБА_2, в кому було клопотання про
арешт її квартири, при цьому вона
зловмисно використала зміни у
законодавстві щодо порядку
підтвердження права власності при
укладенні спірного договору
купівлі-продажу, що свідчить про її
обізнаність про накладений арешт. Суд
не взяв до уваги, що спірний договір
порушив публічний порядок обмеження у
цивільному обороті арештованої
квартири, що відповідно до ст.. 228 ЦК
України свідчить про його нікчемний
характер.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що чинним рішенням
Червонозаводського районного суд м.
Харкова від 26.12.2012 року було стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики 280
000 грн., 3% річних у сумі 6996,16 грн., судові
витрати в сумі 2869,98грн., яке набрало
чинності за ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2013
року.

Ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 14 травня 2012 року
було накладено арешт на належну на той
час ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1

07 лютого 2013 року ОСОБА_3 на підставі
нотаріальним чином посвідченого
договору продала ОСОБА_4 вказану
квартиру. За змістом цього договору
продана квартира на день його
укладення під обтяженням чи арештом не
перебувала. При цьому до Першої
Харківської нотаріальної контори за
період з 14.05.2012 року по 04.12.2013 року
вказана ухвала районного суду про
арешт квартири для виконання не
надходила. Вказана ухвала про арешт
квартири надійшла до КП «Харківське
БТІ» і на день укладення спірного
договору перебувала в матеріалах
інвентаризаційної справи.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що позивач
не довів вини ОСОБА_3 у порушенні
внаслідок продажу своєї квартири
ухвали суду про арешт квартири, про
накладення якого вона не була обізнана.

Апеляційний суд перевірив доводи
скарги про те, що ОСОБА_3 внаслідок
своєї участі при розгляді справи про
стягнення заборгованості за договором
позики, знала про накладення арешту і
дослідив справу № 2035/3582/2012 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Однак в матеріалах вказаної справи
відсутні докази про те, що ОСОБА_3
особисто або через свого представника
знайомилася з матеріалами справи, в
яких на а.с. 21 є ухвала
Червнозаводського районного суду м.
Харкова від 14 травня 2012 року про
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1,
що належала на той час ОСОБА_3 Копія
цієї ухвали районного суду згідно до
супровідного листа від 14.05.2012 року була
надіслана судом до виконання до Першої
Державної нотаріальної контори м.
Харкова, Харківського міського БТІ,
ОСОБА_3 (а.с. 21-22) Однак в матеріалах
справи, які містять 145 арк., не містять
доказів на підтвердження отримання
вказаними адресатами копії ухвали
районного суду від 14 травня 2012 року.

Апеляційний суд також перевірив
дотримання нотаріусом порядку
посвідчення спірного договору
купівлі-продажу і не встановив
порушень, які б свідчили про те, що цей
правочин був укладений стосовного
квартири, яка перебувала під арештом,
відсутність якого була належним чином
перевірена нотаріусом. При укладенні
спірного договору купівлі-продажу
право власності на свою квартиру
ОСОБА_3, згідно до діючого на той час
порядку, підтверджувала нотаріусу на
підставі зареєстрованого у
Реєстраційній службі Харківського МУЮ
дублікату договору купівлі-продажу, а
не на підставі документів від КП
«Харківське БТІ».

Доводи скарги про те, що ОСОБА_3
зловмисно використала зміни у порядку
підтвердження права власності, які
дозволили їй в обхід наявної у КП
«Харківське БТІ» копії ухвали про
арешт квартири, уклала спірний договір
купівлі-продажу також належним чином
не підтверджені, і тому з цих підстав
відхиляються судовою колегією.

Що стосується доводів про те, що
спірний договір не відповідає судовому
рішенню про арешт і внаслідок цього
підпадає під ознаки правочину,
укладеного всупереч вимогам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, інтересам держави і
суспільства, що передбачено ч. 1 ст. 228 ЦК
України у якості підстави нікчемності
такого правочину, то судова колегія їх
відхиляє з наступних причин.

За диспозицією ст.. 228 ЦК України, що
визначає нікчемність правочину, який
порушує публічний порядок, вчинений з
метою, що суперечить інтересам держави
і суспільства, у тому числі щодо
тимчасового обмеження за судовим
рішенням у цивільному обороті майна,
спрямування такого правочину на
порушення публічного порядку
вимагається за наявності в цьому вини
хоча би однієї зі сторін цього
правочину, однак цього по справі не
встановлено.

Оскільки доводи позивача про те, що
відповідачка була обізнана про арешт
своєї квартири не знайшли свого
об'єктивного підтвердження, в
матеріалах справи з цього приводу
відсутні належні та допустимі докази,
то судова колегія погоджується з
висновками районного суду про
недоведеність позову ОСОБА_2, позивач
не спростував передбачену ст.. 204 ЦК
України презумпцію правомірності
договору купівлі-продажу від 07 лютого
2013 року.

Обговоривши доводи скарги про те, що
ОСОБА_3 після отримання коштів за
продану квартиру не сплатила їх
позивачу з метою виконання рішення
суду про стягнення заборгованості за
договором позики, судова колегія їх
відхиляє, оскільки за недоведеності її
обізнаності про накладення арешту на
свою квартиру, цей факт не свідчить про
наявність в її діях умислу порушити
судову заборону на її відчуження, який
є необхідною ознакою для застосування
ст.. 228 ЦК України.

Таким чином, районний суд ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому з передбачених ст. 308 ЦПК України
підстав апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, при цьому протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -