Провадження №2/263/310/14
10 січня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: судді Ікорської Є.С.,
при секретарі Корзініній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення 3% річних, суми інфляції та
відсотків за користування
безпідставно набутими грошовими
Позивач звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, суми
інфляції та відсотків за користування
безпідставно набутими грошовими
коштами. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 11.01.2013 року позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
приватний нотаріус ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів за
попереднім договором купівлі-продажу
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 суму безпідставно
отриманих грошових коштів у розмірі 200
000 грн., витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1700 грн., витрати на ІТЗ в
сумі 120 грн., а всього 201 820 грн. У зв'язку
з тим, що на теперішній час
відповідачем не повернені позивачу
грошові кошти в повному обсязі,
останній просив стягнути з ОСОБА_2 суму
відсотків за користування
безпідставно одержаними грошовими
коштами у розмірі 60 272,00 грн., суму
інфляції у розмірі 28 200,00 грн., суму 3%
річних у розмірі 23 128,77 грн., судовий
збір та витрати на правову допомогу.
У судовому засіданні
представник позивача присутній не був,
надав заяву, у котрій просив справу
розглянути у його відсутність, позов
підтримав, не заперечував проти
заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до залу
судового засідання не з'явився з
невідомих суду причин, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяв про розгляд справи у
відсутності відповідача чи про
відкладення розгляду справи від
відповідача до суду не надходило.
За таких обставин, з урахуванням
думки представника позивача, який не
заперечував проти заочного розгляду
справи, суд ухвалив заочно розглянути
справу у відсутності відповідача за
наявними в справі доказами.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін без
фіксування судового засідання
технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи в
їхній сукупності, суд дійшов висновку
про те, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню.
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 11.01.2013
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів
за попереднім договором
купівлі-продажу задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму безпідставно отриманих грошових
коштів у розмірі 200 000 грн., витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1700 грн.,
витрати на ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 201
820 грн. (а.с.13-15).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
просторочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому суд вважає, що
розрахунок прострочки виконання
зобов'язання слід відраховувати з
15.12.2009 року, тобто з наступного дня
після укладення попереднього договору
купівлі-продажу.

Розраховуючи розмір інфляційної
складової у даному конкретному
випадку, суд керується роз'ясненням,
наданим Верховним Судом України від
03.04.1997 року № 62-97р, відповідно до якого
для визначення індексу інфляції
необхідно перемножити між собою
щомісячні індекси, які складають
відповідний період прострочки;
помножити заборгованість за договором
позики на індекс інфляції за період
прострочки виконання зобов'язання та
поділити на сто, враховуючи той факт, що
індекс інфляції визначається у
відсотках. Розмір інфляційних збитків
буде дорівнювати різницю між сумою
боргу з урахуванням індексів інфляції
та сумою боргу без урахуванням такової.
Щомісячний розмір індексу інфляції є
загальновідомою інформацією, яка
публікується у офіційних виданнях,
зокрема у газеті «Урядовий кур'єр».

У даному конкретному випадку сума
інфляційної складової буде
дорівнювати 28 200 грн., з розрахунку 200 000
(сума боргу) помножити 1,141 (розмір
індексу інфляції за період з 15.12.2009 року
по 21.10.2013 рік, який розраховано шляхом
помноження індексів інфляції за
наведений період, які є більшими ніж 100 %
на місяць та поділеними на 100) мінус 200000
грн. (сума боргу).

Крім того, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням 3%
річних, яка розраховується наступним
чином: 200000 *3% : 100% :365 *1047 днів прострочки =
17 210,96 грн. (з 15.12.2009 року по 21.10.2013 рік).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
встановлює, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів, і якщо договором розмір
процентів не встановлений, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки
НБУ.

Позивач просив суд у
відповідності з ч.1 ст.1048 ЦК України
стягнути з відповідача на його користь
відсотки у розмірі облікової ставки
НБУ за весь час користування
безпідставно одержаними грошовими
коштами у розмірі 60 272,00 грн.

Суд в даній частині заявлених
вимог відмовляє позивачу, оскільки
ст.1048 ЦК України регулює відносини,
пов'язані з отриманням позики, а
взаємовідносини сторін по даній
цивільній справі виникли у зв'язку з
укладенням договору купівлі-продажу.

Вирішуючи питання про відшкодування
позивачу витрат на правову допомогу,
суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Законом України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011 р.
№ 4191-VI, який набрав чинності з 1 січня 2012
року, встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

Так, граничний розмір витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення у цивільній справі у
випадку, якщо компенсація сплачується
іншою стороною, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
її роботи. Витрати пов'язані з
проведенням огляду доказів за їх
місцезнаходженням та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи, не
можуть перевищувати 50 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати
за сукупність дій, необхідних для
розгляду справи. Розмір мінімальної
заробітної плати з 1 січня 2013 року
складає 1147 грн.

Як вбачається з матеріалів справи до
звернення до суду позивачу була надана
правова допомога ФОП ОСОБА_5, а саме
надано юридичну консультацію,
здійснено складання позовної заяви, за
що позивачем сплачено 2000 грн. (а.с.16-18),
що з урахуванням часу, необхідного для
складання зазначених процесуальних
документів, не перевищує граничного
розміру за вищевказаним законом.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.214 ЦПК
України суд повинен вирішити, як
розподілити між сторонами судові
витрати.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

У зв'язку з вищенаведеним, суд
стягує з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 454,11 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 84,88,
212-215,233 ЦПК України, ст. 625,655 ЦК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення 3% річних, суми інфляції та
відсотків за користування
безпідставно набутими грошовими
коштами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму інфляції у розмірі 28200,00
грн.,суму 3% річних у розмірі 17 210,96 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
2000,00 грн., судовий збір в сумі 454,11 грн., а
всього 47 865,07 грн. (сорок сім тисяч
вісімсот шістдесят п'ять гривень сім
копійок).

В іншій частині заявлених вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яку може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Позивачем по справі заочне
рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участі у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

Є.С. Ікорська