УХВАЛА

іменем україни

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за поданням Личаківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, заінтересовані особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
про виділ частки у майні боржника
ОСОБА_4 за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Личаківського районного суду
м. Львова від 11 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року державний виконавець
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції (далі -
відділ ДВС) звернувся до суду з
указаним поданням, посилаючись на те,
що на виконанні у відділі ДВС
знаходиться виконавче провадження
відносно боржника ОСОБА_4 про стягнення
з неї на користь ОСОБА_3 444 988
грн 26 коп. З урахуванням зазначеного
державний виконавець просив визначити
частку майна боржника ОСОБА_4 у майні,
яким вона володіє з іншими особами, а
саме у квартирі АДРЕСА_1, у розмірі 1/4
частини.

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 11 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 5 грудня 2013 року, у задоволенні
подання Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та
постановити нову ухвалу про
задоволення подання.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні подання,
виходив із того, що заявником не
доведено, що боржнику у зазначеній
квартирі належить 1/4 частка, оскільки
йому належить 1/5 частка, тому вважав, що
це позбавляє суд можливості визначити
частку боржника у тому розмірі, який
просить державний виконавець.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна, оскільки до
них суди дійшли з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання
про визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Таким вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що постановою головного
державного виконавця Личаківського
відділу ДВС Личаківського міського
управління юстиції м. Львова від 1
березня 2013 року було відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом №1316/184/12, виданим 19 лютого
2012 року на виконання рішення
Пустомитівського районного суду м.
Львова про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 444 988 грн 26 коп. Згідно
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 є її
співвласником разом із іншими п'ятьма
особами.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про
виконавче провадження" в редакції,
чинній на час розгляду судом справи, у
разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно. У
випадках, коли боржник володіє майном
спільно з іншими особами, стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК
України у разі виділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Проте, у порушення зазначених
вимог матеріального та процесуального
закону суди на обставини справи
належної уваги не звернули та дійшли
передчасного висновку про
недоведеність вимог про визначення
частки майна боржника, яким він володіє
з іншими співвласниками.

Також помилковим є посилання судів на
те, що розмір частки розмір частки
ОСОБА_4 у квартирі не відповідає
розміру, зазначеному у поданні
державного виконавця, оскільки право
на звернення державного виконавця до
суду із поданням про визначення частки
боржника у майні, яким він володіє
спільно з іншими особами, передбачено
ст. 50 Закону України "Про виконавче
провадження" та ст. 379 ЦПК України, а
відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця, а не
державним виконавцем.

Отже, посилання суду на неможливість
визначення саме 1/4 частки у майні
боржника, не позбавляє суд можливості
та не звільняє від обов'язку визначити
частку боржника у майні, яким він
володіє з іншими особами, в іншому
розмірі, а саме у розмірі, яка дійсно
належить боржнику згідно вимог закону.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 11 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 5 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко