Справа № 589/5062/13-ц р.
Провадження № 2/589/27/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 р.
м.
Шостка

Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового
засідання Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Шостка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору:
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про
поділ майна, що було об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 р. до
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області надійшла вищевказана
позовна заява. Позивач вказує, що в
період його перебування у шлюбі з
відповідачем було придбано автомобіль
"Шкода Октавія", який після розірвання
шлюбу перебуває у володінні та
користуванні його колишньої дружини.
Вважаючи дане майно спільною сумісною
власністю, що набута за час шлюбу та
враховуючи його неподільність в
натурі, позивач ставить питання про
поділ майна у спосіб стягнення на його
користь з відповідача грошової
компенсації (позовна вимога з
урахуванням уточнень, а.с. 88), залишивши
автомобіль у власності відповідача.

В судовому засіданні позивач та
його представник заявлені вимоги
підтримали. Позивач пояснив, що під час
перебування у шлюбі з відповідачем (яка
на той час мала прізвище ОСОБА_1)
подружжям за рахунок кредитних коштів
було придбано легковий автомобіль
"Шкода Октавія". Кредитний договір було
оформлено на відповідача. Також вказує,
що погашення кредиту відбувалось за
спільні кошти подружжя до жовтня 2011 р.,
тобто, до моменту, поки подружжя
проживало разом. Після цього, в т.ч.
після розірвання шлюбу, погашення
кредиту здійснювала відповідач.
Заявляючи вимогу про стягнення з
відповідача 48215 грн. 26 коп. позивач
виходить з того, що дана сума становить
1/2 частину від суми коштів сплаченої за
кредитом, починаючи з моменту
укладення кредитного договору та до
28.09.2011 р., тобто, до дня, від якого
подружжя почало проживати окремо.

Відповідач в особі свого
представника позов не визнала.
Заперечення відповідача проти позову
зводяться до необхідності
розмежування відсотків за кредитом та
суми тіла кредиту що були сплачені за
час перебування у шлюбі з позивачем.
Відповідач вважає, що позивач має право
на компенсацію в розмірі 1/2 суми
сплаченого тіла кредиту за кредитним
договором від 22.02.2008 р. Також відповідач
в особі свого представника вказує на
недоведеність позивачем своїх вимог,
зокрема, останній відмовився від
оплати за проведення судової
експертизи, яка була призначена судом
для встановлення дійсної вартості
автомобіля на час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Стаття 60 (ч. 1) СК
України вказує, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною другою даної статті
закріплена презумпція того, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 68 СК
України розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу. Частина 1 ст.
70 СК України визначає, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором, однак,
при вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення (ч. 2 даної статті).

Судом встановлено, що сторони в
даній справі з квітня 1999 р. та по 06.12.2011
р. перебували у зареєстрованому шлюбі.
Після реєстрації розірвання шлюбу
колишній дружині (ОСОБА_3) присвоєно
прізвище ОСОБА_3.

Під час шлюбу між ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_4 (дружиною,
відповідачем), 22.02.2008 р. був укладений
кредитний договір № SUC1AK00100891 /а.с. 59 - 63/
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредитні кошти на купівлю
автомобіля в сумі 103773 грн. 63 коп., який
після видачі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (SKODA Octavia 1,6і, р.н.
НОМЕР_1) /а.с. 53/ став об'єктом застави
відповідно до договору застави
рухомого майна № SUC1AK00100891 від 22.02.2008 р.
/а.с. 54 - 57/. З наданих третьою особою
письмових пояснень та виписки з
рахунку /а.с. 47, 77-81/ вбачається, що
отриманий кредит є погашеним, а
останній платіж було зроблено 24.05.2012 р.

Судом звертається увага, що
змістом позовних вимог є поділ майна,
набутого подружжям у період шлюбу.
Отриманий ОСОБА_4 кредит був джерелом
коштів для придбання майна -
автомобіля. Таким чином, кредитні
кошти за кредитним договором від 22.02.2008
р. взагалі не можуть бути предметом
будь-якого поділу, оскільки вони були
повністю використані на придбання у
спільну сумісну власність подружжя
індивідуально-визначеного майна -
автомобіля "Шкода Октавія". Водночас,
з'ясування фактичної участі позивача
та відповідача у погашенні кредиту, як
під час так і після розірвання шлюбу,
має (може мати) істотне значення для
відступу від засад рівності часток
подружжя (ч. 2 ст. 70 СК України).

Стаття 60 ЦПК України
закріплює, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи, що згоди щодо
вартості даного майна між позивачем та
відповідачем не досягнуто, позивач мав
надати суду докази, які підтверджували
б дійсну вартість автомобіля на час
розгляду справи, зокрема, таким доказом
міг бути висновок судового експерта.

Суд в межах ст. 10 ЦПК України
роз'яснював особам, які беруть участь у
справі, в т.ч. позивачу, обов'язки,
зокрема, подання доказів, після чого
позивач заявив клопотання про
призначення експертизи для з'ясування
дійсної вартості автомобіля. Ухвалою
суду від 13.12.2013 р. /а.с. 93, 93/ клопотання
позивача було задоволено, матеріали
справи направлено для проведення
експертизи.

Експертною установою разом із
супровідним листом від 29.01.2014 р. /а.с. 97/
позивачу було направлено рахунок для
оплати за проведення
автотоварознавчої експертизи, на що
позивач відповів відмовою, внаслідок
чого ухвала суду від 13.12.2013 р. була
залишена без виконання, а матеріали
справи повернуті до суду.

Пленум Верховного Суду України у
своїй Постанові «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11
роз'яснив, що вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Оскільки докази, які визначають
дійсну вартість автомобіля, що є
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в матеріалах справи
відсутні, визначити суму, що підлягає
стягненню на користь позивача, в т.ч., із
врахуванням норми ч. 2 ст. 70 СК України,
не виявляється можливим.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України
визначає, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, а згідно частини 4
даної статті суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач,
недобросовісно виконуючі свої
процесуальні обов'язки щодо подання
доказів, не довів обгрунтованість
своїх позовних вимог належними та
допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову
відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Сумської області
через Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.М.
Сидорчук