Справа №585/3589/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шульга В. О.Номер
провадження 22-ц/788/310/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 23 грудня 2013
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: Комунальне
підприємство «Роменське міськрайонне
бюро технічної інвентаризації», про
стягнення грошової компенсації
вартості частки у спільній власності, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 23 грудня 2013
року задоволено позов ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 13770
грн. грошової компенсації вартості
частки із спільного майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 9180
грн. грошової компенсації вартості
частки із спільного майна.

Вказане рішення суду відповідачі
оскаржили в апеляційному порядку.

У своїх апеляційних скаргах ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
встановлення обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також на порушення норм матеріального
та процесуального права, просять
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3
зазначається, що він не погоджується з
тим, що його залучено в якості
співвідповідача у даній справі, так як
він не є спадкоємцем спірного майна.
Також він вказує, що ніде не працює,
тому не розуміє, за що повинен
сплачувати позивачці кошти. До того ж,
він посилається на те, що позивачка не
зверталась до нього з проханням
придбати її частку у спірній квартирі.

Крім того, відповідачі не погоджуються
з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 19
жовтня 2012 року щодо вартості спірної
квартири, в якій визначені частки
сторін.

Зокрема, ОСОБА_4 у своїй апеляційній
скарзі, посилаючись на Методику оцінки
майна, затвердженої Постановою
Кабінету Міністрів України від 10
грудня 2003 року № 1891 щодо строку дії
актів оцінки майна, вважає вказаний
висновок судової будівельно-технічної
експертизи недійсним.

Також вона вказала, що отримує лише
пенсію і не в змозі сплатити позивачці
компенсацію вартості її частки у
спірному майні.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом ОСОБА_5 є власником 1/6
частини квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.8, 9, 10).

Іншими співвласниками вказаної
квартири є ОСОБА_4 - у розмірі 1/2 частини,
відповідно, на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 25 грудня
2003 року та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06 серпня 2011
року, а також ОСОБА_3 - у розмірі 1/3
частини, відповідно, на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 25 грудня 2003 року (т.1, а.с.53-54, 232).

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
3064/3065 від 19 жовтня 2012 року вбачається,
що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1,
станом на дату проведення огляду 24
вересня 2012 року становила 137700 грн. Крім
того, як зазначено у висновку
експертизи, неможливо визначити
можливі варіанти виділу в натурі 1/6
частини вказаної квартири (т.1, а.с.44-48,
49-57), про що також свідчать і письмові
повідомлення Роменської районної
санітарно-епідеміологічної станції
(т.1, а.с.59), відділу містобудування та
архітектури виконкому Роменської
міськради (т.1, а.с.72) та Роменського
районного відділу управління
Держтехногенбезпеки у Сумській
області (т.1, а.с.73).

Задовольняючи позов про призначення
грошової компенсації вартості частки
позивача у спільній власності, суд
першої інстанції виходив з того, що
бажання співвласника на виділ його
частки не може ставитись у залежність
від згоди інших співвласників, до того
ж, частка позивача не може бути
виділена в натурі, тому стягнув з
відповідачів на користь позивача
компенсацію вартості її частки у
спільній власності у спірному майні,
вказавши, що при цьому не будуть
порушені права інших осіб.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо здійснення права спільної
часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим
спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники у
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Частиною третьою статті 358 ЦК України
передбачено, що кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння
та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з вимогами ст.364 ЦК України кожен
із співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки, що є у спільній частковій
власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 ЦК України), співвласник, який
бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

Положеннями ч.2 ст.183 ЦК України
передбачено, що неподільною є річ, яку
не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Виходячи з аналізу зазначених норм
закону, колегія суддів дійшла висновку,
що передбачене частиною другою ст.364 ЦК
України право співвласника на виділ
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи.

При цьому зазначеною нормою
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки, і не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач проживає в іншому населеному
пункті, що свідчить про неможливість
спільного використання спірної
квартири.

Факт неможливості виділу позивачу в
натурі належної їй на праві власності
частки зі спірної квартири доведений
належними та допустимими доказами,
зокрема, висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
3064/3065 від 19 жовтня 2012 року, який
відповідачами не спростований.

Таким чином, виходячи із засад
справедливості, добросовісності та
розумності, враховуючи права та
інтереси усіх співвласників спірної
квартири, а також беручи до уваги
розмір визначеної судом першої
інстанції компенсації вартості частки
позивача у спільному майні для кожного
із співвідповідачів, колегія суддів
вважає, що реалізація передбаченого ч.2
ст.364 ЦК України право позивача на
компенсацію вартості її частки у
спільному майні не порушить права
відповідачів, як співвласників спірної
квартири, тобто такий виділ не завдасть
їм шкоди.

Доводи апеляційних скарг відповідачів
про те, що вони ніде не працюють, тому не
мають реальної можливості виплатити
позивачці визначений судом першої
інстанції розмір компенсації вартості
її частки у спірній квартирі, не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки не підтверджені належними та
допустимими доказами і є лише їх
припущенням.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 не
заперечує, що отримує пенсію, а сама
позивач неодноразово запевняла, що не
заперечує проти сплати їй компенсації
з боку відповідачів не за один раз, а по
частинам протягом певного періоду
часу.

Посилання в апеляційних скаргах на те,
що при визначенні вартості спірного
майна суд мав керуватись не висновком
експертизи, а даними про його
інвентаризаційну вартість, колегія
суддів до уваги не приймає, так як
вартість майна, встановлена
експертизою, на відміну від тієї, яка
встановлена Роменським МБТІ, є
економічно обґрунтованою і відповідає
дійсній вартості житла на момент
розгляду справи.

До доводів апеляційної скарги ОСОБА_4
про те, що визначена вартість спірної
квартири на момент розгляду справи
судом відповідно до Методики оцінки
майна, затвердженої Постановою
Кабінету Міністрів України від 10
грудня 2003 року № 1891, вже була недійсною
і суд не мав посилатись на ту вартість,
колегія суддів ставиться критично, так
як відповідно до п.1 зазначеної
Методики вона застосовується для
проведення оцінки майна у таких
випадках:

- приватизації (корпоратизації);

- створення підприємств
(господарських товариств) на базі
державного та комунального майна, а
також майна господарських товариств з
державною часткою (часткою
комунального майна) у статутному
капіталі та у разі відчуження такого
майна у випадках, встановлених
законодавством, крім випадків
відчуження рухомого майна згідно із
Законом України «Про правовий режим
майна у Збройних Силах України»;

- визначення вартості внесків
учасників (засновників) господарських
товариств у разі, коли до статутних
капіталів зазначених товариств
вноситься державне (комунальне) майно,
майно господарських товариств з
державною часткою (часткою
комунального майна) у статутному
капіталі;

- визначення вартості цілісних
майнових комплексів господарських
товариств, до статутних капіталів яких
вноситься державне (комунальне) майно;

- виділення або визначення часток
майна у спільному майні, в якому є
державна (комунальна) частка;

- застави державного та
комунального майна, а також майна
господарських товариств з державною
часткою (часткою комунального майна) у
статутному капіталі;

- повернення об'єктів приватизації
у державну власність, у тому числі за
рішенням суду;

- визначення розміру збитків, що
призвели до завдання майнової шкоди
державі, територіальній громаді або
суб'єкту господарювання з державною
(комунальною) часткою в статутному
(складеному) капіталі, у разі
необхідності обґрунтування наявності
або установлення фактів розкрадання,
нестачі, знищення (псування) майна.

Відповідно до цієї Методики
проводиться оцінка об'єктів у
матеріальній формі (крім земельних
ділянок), об'єктів у нематеріальній
формі та цілісних майнових комплексів.

Отже, із зазначеного вбачається, що суд
правильно застосував визначену
експертизою вартість спірної квартири.

Інші доводи апеляційних скарг, в тому
числі і щодо безпідставності
притягнення ОСОБА_3 співвідповідачем у
даній справі, а також про те, що позивач
не зверталась до них з пропозицією
придбати її частку майна, висновків
суду про задоволення позову також не
спростовують, не містять посилань на
такі порушення, які б могли бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду, а також не відповідають
дійсності (т.1, а.с.126, 127, 128).

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, є підстава для
залишення його без змін, отже,
апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити, а рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 23 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -