Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Швець А.Л.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
особи із неповнолітньою дитиною
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням
квартири,

встановив:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_4 про визнання її із
неповнолітньою дитиною ОСОБА_5
втратившими право на користування
жилою площею в належній на праві
приватної власності квартирі АДРЕСА_1,
відповідно до положень ст.405 Цивільного
кодексу України.

В заяві вказував, що він є
співвласником вищевказаної квартири,
відповідно до свідоцтва про право
спільної сумісної власності на житло №
517 від 31 грудня 1998 року. У вказаному
приміщенні квартири після реєстрації
шлюбу 22.09.2002 року постійно
зареєстрована 25 вересня 2007 року
відповідачка та їх спільна дочка
ОСОБА_5, проте після розірвання 04
березня 2011 року шлюбу відповідачка із
дочкою не проживала жодного дня в
спірній квартирі по місцю реєстрації,
їх речі в квартирі відсутні. В позові
про розірвання шлюбу ОСОБА_4
повідомила, що припинені спільне
господарство, шлюбні відносини,
майнового спору не має, просила дочку
залишити їй на проживання. Не проживає
в спірній квартирі без поважних на те
причин. За таких обставин, відповідно
до чинного законодавства, відповідач
втратила право на житло в її квартирі.

Позивач та його представник повністю
підтримали позовні вимоги в суді, дали
пояснення по суті позову. Уточнили, що
фактично відповідачка із дитиною не
проживає в квартирі із серпня 2010 року.
Житлом забезпечені, проживають в
належній на праві власності
відповідачу квартирі, де є всі умови
для проживання і розвитку дитини.
Вважає, що у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК
України відповідачка, як колишній член
сім'ї власника, втратила право на житло
в квартирі, співвласниками якої є
позивач, його батькам і брат. Дитина за
рішенням суду залишена на проживання
із матір»ю. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в справі
визнав позовні вимоги з урахуванням
позиції відповідачки, яка, незалежно
від відсутності належних, допустимих
доказів на підтвердження позовних
вимог, визнає заявлений до неї і
неповнолітньої дитини позов про втрату
права на житло. Просить вимоги
задовольнити у відсутність
відповідачки на підставі визнання
позову, як обставин, що не потребують
доказування.

Оцінюючи пояснення, дослідженні надані
в справі докази, встановлені
обставини, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги доведені, обгрунтовані,
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Встановлено на підставі досліджених
доказів, в тому числі свідоцтва про
право спільної сумісної власності на
житло виконавчого комітету
Рівненської міської ради № 517 від 31
грудня 1998 року, будинкової книжки на
квартиру, свідоцтва про розірвання
шлюбу сторін, судового рішення
Рівненського міського суду в справі
№2-2550/11 від 04 березня 2011 року про
розірвання шлюбу між сторонами, за яким
неповнолітня дочка залишена на
проживання із матір»ю, акту від 04
листопада 2013 року, за участю майстра
ЖКП «Галицьке», посвідченого
начальником ЖКП, згідно якого на час
перевірки відповідачка та її дитина в
квартирі відсутні, а зі слів сусідів
такі не проживають із 2011 року, які суд
вважає достовірними, підтверджується,
що позивач являється співвласником
спірної двокімнатної квартири, в якій
зареєстровані позивач, колишня дружина
ОСОБА_4 із неповнолітньою дитиною
ОСОБА_5, як колишні члени сім»ї,
відповідачі в справі.

У відповідності положень ч.1 ст. 61 ЦПК
України, обставин, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Встановлено на підставі визнання
позову стороною відповідача, що
відповідачка із неповнолітньою
дитиною, без поважних на те причин з
часу розірвання шлюбу в березні 2011 року
фактично в квартирі не проживає,
квартиру не утримує, претензій на
квартиру не заявляє, вибула у належне
їй на праві власності житло в м. Рівне.

Поважних причин, які б перешкоджали
відповідачу проживати в спірній
квартирі судом не встановлено,
перешкоди в користуванні квартирою для
відповідача з боку власника не
чинились. Домовленості між
відповідачем та власником квартири про
збереження за ним житла понад
визначений ст.405 ч.2 ЦК України строк, як
і передбачених законом підстав для
цього, судом не встановлено.

Згідно положень ч.4 ст.156 ЖК України
колишні члени сім'ї, що продовжують
проживати в житлі мають такі ж права і
обов'язки, як члени сім'ї власника
житла.

У відповідності до положень ч.2 ст.405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування житлом у
разі відсутності його без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 із
неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 не
проживають в АДРЕСА_1 протягом трьох
років без поважних на те причин, за
відсутності будь-яких домовленостей
із власником та законних підстав на
збереження за ним житла, ніяких
обов'язків щодо утримання квартири не
несуть, будучи забезпеченими іншим
належним на праві власності житлом,
вони втратили право користування жилою
площею в даній квартирі, та, в порядку
ст.405 ч.2 ЦК України, підлягають до
визнання такими, що втратили право
користування житлом в судовому
порядку.

На підставі викладеного, ст. 405 ч.2 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10,11,57-60,
208,209,212-215,218,223, 292,294 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 та неповнолітню дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в належній на праві
власності позивачу квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю.Музичук