Справа № 473/5988/13-ц
УХВАЛА

іменем України

"08" січня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі:

головуючої -
судді Висоцької Г.А.

при секретарі –
Радєвій Н.В.

за участю представника ДВС –
ОСОБА_1

розлянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Вознесенська із застосуванням
звукозаписувальної техніки заяву
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції в Миколаївській
області про скасування заходів
забезпечення позову по цивільній
справі № 473/5988/13-ц за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу
за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

20.12.2013 року заступник
начальника відділу Державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції в
Миколаївській області ОСОБА_1
звернувся до суду із заявою про
скасування заходів забезпечення
позову, а саме ухвали Вознесенського
міськрайонного суду від 14.08.2013 року про
зупинення виконавчого провадження № 3
23267093, відкритого на підставі
виконавчого листа № 2-1205/10 виданого
16.11.2010 року Вознесенським
міськрайонним судом Миколаївської
області, в частині реалізації з
прилюдних торгів іпотечного
нерухомого майна: житлового будинку,
який знаходиться за адресою
Миколаївська область м. Вознесенськ
вул. Карбишева 7.

Представник відділу ДВС зазначив,
що на підставі зазначеної ухвали ним
було винесено постанову від 20.08.2013 року
про зупинення виконавчого провадження
на підставі п.7 ч 1 ст 37, ст. 39 Закону
України «Про виконавче провадження»,
тому самостійно скасувати заходи
забезпечення накладені судом він не
взмозі, просив заяву задовольнити.

Представник відділу ДВС ОСОБА_1 в
судовому засіданні свою заяву
підтримав, надав аналогічні
викладеним в заяві пояснення.

Боржниця та представник стягувача в
судове засідання не з»явилися. Суд
вважає за можливе розглянути заяву у їх
відсутність.

Дослідивши письмові матеріали
цивільної справи, суд вважає що заява
про скасування заходів забезпечення
позову не підлягає задоволенню
зважаючи на наступне.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 08.10.2010 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ПАТ Інноваційного банку
«Укрсиббанк» було стягнуто солідарно
кредитну заборгованість у розмірі 44715
грн. 31 коп. та судові витрати( а.с. 53-55).

Рішення відповідачами не
оскаржувалось. Набрало законної сили і
за заявою представника позивача(
стягувача) виконавчі листи були
передані до відділу ДВС для
примусового виконання ( а.с. 60).

В провадженні заступника начальника
відділу ДВС Вознесенського МРУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження щодо виконання кількох
виконавчих листів про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраінського
Акціонерного Банку» та ПАТ
Інноваційного банку «Укрсиббанк»
(після заміни сторони виконавчого
провадження- ТОВ «Кей -колект»)
заборгованості за кредитними
договорами, а також судових витрат.

Під час звернення стягнення на
житловий будинок за адресою
Миколаївська область м. Вознесенськ
вул. Карбишева 7, який належить
боржникові, відповідачка ОСОБА_2 13.08.2013
року оскаржила до суду дії заступника
начальника відділу ДВС Вознесенського
МРУЮ, оскільки вважала, що останній
самовільно змінив спосіб виконання
виконавчого документа, звернувши
стягнення на майно, передане в іпотеку (
а.с. 125-129).

Ухвалою судді Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14.08.2013 року про прийняття
скарги ОСОБА_2 на дії заступника
начальника ВДВС Вознесенського МРУЮ до
свого провадження, було зупинено
виконавче провадження № 3 23267093,
відкритого на підставі виконавчого
листа № 2-1205/10 виданого 16.11.2010 року
Вознесенським міськрайонним судом
Миколаївської області, в частині
реалізації з прилюдних торгів
іпотечного нерухомого майна: житлового
будинку, який знаходиться за адресою
Миколаївська область м. Вознесенськ
вул. Карбишева 7 ( а.с. 169)

В той же день ухвалою судді
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області було відмовлено
у забезпеченні позову за заявою
представника відповідачки ОСОБА_2 –
ОСОБА_4Ю шляхом зняття з реалізації
іпотечного нерухомого майна -
житлового будинку в м. Вознесенськ по
вул. Куйбишева 7, оскільки
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачена така процесуальна дія,
як забезпечення позову на стадії
виконання рішення суду ( а.с. 170).

Ухвалою Вознесенського
міськрайонного суду від 21.08.2013 року
скарга ОСОБА_2 залишена без розгляду (
а.с. 186).

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області ухвалу
Вознесенського міськрайонного суду
від 21.08.2013 року скасовано, справа
передана до того ж суду на новий
розгляд ( а.с. 206-207).

Ухвалою Вознесенського
міськрайонного суду від 01.11.2013 року, яка
залишена в силі ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 02.12.2013
року, в задоволенні скарги ОСОБА_2 було
відмовлено ( а.с. 242 -244, 418-419).

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
«Про державну виконавчу службу».

Відповідно до вимог ч.1. ст.6 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець, зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; вживати передбачених
цим Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії (ч.1 ст.11 цього Закону).

Статтею 383 ЦПК України
регламентовано, що сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Можливість оскарження дій чи
бездіяльності державного виконавця
передбачена Законом України «Про
виконавче провадження», а саме ст.82
зазначеного Закону України, де вказано,
що рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Перелік підстав, які зобов»язують
державного виконавця зупинити
виконавче провадження, перелічений в
ст. 37 Закону України «Про виконавче
провадження», так зазначена норма
передбачає, що виконавче провадження
підлягає обов’язковому зупиненню, у
разі, зокрема, зупинення судом
стягнення на підставі виконавчого
документа (пункт 4); зупинення виконання
відповідного рішення або виконавчого
провадження посадовою особою, якій
законом надано таке право (пункт 6);
зупинення судом реалізації
арештованого майна (пункт 7).

В свою чергу статтею 39 зазначеного
Закону передбачені строки та порядок
зупинення виконавчого провадження, де
абз. 2 ч 2 предбачено, що виконавче
провадження у випадку, передбаченому
пунктом 7 в тому числі, зупиняється до
закінчення строку дії зазначених
обставин.

А ч. 5 зазначеної норми
регламентовано, що після усунення
обставин, які стали підставою для
зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець протягом трьох
днів з моменту, коли йому стало про
це відомо, зобов'язаний своєю
постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою
або за заявою стягувача.

Державний виконавець звернувся до
суду із заявою про скасування заходів
забезпечення позову, тоді як зупинення
виконавчого провадження № 3 23267093
відбулося за ухвалою суду в частині
реалізації з прилюдних торгів
іпотечного нерухомого майна не в
порядку забезпечення позову,
передбаченому главою 7 ЦПК України.

Про подібні види забезпечення позову
йдеться і у статті 152 ЦПК. Тобто, при
застосуванні або Закону України «Про
виконавче провадження», або статті 152
ЦПК наступають такі ж правові наслідки,
які перешкоджають подальшому вчиненню
дій по виконавчому провадженню.

Однак незважаючи на подібність
положень, за своєю правовою природою
зупинення виконавчого провадження та
вжиття видів забезпечення позову за
статтею 152 ЦПК різні, так як, по-перше,
при застосуванні Закону України «Про
виконавче провадження» проходить
тимчасове зупинення виключно сфери дії
примусового виконання боржником
рішення, а при застосуванні ЦПК
тимчасово втрачається правова сила
того рішення, що було зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як
проходить ця процедура: за Законом
України «Про виконавче провадження» –
це повноваження державного виконавця,
яке може бути оскаржене до суду, за
правилами ЦПК – це повноваження суду,
яке може бути оскаржене в апеляційному
порядку.

При цьому зупинення виконавчого
провадження є виключно повноваженнями
державного виконавця. Навіть у разі
оскарження дій державного виконавця,
який не зупинив виконавче провадження,
суд вправі визнати його дії
незаконними та зобов’язати зупинити
виконавче провадження (частина друга
статті 387 ЦПК).

Зупинення виконавчого провадження
за Законом України «Про виконавче
провадження» і зупинення виконання за
правилами ЦПК (пункти 2, 5, 6 статті 152 ЦПК)
– це різні правові інститути, які
вчиняються в різних правових
процедурах. Частина 2 статті 152 ЦПК, як
відкритий перелік, не дає підстав
вважати зупинення виконавчого
провадження видом забезпечення позову.

Суд може покласти на суб’єктів
оскарження виконання лише тих
обов’язків, які передбачені Законом
України «Про виконавче провадження».

Тому заява заступника начальника
відділу ДВС Вознесенського МРУЮ ОСОБА_1
про скасування заходів забезпечення є
безпідставною.

Керуючись ст. ст. 152-154, 209-210, 387 ЦПК
України, суд-

У Х В А Л
И В:

В задоволенні заяви заступника
начальника відділу ДВС Вознесенського
МРУЮ Миколаївської області про
скасування заходів забезпечення
позову в частині реалізації з
прилюдних торгів іпотечного
нерухомого майна: житлового будинку,
який знаходиться за адресою
Миколаївська область м. Вознесенськ
вул. Карбишева 7, по виконавчому
провадженню № 3 23267093, відкритому на
підставі виконавчого листа № 2-1205/10
виданого 16.11.2010 року Вознесенським
міськрайонним судом Миколаївської
області по боржнику ОСОБА_2 Василівна-
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 5
днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
Висоцька
Г.А.