Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/2321/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: Азенко М.В.

з участю:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 31 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, орган опіки та піклування
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради про припинення
права на частку у спільному майні та
визнання права власності про
припинення права на частку у спільному
майні та визнання права власності, -

встановила:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 31 січня 2014 року в задоволені
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, орган опіки і піклування
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради про припинення
права на частку у спільному майні та
визнання права власності - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи,
рішення винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Крім того зазначає, що районний суд,
відмовляючи у позові, не надав належної
оцінки наведеним доказам, що
підтверджують його позовні вимоги. Не
враховано, що спільне володіння і
користування майном неможливе та, що
поділ квартири в натурі є неможливий.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, визнати за ним право
власності на цілу квартиру АДРЕСА_1 та
покласти на нього обов'язок сплатити
відповідачці вартість її частки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач просив суд
припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2
квартири та визнати за ним право
власності на квартируАДРЕСА_1 і
покласти на нього обов'язок сплатити
відповідачці вартість її частки.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладено шлюб, який
зареєстровано 29.03.1997 року Відділом
реєстрації актів громадського стану
Львівського міськвиконкому актовий
запис №424.

За договором купівлі - продажу
посвідченим приватним нотаріусом
07.11.2001 року №5599 ОСОБА_2 та ОСОБА_3
придбали у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 72,2 кв.м.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 14.03.2013 року цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та
в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя
особа орган опіки і піклування
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради про розірванні
шлюбу, визнання права власності,
встановлення порядку користування
квартирою задоволено частково,
вирішено: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право
власності на 2/3 частини нежитлового
приміщення по АДРЕСА_2; визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3 кімнату №20-3,
площею 17,3 кв.м., неповнолітній доньці
ОСОБА_4 житлову кімнату №20-2, площею 17,6
кв.м., ОСОБА_2 кімнату №20-4, площею 13,6
кв.м., в спільному користуванні
залишити коридор №20-1, кухню№20-5, ванну
№20-6 та вбиральню №20-7.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 10.07.2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково,
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14.03.2013 року скасовано в
частині визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1 та
ухвалено нове рішення про відмову в цій
частині позову.

Встановлено, що по справі, яка є
предметом апеляційного розгляду,
висновком ТОВ «Південні зірки» від
30.10.2013 року визначено, що ринкова
вартість трикімнатної квартири,
загальною площею 72,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
становить 879 217 грн.

Відповідач проти задоволення позову
заперечила та зазначила, що не
перешкоджає позивачу у користуванні
спірною квартирою, заперечує щодо
виплати їй грошової компенсації.

З врахуванням наведеного районний суд
відмову у задоволенні позову мотивував
тим, що позивач не представив належних
доказів неможливості спільного
володіння і користування спірною
квартирою. Крім того, зазначив, що
відповідачка зверталася до суду з
позовом про встановлення порядку
користування квартирою, проте позивач
оскаржив таке, що свідчить про його
власне небажання спільно з
відповідачем користуватися квартирою.

Посилання апелянта на те, що судом не
враховано, що спільне володіння і
користування майном неможливе та, що
поділ квартири в натурі є неможливий,
судова колегія не приймає до уваги з
таких підстав.

Відповідно до ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.4 ст.70 Сімейного кодексу
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Як встановлено відповідачка не згідна
на компенсацію та має намір проживати
з донькою у спірній квартирі та
користуватися правами власника.

Встановлено, що під час розгляду справи
ОСОБА_2 не поставив на депозитний
рахунок суду грошову вартість вказаної
частки квартири.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2
визнав, що на даний час він згідний
поставити грошову суму цієї частки
квартири на депозитний рахунок суду.

Таким чином не було попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду, а
тому немає підстав для задоволення
позову.

При цьому судова колегія враховує і те,
що згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов"яковим для всіх суб"єктів владних
повноважень та для судів України. Суди
зобов"язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від від 15 травня 2013 р. у справі № 6-37цс13
зазначено, що при поділі майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, у разі, якщо речі є
неподільними, присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно допускається лише
за його згодою та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК
України).

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України.

Для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї, а
також попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду (постанова Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 15 травня 2013 р. у справі №
6-37цс13).

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не грунтуються на
законі, спростовуються вищенаведеним.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1ч.1ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 31 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.