печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Баранівській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання договору дарування
удаваним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 29.07.2013 р. звернувся до
суду із вимогами до відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, які протягом розгляду справи
скорегував, посилаючись на те що 22.04.2011
р. подарував доньці ОСОБА_2
однокімнатну кв.АДРЕСА_1, до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
були внесені відповідні дані про
реєстрацію права власності, в
дійсності з відповідачкою було
укладено договір купівлі-продажу й та
мала в строк до 23.04.2013 р. сплатити йому 500
000,00 грн. вартості квартири, пізніше
дізнався, що 6.03.2013 р. ОСОБА_2 продала
квартиру відповідачу ОСОБА_3, чим
порушила свої зобов'язання та його
права, просить визнати договір
дарування удаваним, визнати укладений
22.04.2011 р. договір дарування квартири
договором купівлі-продажу, розірвати
таку угоду, повернути йому квартиру,
скасувати в Державному реєстрі прав на
нерухоме майно дані про реєстрацію
права власності на об'єкт нерухомого
майна , номери запису про право
власності: 69675 - стосовно договору
дарування та 292653 - стосовно договору
купівлі-продажу, витребувати зазначену
квартиру із незаконного володіння
ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав свої вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
просив їх задовольнити.

В судове засіданні відповідачка ОСОБА_2
не з'явилася, про час і місце судового
засідання оповіщена у встановленому
порядку.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3, його представник ОСОБА_5
заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
їх необґрунтованість.

В судове засіданні відповідач
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві не
з'явився, про час і місце судового
розгляду оповіщений у встановленому
порядку.

Суд, вивчивши письмові докази,
вислухавши сторони, вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Юридичним наслідком укладення
договору дарування є безповоротне
припинення права власності у
дарувальника на майно, що є предметом
договору, та виникнення права
власності на нього у обдарованого,
тобто, правовою метою договору
дарування є передача власником свого
майна у власність іншої особи без
отримання взаємної вигоди.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

З наданого суду договору дарування,
22.04.2011 р. посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
вбачається, що ОСОБА_1 (дарувальник) та
ОСОБА_2 (обдаровувана) уклали договір
дарування квартири, яким дарувальник
подарував своїй доньці, а обдаровувана
прийняла в дар від свого батька
кв.АДРЕСА_1, договір зареєстровано в
реєстрі нотаріальних дій за №920, у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду за
захистом своїх інтересів, ставить
питання про визнання зазначеної угоди
удаваною.

Згідно ст.235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" встановивши під
час розгляду справи, що правочин
вчинено з метою приховати інший
правочин, суд на підставі статті 235 ЦК
України має визначити, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що в
дійсності з відповідачкою було
укладено договір купівлі-продажу
квартири, оскільки йому було соромно
укладати договір купівлі-продажу з
ОСОБА_2 з огляду на те, що вона є його
донькою, й та мала в строк до 23.04.2013 р.
сплатити йому 500 000,00 грн. вартості
квартири, при цьому аналіз договору
дарування квартири від 22.04.2011 р.
свідчить про те, що ОСОБА_1
(дарувальник), обізнаний про
безоплатність цього правочину, без
будь-якого примусу, насильства або
якихось погроз подарував своїй доньці,
а обдаровувана прийняла в дар від свого
батька квартиру. Пункт 7 договору
свідчить про те, що дарувальник та
обдаровувана стверджують, що у момент
укладання цього договору вони
усвідомлювали (і усвідомлюють)
значення своїх дій і могли (можуть)
керувати ними; розуміють природу цього
правочину, свої права та обов'язки за
договором; при укладенні договору
відсутній будь-який обман чи інше
приховування фактів, які б мали істотне
значення та були свідомо приховані
ними; договір укладається ними у
відповідності зі справжньою їхньою
волею, без будь-якого застосування
фізичного чи психічного тиску; договір
укладається на вигідних для сторін
умовах і не є результатом впливу тяжких
обставин; правочин вчиняється з
наміром створення відповідних
правових наслідків (не є фіктивним); цей
правочин не приховує інший правочин (не
є удаваним); особи, що підписують цей
договір, володіють українською мовою,
що дало їм можливість прочитати та
правильно зрозуміти сутність договору.
Пункти 5, 6, 8 договору дарування
свідчать про те, що дарунок передано
обдаровуваній до підписання цього
договору шляхом передавання їй
комплекту ключів від квартири; житло,
що дарується, візуально оглянуто
обдаровуваною до підписання цього
договору, ключі від квартири, яка
дарується, отримано обдаровуваною до
підписання цього договору; особи, що
підписали цей договір, підтверджують,
що згідно з ч.4 ст.722 ЦК України
прийняттям дарунку визначають момент
передачі ключів від квартири, яка є
предметом цього договору; право
власності у обдаровуваної на житло
виникає після моменту нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
цього договору; що батьки
обдаровуваної надали свою згоду на
прийняття у дарунок зазначеної в цьому
договорі квартири; що згода на
прийняття у дарунок квартири від їх
імені, викладена в заяві, засвідчений
21.04.2011 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстрові №№917 та 918, що
залишаються на зберіганні у справах
приватного нотаріуса. Пункт 13 договору
дарування свідчить про те, що про зміст
прав та обов'язків за цим договором, про
правові наслідки укладення правочину
(в тому числі, але не обмежуючись
ст.ст.215-236 щодо правових наслідків
недодержання сторонами при вчиненні
правочину вимог закону, ст.319 щодо
здійснення права власності, ст.334 щодо
моменту набуття права власності за
договором, ст.ст.717-728 ЦК України щодо
поняття, форми договору дарування, прав
та обов'язків сторін за договором
дарування, можливості розірвання
договору дарування на вимогу
дарувальника та підстави для цього,
ст.ст.57-74 СК України щодо умови
виникнення особистої та спільної
власності на майно і особливості
розпорядження таким майном, ст.174
Податкового кодексу України, ст.12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей») особам, що
підписали цей договір, нотаріусом
роз'яснено.

Згідно пункту 5 оспореного договору
дарувальник ОСОБА_1 стверджував, що
житло, яке є предметом цього договору,
на моменту його укладення нікому
іншому не продано, не подаровано, як
внесок до статутного капіталу
юридичної особи не передано, не
відчужено іншим способом, не
заставлено, під податковою заставою, в
спорі і під забороною (арештом) не
перебуває; за договором управління
квартира чи її частка не передавалась;
прав щодо відчужуваного житла у третіх
осіб (в тому числі за договором найму
(оренди), позички відсутні; внаслідок
дарування квартири не буде порушено
прав та законних інтересів інших осіб,
у тому числі неповнолітніх, малолітніх,
непрацездатних дітей та інших осіб,
яких дарувальник зобов'язаний
утримувати за законом чи договором.

Таким чином судом встановлено, що 22.04.2011
р. ОСОБА_1 виразив своє волевиявлення по
передачі належної йому кватири, він був
особисто присутній у приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 21.04.2011 р.,
як батько обдаровуваної, при
посвідченні згоди на прийняття у
дарунок зазначеної в угоді квартири,
22.04.2011 р. при укладенні угоди дарування
квартири обдарованій - ОСОБА_2; договір
не суперечить закону, посвідчений у
встановленому порядку.

Наведені вище докази у своїй
сукупності дають суду підстави дійти
висновку про необґрунтованість вимог
позову ОСОБА_1 про визнання договору
удаваним, в їх задоволенні слід
відмовити, оскільки в судовому
засіданні не встановлено, що договір
дарування був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину.

Дійсно, з позовної заяви ОСОБА_1,
доданих ним документів вбачається, що
22.04.2011 р. ОСОБА_2 написала боргове
зобов'язання на його ім'я на суму 500 000,00
грн., які мала сплатити в строк до 23.04.2013
р., при цьому з тієї ж позовної заяви
ОСОБА_1, його пояснень в судовому
засіданні вбачається, що позивач
свідомо обрав договір дарування
замість договору купівлі-продажу,
оскільки вважав соромом отримувати
гроші від доньки. Суд не приймає до
уваги письмове боргове зобов'язання
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою
ОСОБА_2, оскільки таке підписане
членами однієї сім'ї, які є сторонами у
даній справі та зацікавлені в набутті
матеріальних благ один-одного,
оскільки є батьком та донькою, крім
того розписка, у якій відповідачка
ОСОБА_2 приймає на себе зобов'язання
сплатити батьку гроші за подаровану
квартиру, не тільки не є частиною
договору дарування, а й по суті
суперечить ст.717 ЦК України, при цьому
згідно Пленуму Верховного Суду України
№9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" сторони
удаваного правочину мають домовитися
про інші правові наслідки, ніж ті, які
згідно з законом, є результатом даного
волевиявлення, суд вбачає, що дії
сторін договору дарування були
направлені на настання тих же правових
наслідків, а саме: на відчуження та
набуття права власності на квартиру.

З тих же підстав слід відмовити в
задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1

При цьому на час розгляду справи спірна
квартира належить відповідачу ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
квартири, 6.03.2013 р. посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
договір зареєстровано в реєстрі
нотаріальних дій за №418, у Державному
реєстрі прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.202,203,215,216,235,626,638,655,662,691, 692,694,695,717 ЦК
України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання договору дарування удаваним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ