Справа № 106/1288/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р. Євпаторійський міський
суд Автономної Республіки Крим

у складі:

головуючого:
судді Абзатової Г.Г.

при секретарі:
Марафурової О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Євпаторії цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання
договору частково недійсним та
стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року до
Євпаторійського міського суду АР Крим
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ
«АВТО ПРОСТО» про визнання договору
частково недійсним та стягнення
грошової суми.

Відповідно до заявлених вимог
позивач просить визнати недійсним
п.12.1.1 та п.12.1.2 статті 12 договору про
надання фінансової послуги по
адмініструванню фінансових активів
для придбання товару (автомобілю) в
групі №708387 від 04 жовтня 2013 року,
укладеного між нею та відповідачем, а
також стягнути з відповідача на її
користь суму внеску за придбання
автомобіля в розмірі 52064,81 грн.

Позов мотивовано тим, що 04 жовтня
2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1
було укладено договір №708387 про надання
фінансової послуги по адмініструванню
фінансових активів для придбання
товару (автомобілю) в групі. 21 жовтня 2013
року ОСОБА_1 здійснила оплату на
користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» для
придбання автомобіля 52064,81 грн. 11
листопада 2013 року позивач прийняла
рішення про розірвання договору та
спрямувала відповідачу відповідного
листа. Листом від 15 листопада 2013 року
відповідач надав згоду на розірвання
договору, а також повідомив, що договір
буде розірвано на підставі ст. 12, п.12.1.1
та 12.1.2 Розділу 2 договору та грошові
кошти будуть повернуті у строк не
пізніше двох років з моменту
розірвання договору за вирахуванням
двох періодичних платежів. Позивач
посилається на те, що при підписанні
договору про такі умови повернення
сплачених нею коштів її не повідомили.
Зазначає, що в редакції договору, який
вона підписала 04 жовтня 2013 року,
наведені пункти договору були іншого
змісту і містили положення про негайне
повернення коштів в повному обсязі
після розірвання договору, про це також
повідомила консультант, яка
підписувала договір з боку
відповідача. На підставі наведеного
позивач вказує не те, що з листа
відповідача йому стало відомо про
умови договору, за якими не було
досягнуто згоди в письмовій формі, що
не відповідає ст. 203, 207, 208, 268 Цивільного
кодексу України. Посилаючись на ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», вона також вважає
несправедливими умови укладеного
договору в частині пунктів 12.1.1 та 12.1.2
статті 12 договору, оскільки вони
містять обов'язки лише самого
споживача та не містять ніяких
обов'язків для ТОВ «АВТО ПРОСТО», а
також дають можливість не повертати
здійснену споживачем оплату без
відповідної компенсації для споживача.
З підстав, передбачених ст.ст. 1212 ЦК
України, позивач просить повернути їй
сплачені відповідачу кошти за
оскаржуваним договором.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити,
надав суду пояснення, аналогічні
викладеному у позовній заяві.

Представник відповідача
Нагорний А.Є. надав суду письмові
заперечення проти позовних вимог, в
яких просить відмовити в їх
задоволенні, посилаючись на те, що
договір укладено без жодних заперечень
з боку позивача, усі умови влаштовували
її в повному обсязі та сторони дійшли
згоди з усіх пунктів, що в ньому
зазначені; діяльність відповідача
ліцензована і здійснюється з
дотриманням законодавства; умови
договору викладені відповідно до
ліцензійних умов діяльності
відповідача та є збалансованими для
його сторін.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

04 жовтня 2013 року між ТОВ «АВТО
ПРОСТО» та ОСОБА_1 було укладено
Договір №708387 Про надання фінансової
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товару
(Автомобіля) у групі (далі - Договір),
предметом якого є надання учаснику
фінансової послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
автомобіля за рахунок об'єднаних
періодичних платежів учасників групи
через систему АвтоТак (а.с.4-8).

Як вбачається з підписаної
позивачем заяви від 04 жовтня 2013 року,
останній мав намір укласти договір з
метою отримання автомобілю марки Chery M11
(а.с. 33).

Згідно статті 2 Розділу І Договору
відповідач зобов'язується надати
позивачу наступні послуги в порядку та
строки, визначені Договором, зокрема: -
забезпечення функціонування системи
АвтоТак, яка складається з груп, кожна з
яких після її формування має незмінну
кількість учасників, без залучення
нових учасників до групи; -
ознайомлення учасників з умовами
договору, внутрішніми правилами та
надання інформації, передбаченої
чинним законодавством; - формування
групи, включення учаснику у групу та
повідомлення учасника про дату
створення групи протягом семи робочих
днів з дати її створення; - укладання
договору з постачальником та
забезпечення визначення поточної ціни
товару постачальником; - придбання та
розподіл автомобілів між учасниками
групи; - організацію передачі
автомобіля у власність отримувача
товару; - здійснення повернення
періодичних платежів за достроково
розірваними договорами, в строки та на
умовах, визначених Договором; -
адміністрування групи, до складу якої
входить учасник до завершення строку
її існування - закриття групи; -
вчинення всіх інших дій, спрямованих на
придбання учасником автомобіля через
систему за рахунок об'єднаних грошових
коштів учасників, тощо.

Статтею 4 Розділу І Договору
визначені обов'язки позивача, як
учасника групи, зокрема: - сплатити
винагороду за послуги, пов'язані з
включенням договору до системи АвтоТак
та формування групи протягом 10 днів
після повідомлення товариством
учаснику номера групи, до якої він
належить, та дати створення групи; -
сплатити винагороду адміністратора за
послуги, пов'язані з передачею
автомобіля учаснику, після надання
права на отримання автомобіля; -
щомісячно не пізніше 15-го числа кожного
місяця сплачувати періодичні платежі
разом із щомісячною винагородою; -
отримати автомобіль згідно з умовами
Договору; - укласти договір страхування
КАСКО отриманого автомобіля; -
підписати акт із ТОВ «АВТО ПРСТО», що
свідчить про виконання зобов'язань за
Договором; - виконувати інші
зобов'язання, передбачені Договором
тощо.

На виконання умов Договору 21
жовтня 2013 року позивач сплатив на
рахунок відповідача 52064,81 грн., що
підтверджується копіями квитанцій № 556
від 21.10.2013р. на суму 20000 грн., № 554 від
21.10.2013р. на суму 1688,31 грн., № 555 від
21.10.2013р. на суму 30376,50 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, та статті
6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень,
закріплених у ч. 1-4 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови
договору про: 1) звільнення або
обмеження юридичної відповідальності
продавця (виконавця, виробника) у разі
смерті або ушкодження здоров'я
споживача, спричинених діями чи
бездіяльністю продавця (виконавця,
виробника); 2) виключення або обмеження
прав споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника); 3) встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; 4) надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; 5)
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором; 6) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права
розірвати договір із споживачем на
власний розсуд, якщо споживачеві таке
право не надається; 7) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); 8) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права розірвати
договір, укладений на невизначений
строк із споживачем без повідомлення
його про це, крім випадків,
установлених законом; 9) установлення
невиправдано малого строку для надання
споживачем згоди на продовження дії
договору, укладеного на визначений
строк, з автоматичним продовженням
такого договору, якщо споживач не
висловить відповідного наміру; 10)
установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору; 11) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
умови договору на власний розсуд або на
підставах, не зазначених у договорі; 12)
надання продавцю (виконавцю, виробнику)
права в односторонньому порядку
змінювати характеристики продукції, що
є предметом договору; 13) визначення
ціни товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору; 14) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права визначати
відповідність продукції умовам
договору або надання йому виключного
права щодо тлумачення договору; 15)
обмеження відповідальності продавця
(виконавця, виробника) стосовно
зобов'язань, прийнятих його агентами,
або обумовлення прийняття ним таких
зобов'язань додержанням зайвих
формальностей; 16) встановлення
обов'язку споживача виконати всі
зобов'язання, навіть якщо продавець
(виконавець, виробник) не виконає своїх;
17) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права передавати свої права
та обов'язки за договором третій особі,
якщо це може стати наслідком зменшення
гарантій, що виникають за договором для
споживача, без його згоди.

За ч.4 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», перелік
несправедливих умов у договорах із
споживачами не є вичерпним.

За змістом ч.5 зазначеної статті у
разі визнання окремого положення
договору, включаючи ціну договору,
несправедливими може бути визнано
недійсним або змінено саме це
положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому
(ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів»).

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, у разі якщо умовами таких
правочинів є несправедливими по
відношенню до споживача, що створює
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків сторін.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
можна дійти висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК
України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Такої ж правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
Постанові від 11 вересня 2013 року про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року у справі
№6-40цс13 у зв'язку з неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання умов
договору несправедливими, тобто
такими, що всупереч принципу
добросовісності має місце істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

У той самий час предметом
Договору, укладеного в рамках
функціонування системи придбання
автомобілів у групах «АвтоТак», є
надання учаснику фінансової послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання автомобіля.

Відповідно до статті 1 Розділу І
Договору, ТОВ «АВТО ПРОСТО» забезпечує
придбання автомобіля за рахунок
об'єднаних грошових коштів учасників
на умовах договору та у відповідності
до Внутрішніх правил за умови
виконання учасником всіх зобов'язань,
передбачених Договором про
адміністрування.

Що стосується посилання позивача
на несправедливість пунктів статті 12
договору, яка регулює механізм
розірвання договору та повернення
коштів, суд зазначає наступне.

За умовами п.12.1. статті 12 Розділу
ІІ Договору, учасник, який ще не отримав
автомобіль має право розірвати договір
за власним бажанням, про що має
повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій
формі. У строк, встановлений чинним
законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає
заяву учасника та надає письмову
відповідь, в якій повідомляє про
розірвання договору та про наслідки
його розірвання. Поверненню підлягають
тільки періодичні платежі, з
урахуванням положень, викладених в цій
статті.

Відповідно п. 12.1.1 Договору сума
періодичних платежів, що підлягає
поверненню, розраховується відповідно
до поточної ціни автомобіля, дійсної в
місяці здійснення повернення
зазначених внесків, за вирахуванням
Відступного за відмову від Договору у
розмірі 2 періодичних платежів,
розрахованих відповідно до поточної
ціни автомобіля, дійсної на дату
повернення. При цьому за положенням п.
12.1.2 максимальний строк повернення
періодичних платежів не може
перевищувати двох років з дня
отримання АВТО ПРОСТО заяви про
дострокове розірвання договору.

Окрім того, якщо учасник виявить
бажання односторонньо відмовитись від
Договору про адміністрування протягом
14 календарних днів з дати підписання
Договору, Договір вважається
розірваним, і учасник звільняється від
будь-яких зобов'язань за ним. Такому
учаснику повертається вся сума коштів,
сплачена за договором про
адміністрування (п.12.1.5. статті 12
Розділу ІІ Договору).

Водночас, відповідач має право
розірвати договір в односторонньому
порядку у випадку систематичного
невиконання учасником своїх
зобов'язань, зокрема, якщо учасник не
сплатить 3 або більше послідовних або
вибіркових періодичних платежів разом
із щомісячною винагородою (п.13.4. статті
13 Розділу ІІ Договору), якщо учасник,
який отримав автомобіль, не виконає
вимоги Авто Просто щодо дострокової
сплати загальної заборгованості у
випадку несплати 2 або більше
послідовних або вибіркових
періодичних платежів разом із
щомісячною винагородою (п.13.6. статті 13
Розділу ІІ Договору), якщо учасник
одержав право на отримання автомобіля,
сплатив усі періодичні платежі та
винагороду товариства, передбачені
договором, та відмовився від отримання
автомобіля (п.13.9. статті 13 Розділу ІІ
Договору), якщо учасник, якому було
повідомлено про передачу автомобіля,
прострочить зобов'язання щодо
отримання автомобіля більш ніж на 20
календарних днів (п.13.10 статті 13 Розділу
ІІ Договору).

Відповідно до ст. 907 ЦК України,
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Частиною 4 ст. 653 ЦК України
встановлено, що сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, умовами Договору
встановлено порядок та наслідки
розірвання договору та урегульовано
порядок та розмір повернення сплачених
позивачем коштів на виконання умов
Договору. При цьому сам позивач
скористався правом розірвати договір в
односторонньому порядку, а відповідач
прийняв таку пропозицію на умовах,
визначених договором (а.с.9).

Суд вважає, що твердження
Позивача щодо дискримінуючих та
несправедливих умов Договору, що
призводить до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, не знайшли свого
підтвердження.

Окрім цього, з матеріалів справи
вбачається, що під час укладення
Договору позивач отримав інформацію
про суть фінансової послуги, що
пропонується за цим Договором, із
зазначенням вартості цієї послуги для
учасника групи, був повідомлений про
правові наслідки та порядок здійснення
розрахунків внаслідок дострокового
припинення надання фінансової послуги
(п.19.3 статті 19 Розділу ІІ Договору), а
також своїм підписом засвідчив, що
умови договору йому зрозумілі та він
вважає їх справедливими по відношенню
до себе, підтвердив факт ознайомлення
та згоду з умовами Договору та те, що
фінансова послуга, що надається за цим
Договором, обрана ним самостійно,
свідомо без нав'язування з боку
відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до
положень ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в
межах визначених позивачем предмету
спору та підстав для задоволення
позову, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
відсутні підстави для визнання
недійсними п.12.1.1 та п.12.1.2 статті 12
договору про надання фінансової
послуги по адмініструванню фінансових
активів для придбання товару
(автомобілю) в групі №708387 від 04 жовтня
2013 року.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача суми внеску на
придбання автомобіля за договором в
розмірі 52064,81 грн., суд приходить до
наступного. Вимоги про стягнення з
відповідача цих коштів на заявлених
позивачем підставах є похідними від
позовних вимог про визнання договору
частково недійсним, тому вони не
підлягають задоволенню, оскільки суд
прийшов до висновку про
безпідставність останніх.

Крім того, як на правову підставу
для стягнення з відповідача коштів,
позивач посилається на ст. 1212 ЦК
України, яка визначає положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави. Суд вважає, що
підстав вважати такими сплачені
позивачем за договором внески на
придбання автомобіля не має. Крім цього
наявні в матеріалах справи документи
свідчать про те, що відповідач не
заперечує право позивача на повернення
коштів у розмірі та у порядку,
визначеному договором.
Неправомірність намагання відповідача
діяти на умовах укладеного між
сторонами договору позивачем не
доведено.

Враховуючи наведене, на підставі
ст.ст. 203, 215, 230, 626, 627, 653, 907 Цивільного
кодексу України, Закону України «Про
захист прав споживачів», з урахуванням
Постанови Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року, керуючись 10, 11, 60, 169,
179, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд -

ВИРИШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання
договору частково недійсним та
стягнення грошової суми, відмовити

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Євпаторійський міський
суд шляхом подачі в 10-денний термін
із дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
Г.Г.Абзатова