Ухвала

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визначення частки померлих
у спільному сумісному майні, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що 29
грудня 1989 року її батько ОСОБА_7 отримав
житловий будинок, який складається з 8/15
частин домоволодіння АДРЕСА_1. На
момент отримання домоволодіння її
батько перебував у шлюбі з ОСОБА_8 та
мав двох дітей: її та сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_8,
після смерті якої батько не звертався
до нотаріальної контори для прийняття
спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7

Звернувшись до нотаріальної контори
для отримання свідоцтва про право на
спадщину, їй було відмовлено, оскільки
не виділені частки померлих у
спільному сумісному майні.

Вважає, що частка кожного співвласника
у спільній сумісній власності є рівною,
оскільки її батьки разом володіли та
користувалися житлом, між ними не було
укладено ніяких угод стосовно
власності на будинок.

Уточнивши позовні вимоги, просила
виділити частки у спільній сумісній
власності домоволодіння № АДРЕСА_1 по Ѕ
частині: померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7
та померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 травня 2013 року позовні
вимоги задоволено, визначено за ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та за ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, по Ѕ частці в
спільному сумісному майні - будинку №
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року рішення суду першої інстанції
змінено, резолютивну частину рішення
викладено в наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визначено, що частки ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, в праві спільної сумісної
власності на будинок АДРЕСА_1 становили
по Ѕ кожного із них.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 27 травня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року, закрити провадження у
справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 05 липня 1975 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зареєстрували
шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася
ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4

ОСОБА_7 за життя на праві приватної
власності належало 8/15 часток
домоволодіння № АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право приватної
власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін
ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько
ОСОБА_7

Постановою державного нотаріуса
Третьої Криворізької державної
нотаріальної контори сторонам було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, оскільки не
визначені частки померлих в спільному
сумісному майні.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи за померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7
по Ѕ частці в спільному сумісному майні
- будинку № АДРЕСА_1, суд першої
інстанції керувався п. 224
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
згідно з якою нотаріус може видати
свідоцтво про право на спадщину після
смерті одного з учасників спільної
сумісної власності лише після
виділення (визначення) частки
померлого в спільному майні та статтею
370 ЦК України, у якій закріплено виділ
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

Змінюючи резолютивну частину рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
виходив з того, що вона не узгоджується
зі змістом статті 357 ЦК України та п. 3.4
узагальнення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 травня 2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування».

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п. 3.4 узагальнення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», визначення судами частки
подружжя у праві спільної сумісної
власності на нерухоме майно (квартиру)
за померлими суперечить вимогам статті
3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України,
оскільки судом вирішується питання про
права осіб, які не є сторонами процесу
та у зв'язку зі смертю не мають
цивільної процесуальної
правоздатності та дієздатності.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

А.В. Маляренко