Справа № 565/1181/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської
області у складі:

- головуючого судді з участю -
секретаря судового засідання -
позивача - представника позивача -
відповідачів - представника
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
Кузнецовського міського суду справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду
звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 з вимогою усунути їх від
спадкування майна, яке лишилось після
смерті ОСОБА_8.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 8
березня 2005 року перебувала у шлюбі із
ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.
Внаслідок його смерті відкрилась
спадщина на належне йому майно. До
складу спадкового майна входить
квартира у м.Кузнецовську, вартістю 364600
грн., земельна ділянка площею 0,0024 га,
яка розташована на території
Старорафалівської сільради
Володимирецького району, автомобіль
марки Мitsubishi Lancer, грошовий вклад у сумі
70 000 грн. Оскільки ОСОБА_8 не залишив
заповіту на випадок своєї смерті, то
спадкування його майна здійснюється за
законом.

Таким чином, спадкоємцями першої черги
майна померлого ОСОБА_8 є вона як
дружина; ОСОБА_5, дочка ОСОБА_8; ОСОБА_6,
син ОСОБА_8; ОСОБА_9, матір ОСОБА_8

За весь час їхнього спільного життя з
ОСОБА_8, його діти від попереднього
шлюбу близьких відносин з батьком не
підтримували.

З 2001 року у ОСОБА_8 спостерігались
приступи миготливої аритмії серця. В 2003
році ОСОБА_8, за направлянням
завідувача терапевтичним відділенням
ДЗ «СМСЧ №3 МОЗ України» ОСОБА_11, було
направлено до Рівненської обласної
лікарні у відділення аритмології, де
ОСОБА_8 лікувався протягом трьох
тижнів.

Після лікування в Рівненській обласній
лікарні ОСОБА_8 переніс інсульт. У
травні 2009 року ОСОБА_8 переніс ще один
інсульт, наслідками якого був повний
параліч тіла тривалістю два дні. У
серпні 2012 року ОСОБА_8 переніс третій
інсульт. Під час хвороб, які почали
проявляти себе з 2001 року ОСОБА_8
потребував постійного догляду,
регулярного обстеження та прийому
ліків, погодинного контролю у прийомі
ліків, постійного контролю тиску та
рівня цукру в крові. Внаслідок хвороб
та перенесених інсультів ОСОБА_8
перебував у безпорадному стані, за
якого не міг самостійно забезпечувати
умови свого життя, потребував
стороннього догляду, допомоги і
піклування до самої смерті.

Відповідачі, знаючи про тяжкий стан
здоров'я батька та потребу у сторонній
допомозі, маючи можливості піклуватись
за ОСОБА_8, ухилялись від надання
допомоги батькові, а тому в силу норм
статті 1224 ЦК України не мають права на
спадкування майна, що лишилось після
смерті і ОСОБА_8 та підлягають усуненню
від спадкування.

Від ОСОБА_5 надійшли заперечення на
позов, у яких вона просила відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3 посилаючись
на те, що вона та її брат ОСОБА_6 не
ухилялись від надання допомоги батьку
ОСОБА_8 і останній не був у безпорадному
стані. Вони підтримували дружні
стосунки зі своїм батьком. Вона разом
із сім'єю проживала у м.Чернівцях, а
брат із своєю сім'єю у м.Києві.

ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала
повністю, дала пояснення аналогічні за
змістом до обставин, якими
обґрунтовувала позов.

З її пояснень у судовому засіданні
вбачається, що на її думку ОСОБА_8
перебував у безпорадному стані:

- З 3 лютого до березня 2003 року. Три
тижня вона доглядала його. Вказала, що
він міг себе обслужити, але йому був
приписаний постільний режим.

- Десять днів починаючи з 23 липня
2007 року. У цей час вона здійснювала
догляд за ним. Допомагала сходити до
туалету, брила, вмивала, переодягала.

- Два тижні, починаючи з 05.05.2009 року.
У цей час він був без свідомості, а
права частина була паралізована.

- З 27 серпня до 6 вересня 2012 року.

- З 30 жовтня до 2 листопада 2012 року.

Помер ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 коли з нею
йшов на зупинку зустрічати дочку. Він
сказав, що закрутилась голова і впав.

Вказала, що відповідач ОСОБА_5 під час
одного із загострень хвороби
запитувала його чи приїхати, ОСОБА_8
сказав, що не потрібно. Але потім з
цього приводу висловлював жаль.

ОСОБА_8 ніколи не просив матеріальної
допомоги у дітей. Вказала, що ОСОБА_8
потребував від дітей не матеріальної, а
моральної допомоги. Коли ОСОБА_8
завершував стаціонарне лікування він
міг доглядати за собою самостійно. Вона
особисто не повідомляла відповідачів
про хвороби ОСОБА_8 і не просила від них
будь-якої допомоги.

Повідомила, що у ОСОБА_8 на рахунку у
банку було 70 тис. грн. Також повідомила,
що ОСОБА_8 до 01.01.2010 року працював на
посаді головного лікаря Санаторію
профілакторію ВП «РАЕС». У 2009 році він
отримував заробітну плату у сумі
близько 5 тис. грн. у місяць. Також з 2003
року він отримував пенсію. Наприкінці
життя розмір його пенсії становив
близько 4 тис. грн. Серед іншого майна,
яке було у ОСОБА_8 назвала автомобіль,
вартістю 100 тис. грн., придбаний у 2006
році, квартира у м.Кузнецовську, два
гаражі та недобудований будинок із
земельною ділянкою.

Вважає, що якби відповідачі допомогли
матеріально, то ОСОБА_8 прожив би довше.
Пояснила, що вона особисто ніколи
відповідачів не повідомляла про те, що
ОСОБА_8 потрапляв до лікарні та
перебував у безпорадному стані. Вона до
сторонніх осіб, крім медперсоналу, за
допомогою по догляду за ОСОБА_8 ніколи
не зверталась.

Пояснила, що ОСОБА_5 у 2007, 2009 та 2012 роках
телефонувала до неї у день
госпіталізації ОСОБА_8 або наступного
дня після цього. По телефону вона для
ОСОБА_5 повідомляла про стан батька. Їй
не відомо чи міг ОСОБА_6 знати про стан
батька.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав повністю. Підтримав
пояснення позивача та послався на те,
що відповідно до норм Сімейного
кодексу України діти зобов'язані
утримувати своїх батьків. Також
підтримав, що ОСОБА_8 перебував у
безпорадному стані у періоди визначені
позивачем.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнала повністю. У судовому засіданні
пояснила, що з батьком ніколи не
сварилась.

Їй не відомо, що ОСОБА_8 був у
безпорадному стані у 2003 році. Вона
довідалась про інсульт батька у 2007
році. З ним спілкувалась по телефону,
але ознак порушення мови не відчула. У
2009 році на останньому місця її
вагітності їй повідомили, що у батька
погіршився стан здоров'я. Відразу
зателефонувала до позивача і вперше з
нею спілкувалась. Наступного дня її
чоловік поїхав до м.Кузнецовська
провідати ОСОБА_8 Чоловік повідомив, що
бачив як батько ставив підписи на
аркуші паперу і сам ходив до туалету. 27
або 28.08.2012 року ОСОБА_8 зателефонував до
неї та повідомив, що втратив свідомість
у магазині. Казав, що почуває себе
нормально і не розуміє чому не
дозволяють ходити. Але казав, що сам
ходить до туалету. У жовтні 2012 року вона
спілкувалась з батьком, під час чого
він повідомив, що буде проходити у
лікарні профілактичний курс лікування.

Вона неодноразово пропонувала
допомогу, але він відмовлявся. Сама
проживає у м.Чернівцях з 1994 року.
Приїжджала до м.Кузнецовська 2-4 рази на
рік. ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину. Їй
відомо, що батько хворів на
гіпертонічну хворобу, мав не постійну
форму аритмії, ішемічну хворобу серця.

Розповідаючи про свої доходи пояснила,
що у 2003 році не мала заробітної плати і
отримувала стипендію у розмірі 500-700
грн. з грудня 2004 року працювала на
посаді асистента та отримувала
заробітну плату трохи більшу за
стипендію. На даний час заробітна плата
близько 3 000 грн. квартиру, у якій
проживає із сім'єю їм подарували.
Батько ніколи за допомогою до неї не
звертався. Казав, що йому безкоштовно
дають ліки на стаціонарі. Постійно
підтримувала батька морально.
Матеріально у формі подарунків на дні
народження.

ОСОБА_6 як відповідач позовні вимоги не
визнав повністю та пояснив, що стосунки
у нього з батьком були теплі,
конфліктів не було. Знав про те, що
батько хворів, але завжди дізнавався
про хвороби батька постфактум. ОСОБА_8
намагався приховувати свої проблеми.
Проте що ОСОБА_8 перебував у
безпорадному стані не знав.

Щодо свого майнового стану пояснив, що
у 2003 році, після інституту у нього
коштів не було. Так склалось, що батько
після інституту не допомагав. У 2006 році
взяв кредит у банку для придбання житла
на суму 95 тис. доларів США, який
змушений був виплачувати незважаючи на
кризу у 2008 році. Згодом пропонував
допомогу батьку але він відмовлявся,
казав, що грошей йому вистачає. До нього
ніхто не звертався за допомогою для
батька. Проживає у м.Києві. З 1992 року у
м.Кузнецовську бував по 1-2 рази на рік у
зв'язку із зайнятістю. Пояснив, що
специфіка його роботи полягає у тому,
що він працює майже цілодобово і не
може відлучитись негайно.

Представник відповідачів ОСОБА_7
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
відповідачі про стан здоров'я батька
знали лише зі слів батька, оскільки
проживали в інших населених пунктах.
Відповідачі не ухилялись від надання
допомоги для батька. Вони бажали
надавати допомогу батьку, але той
постійно відмовлявся. Якби батько або
позивач попросили б у них допомоги, то
вони її надали б. Також вказав на те, що
ОСОБА_8 ніколи не перебував у
безпорадному стані.

За клопотанням позивача у судовому
засіданні допитані як свідки наступні
особи.

Допитана як свідок ОСОБА_13, яка є
сестрою позивача, показала, що ОСОБА_8
переймався життям своїх дітей. Вони
спілкувались між собою у телефонному
режимі. Зі слів сестри їй відомо, що
ОСОБА_8 був у безпорадному стані під час
стаціонарного лікування у 2003, 2007, 2009, 2010,
2012 роках. Особисто вона бачила ОСОБА_8 у
2009 році. У цей час провідувала його два
дні, починаючи з початку загострення
хвороби. Цих два дні він перебував у
безпорадному стані. Позивач ОСОБА_3
доглядала за ОСОБА_8, водила до
санвузла, вмивала, чистила зуби,
кормила та одягала його. На третій день
ОСОБА_8 почував себе краще, міг сам їсти,
сидів посміхався. У 2012 році вона
бачила ОСОБА_8 у палаті лише 10 хв. у той
час він лежав. Їй не відомо чи ОСОБА_8
потребував матеріальної допомоги або
щоб він просив від когось таку
допомогу, у тому числі від дітей. Їй не
відомо чи повідомлялись відповідачі
про загострення захворювання у ОСОБА_8

Чоловік ОСОБА_13 ОСОБА_14 як свідок у
судовому засіданні показав, що бачив
ОСОБА_8 у лікарні у м.Кузнецовську у 2012
року через декілька днів після
госпіталізації протягом 30-40 хв. також
вказав, що останній надавав
матеріальну допомогу своїм дітям.
Іншої інформації, яка мала б значення
для справи не повідомив.

З показань свідка ОСОБА_15, яка є рідною
донькою позивач ОСОБА_3, вбачається, що
ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані
у травні 2009 року після інсульту
протягом 2 тижнів. У цей час він не міг
говорити, не міг рухатись, пересувався
лише на інвалідному візку. На другий
тиждень купили йому зошит і ручку, щоб
він щось міг повідомити їм. Протягом
цих двох тижнів вона щодня ходила та
саджала ОСОБА_8 в інвалідний візок.
Більше тижня його годували, оскільки
він був нерухомий. Перебував у лікарні
близько 1 місяця. Коли повернувся
додому міг самостійно рухатись і себе
обслуговувати. До дня смерті у ОСОБА_8
було ще два інсульти у 2012 році. Зі слів
матері їй відомо, що він під час цих
інсультів вже не перебував у
безпорадному стані.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16
показала, що їй відомо про те, що у
ОСОБА_8 було два приступи: весною 2009
року та у 2012 році. З ним спілкувалась у
лікарні кожного разу приблизно по 30 хв.
не бачила, щоб йому хтось допомагав
обслуговуватись.

ОСОБА_17 як свідок показала, що постійно
провідувала ОСОБА_8, коли останній
потрапляв на стаціонарне лікування. Як
правило на 3 день після госпіталізації.
Щоразу ОСОБА_8 виходив до неї з палати.
Один раз лежав у палаті, але вона не
бачила, щоб його хтось обслуговував.
Такі відвідування тривали приблизно по
30 хв. з дітьми підтримував нормальні
відносини. Казав, що допоміг сину
придбати квартиру, а доньці дав машину
та оплачував гуртожиток.

Свідок ОСОБА_11, яка є завідувачем
терапевтичного відділення ДЗ «СМСЧ №3»
та безпосередньо здійснювала
лікування ОСОБА_8 у 2003 році показала, що
під час лікування у терапевтичному
відділенні ОСОБА_8 не перебував у
безпорадному стані, не потребував
сторонньої допомоги. Йому прописувався
ліжковий режим. Проте цей режим не
означає, що особа перебуває у
безпорадному стані. Оскільки ОСОБА_8
потребував стаціонарного лікування, то
рекомендувала йому пролікуватись в
Рівненській обласній лікарні
стаціонарно, що він і зробив. Також
вказала, на те, що ОСОБА_8 у 2003 році у
реанімаційне відділення не потрапляв.

Допитаний як свідок ОСОБА_12, який
працює завідувачем неврологічного
відділення ДЗ «СМСЧ №3» та
безпосередньо здійснював лікування
ОСОБА_8, показав, що він особисто
здійснював лікування двох інсультних
станів ОСОБА_8. Під час госпіталізації
останній розумово вів себе адекватно,
рухався. Одна сторона ОСОБА_8 була менш
рухлива. Його не привозили у комі і він
не був на штучній вентиляції легень.
ОСОБА_8 вставав, ходив. При цьому йому
приписувався ліжковий режим, тобто
коли лікар забороняє хворому ходити.
Кожного разу хворий забезпечував себе
повністю сам і ні разу не був у
безпорадному стані. Лікарня частково
забезпечувала ОСОБА_8 ліками.

У судовому засіданні завідувач
кардіологічного відділення ДЗ «СМСЧ
№3» ОСОБА_18 допитана як свідок
показала, що вона безпосередньо
лікувала ОСОБА_8 та спостерігала за
розвитком його хвороби. Так, показала,
що ОСОБА_8 двічі знаходився на
лікуванні у її відділенні, а саме з
27.08.2012 року до початку вересня 2012 року
та з 30.10.2012 року до 02.11.2012 року. Двічі
поступав у невідкладному стані, проте у
безпорадному стані не був. Йому не
можна було вставати лише з міркувань
щоб не нашкодити. ОСОБА_8 після
поступлення на лікування
стабілізувався за декілька годин, але
згідно з протоколами йому заборонялось
вставати. Дана хвороба не призвела до
каліцтва. Із стаціонару виписувався у
задовільному стані.

Колишній лікар-фізіотерапевт
санаторію-профілакторію ВП «РАЕС»
ОСОБА_19 як свідок показала, що при ній
ОСОБА_8 у безпорадному стані не був.
Вона особисто його лікувала 2 роки,
починаючи з 2000 року, коли у нього були
приступи миготливої аритмії та
кардіопатія. ОСОБА_8 розповідав їй про
дітей, зокрема, у 2005-2006 роках казав, що
допомагає матеріально доньці ОСОБА_5. У
2003 році у ОСОБА_8 за робочим столом
стався приступ. Проте він посидів за
столом близько 20 хв., а потім пішов сам у
лікарню.

Свідок ОСОБА_20, колишня дружина ОСОБА_8
та мати відповідачів у справі,
показала, що ОСОБА_8 ніколи не перебував
у безпорадному стані. У нього були
короткострокові кризи, які в процесі
лікування анулювались. Він постійно
після лікування приступав до роботи.
ОСОБА_8 любив своїх дітей, постійно
намагався з ними спілкуватись і
зустрічатись.

Їй відомо, що перший ішемічний інсульт
у ОСОБА_8 стався 5 травня 2009 року, коли
ОСОБА_5 перебувала на останньому місяці
вагітності та проживала у м.Чернівці.
Свідок у цей час також перебувала разом
з дочкою у м.Чернівці. Їм повідомили про
інсульт у день поміщення ОСОБА_8 на
стаціонар. ОСОБА_5 у цей день розмовляла
з ОСОБА_3 і казала, що чула як батько
розмовляв. У цей же день чоловік ОСОБА_5
ОСОБА_21 виїхав до ОСОБА_8 щоб
підтримати. ОСОБА_5 не змогла виїхати у
зв'язку з вагітністю. ОСОБА_6 повідомили
про інсульт батька значно пізніше, коли
саме не пам'ятає.

ОСОБА_5 допомагала провести обстеження
батька в лікарні у м.Чернівцях, сама
консультувала його з приводу
лікування, оскільки є кандидатом
медичних наук та працює у напрямку
терапії. ОСОБА_8 ніколи не просив
допомоги у дітей, а інколи і сам їм
допомагав матеріально.

ОСОБА_21, який є чоловіком відповідача
ОСОБА_5, як свідок показав, що ОСОБА_8
ніколи у безпорадному стані не був. У
травні 2009 року його дружина, яка
перебувала на останньому місяці
вагітності попросила, щоб він поїхав та
провідав батька, який потрапив у
лікарню. Наступного дня свідок вже був
у лікарні та бачив як ОСОБА_8 тренується
розписуватись, сам ходив до туалету,
міг себе обслуговувати. Свідок
запитував чи потрібна допомога, але
ОСОБА_8 відповів, що не потрібно. ОСОБА_8
ніколи до нього чи ОСОБА_5 не звертався
за матеріальною допомогою і сам був
матеріально забезпечений.

Свідок ОСОБА_22 показав, що йому відомо,
що ОСОБА_8 двічі знаходився на
стаціонарному лікуванні. Він його
провідував. У лікарні ОСОБА_8 сам
вставав з ліжка, підходив до вікна. Про
дітей завжди говорив з повагою і
розумінням. Допомагав дітям. Зокрема,
передавав харчові передачі до м.Києва.

З показань допитаної як свідка ОСОБА_23
вбачається, що вона довідалась про те,
що у ОСОБА_8 стався мікроінсульт і
відразу повідомила про це ОСОБА_5,
ОСОБА_6 не повідомляла. Вона
провідувала ОСОБА_8 під час
стаціонарного лікування у 2003, 2007 та 2009
роках. У той час його стан не був
безпорадний. Останній підтримував
теплі відносини з дітьми.

Брат ОСОБА_8 ОСОБА_24 у судовому
засіданні як свідок показав, що
відвідував брата постійно на перший
або другий день коли той потрапляв на
стаціонарне лікування. Жодного разу не
бачив у нього безпорадного стану.
ОСОБА_8 був забезпеченим чоловіком, мав
заробітну плату, отримував пенсію та
приймав людей у себе дома. Останній
допомагав матеріально родичам.
Фінансової допомоги не потребував. З
дітьми підтримував нормальні
відносини.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши показання
свідків та інші письмові докази
зібрані у справі суд, прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть від 22.01.2013 року, ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим відкрилась
спадщина на належне йому майно.

До складу спадкового майна входить
трикімнатна квартира розташована за
адресою: АДРЕСА_1, депозитний вклад у
сумі 70 000 грн., автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007
року випуску, земельна ділянка площею
0,0024 га, що розташована на території
Старорафалівської сільради
Володимирецького району, що
підтверджується копіями відповідних
документів на вказане майно.

Копіями свідоцтв про народження
відповідачів, а також копіями заяв
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до нотаріальної
контори, підтверджується, що ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом після
смерті ОСОБА_8

Зі змісту позовної заяви випливає, що
позивач як на підставу задоволення
своїх вимог посилається на те, що
відповідачі ухилялись від надання
допомоги спадкодавцеві, який через
тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Під ухиленням особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, суд розуміє
умисні дії чи бездіяльність особи,
спрямовані на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

До суду позивачем ОСОБА_3 та її
представниками не подано жодного
доказу на підтвердження ухилення
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від
надання допомоги ОСОБА_8 Так, позивач
стверджувала, що вона особисто жодного
разу не повідомляла відповідачів про
загострення хвороби у ОСОБА_8
Відповідач ОСОБА_6 пояснив, що не знав
про те, що батько був у безпорадному
стані. Про загострення хвороби батька
як правило його повідомляли після того,
коли стан його здоров'я стабілізувався.
Про те, що батько був у безпорадному
стані ОСОБА_5 не знала. Лише у 2009 році
вона довідалась від позивача про те, що
ОСОБА_8 потрапив до лікарні у зв'язку з
інсультом, а тому попросила свого
чоловіка, щоб він поїхав до батька у
м.Кузнецовськ та провідав його. Зі слів
чоловіка їй стало відомо, що вже
наступного дня після госпіталізації її
батько сидів, писав та ходив до туалету,
тобто не був у безпорадному стані.

Так, з дослідженого у судовому
засіданні запису телефонної розмови
між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 яка відбулась
28.08.2012 року о 21 год. 06 хв., тобто на другий
день після госпіталізації ОСОБА_8
вбачається, що ОСОБА_6 цікавиться
станом здоров'я ОСОБА_8 Останній
відповідає, що сьогодні вже поїв.
Відчуває себе так, ніби нічого не було,
лише страх. Дотримується постільного
режиму. Лише ходить до туалету і все.

У судовому засіданні встановлено, що ні
ОСОБА_8 ні позивач ОСОБА_3 за допомогою
до відповідачів не звертались, що
підтверджується поясненнями сторін.
Позивач ОСОБА_3 заявила, що ОСОБА_8 міг
би прожити довше, якби йому забезпечити
більш якісне лікування. Проте,
зважаючи на те, що до складу спадкового
майна ОСОБА_8 входить квартира у
м.Кузнецовську, вартістю 364600 грн.,
земельна ділянка площею 0,0024 га, яка
розташована на території
Старорафалівської сільради
Володимирецького району, автомобіль
марки Мitsubishi Lancer, грошовий вклад у сумі
70 000 грн., а також на те, що до 01.01.2010 року
ОСОБА_8 працював та отримував заробітну
плату у сумі близько 5 тис. грн. та
починаючи з 2003 року пенсію, яка на
кінець його життя складала близько 4
тис. грн., суд приходить до висновку, що
ОСОБА_8 був забезпеченою особою та міг
собі дозволити більш якісне лікування
та допомоги від сторонніх осіб, у тому
числі від відповідачів, не потребував.
Ця ж обставина підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_21

Вирішуючи питання про наявність у
ОСОБА_8 безпорадного стану, суд бере до
уваги те, що під безпорадним станом
слід розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично та матеріально самостійно
забезпечити умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

У судовому засіданні позивач
посилалась на те, що ОСОБА_8 перебував у
безпорадному стані під час
стаціонарного лікування з 3 лютого до
березня 2003 року, десять днів починаючи
з 23 липня 2007 року, два тижні, починаючи з
05.05.2009 року, з 27 серпня до 6 вересня 2012
року та з 30 жовтня до 2 листопада 2012
року. Вказує, що у ці періоди він не міг
фізично себе обслуговувати, а тому вона
йому допомагала.

Так, встановлено, що дійсно ОСОБА_8
перебував на стаціонарному лікуванні:

- з 03.02.2003 року до 07.03.2003 року з діагнозом
ішемічна хвороба серця,
Аортокардіосклероз. Пароксизмальна
форма фібриляції передсердь.
Артеріальна гіпертензія. ХНС І;

- з 23.07.2007 року до 17.08.2007 року з основним
клінічним діагнозом: гостре порушення
мозкового кровообігу по
тромбоішемічному типу і басейні лівої
СМА. Часткова моторна афазія, легко
виражений правобічний геміпарез;

- з 05.05.2009 року до 22.05.2009 року з основним
діагнозом: гостре порушення мозкового
кровообігу по тромбоішемічному типу в
басейні лівої СМА. Моторна афазія,
помірно виражений правобічний
геміпарез, правобічна гемігіпостезія;

- з 27.08.2012 року до 06.09.2012 року з діагнозом
ішемічна хвороба серця, нестабільна
стенокардія. Дифузний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба ІІ стадія.

- з 30.10.2012 року до 02.11.2012 року з основним
клінічним діагнозом: гіпертонічна
хвороба ІІІ стадія ІІ ступінь, ризик 4.
Ішемічна хвороба серця. Дифузний
кардіосклероз. Постійна форма
фібриляції передсердь. Серцева
недостатність ІІ ст., Діенцефалопатія
ІІ ст.

ОСОБА_8 виписувався із задовільним
станом здоров'я.

Ці обставини підтверджуються випискою
№482 з медичної картки стаціонарного
хворого ОСОБА_8 та епікризами №3933, 2554,
4785, 6164.

Допитана як свідок рідна дочка
позивача ОСОБА_15 показала, що
відвідувала ОСОБА_8 у лікарні і
підтвердила, що протягом 2 тижнів він
перебував у безпорадному стані, а саме
його возили на інвалідному візку,
протягом одного тижня годували, він не
говорив, лише через тиждень почав
писати і таким чином їм повідомляв те,
що хотів сказати, а також самостійно
їсти.

Проте такі пояснення позивача та
показання свідка ОСОБА_15 суд оцінює
критично, оскільки вони повністю
спростовуються показаннями лікарів
ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_11, що
безпосередньо здійснювали лікування
ОСОБА_8 у зазначені позивачем періоди
та які допитані як свідки, а також
показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_24

Зокрема, з показань цих свідків
випливає, що у ОСОБА_8 на час
госпіталізації не було безпорадного
стану. ОСОБА_8 після приступу, отримавши
відповідну медичну допомогу, протягом
декількох годин відновлював свою
фізичну діяльність.

Інших доказів на підтвердження
обставин викладених у позовній заяві
позивач до суду не подав. Зважаючи на
викладене, суд не вбачає підстав для
усунення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від права на
спадкування майна ОСОБА_8, у тому у
задоволенні позову необхідно
відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.1224 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, ст. 212-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про усунення останніх від права на
спадкування майна, яке лишилось після
смерті ОСОБА_8.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через
Кузнецовський міський суд Рівненської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя

І.Зейкан