Єдиний унікальний номер 271/3295/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1719/2014
Головуючий у 1 інстанції: Кулик Т.Г.
Доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Безрученко Ю.О., Могутової Н.Г.

при секретарі: Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Червоногвардійського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 26
грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас» про
визнання наказу щодо звільнення
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, зміну формулювання
звільнення, стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
змушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 26 грудня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що суд неправильно не прийняв
до уваги надані ним докази щодо
відправлення ним на адресу
відповідача заяви про звільнення з
роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП
України, а саме - товарно - транспортну
накладну ТОВ «Нова пошта» та показання
свідка ОСОБА_2 Ствердження відповідача
про те, що його заява не поступала на
підприємство не є об'єктивним доказом.
Акт від 13.05.2013р. про те, що в конверті
знаходився чистий аркуш паперу,
складений працівниками відповідача,
які залежать від нього. Достовірність
відомостей в журналі реєстрації
вхідної кореспонденції сумнівна,
оскільки такий журнал ведеться
виключно за розсудом відповідача.
Таким чином відповідач повинен був
звільнити його 13.05.2013р. на підставі
надісланої ним заяви, провести з ним
розрахунок та видати трудову книжку,
натомість відповідач незаконно
звільнив його за прогули.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення виходив із
наступних встановлених ним обставин.

Позивач згідно наказу №76к від 01.03.2009
року працював гірничим робочим
очисного забою ПАТ «Шахтоуправління
«Донбас», наказом № 420к від 13.08.2013 р. був
звільнений з роботи за прогули з 14.05.2013
року. В цей же день позивачу направлено
поштою копію наказу про звільнення та
лист з пропозицією отримати трудову
книжку, яку позивач не отримав.
Посилання позивача про те, що він 11
травня 2013р. через ТОВ «Нова пошта»
направив відповідачу заяву про
звільнення, і тому відповідач мав
звільнити його на підставі ч.3 ст. 38
КЗпП України суд визнав недоведеними.

В засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_3
підтримувала апеляційну скаргу та
наполягала на її задоволенні,
представник відповідача Саприкіна О.В.
проти скарги заперечувала та просила
рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із встановлених у справі фактичних
обставин та вимог матеріального і
процесуального права.

Так, згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Із справи вбачається, що позивач з 1
березня 2009р. працював гірничим
робітником очисного забою ПАТ
«Шахтоуправління Донбас».

Наказом № 420-к від 13.08.2013 року позивач
був звільнений з роботи з 14.05.2013 року за
п. 4 ст. 40 КЗпП Україн за прогули,
здійснені з 14.05.2013р. Копія наказу, а
також повідомлення про необхідність
забрати трудову книжку направлені
позивачу поштою у день звільнення, та
отримані позивачем 17.08.2013р.

15.05.2013р. позивач надіслав відповідачу
заяву, у якій просив вислати йому
поштою належним чином оформлену його
трудову книжку, оскільки 13.05.2013р. на
адресу відповідача надійшла його
заява про звільнення з 13.05.2013р.

17.05.2013р. позивач надіслав відповідачу
заяву, у якій просив вислати на його
адресу завірену копію його заяви від
11.05.2013р. про звільнення, завірені
виписки з наказів про прийняття його на
роботу та про звільнення, довідку про
середньоденний заробіток, довідку про
суми, що належать йому при звільненні,
довідку про заборгованість по
заробітній платі на дату звільнення,
довідку про суми заробітної плати з
листопада 2012р. по квітень 2013р. включно
із зазначенням дат перечислення цих
сум на його картковий рахунок, виписку
з табелю обліку робочого часу.

30.05.2013р. відповідачем надана ОСОБА_1
відповідь на вказані дві заяви про те,
що 13 травня 2013р. заяви про звільнення
від нього не поступало, станом на 30
травня 2013р. він не звільнений з роботи
та роз'яснено, що у разі наявності
бажання звільнитись з роботи за
власним бажанням необхідно подати
письмову заяву.

30 травня 2013р. позивач надіслав поштою
позовну заяву у даній справі про
зобов'язання відповідача звільнити
його за власним бажанням у зв'язку з
невиконанням адміністрацією
шахтоуправління законодавства про
працю, видати трудову книжку з
вказівкою дати звільнення згідно з
датою видачі трудової книжки, стягнути
вихідну допомогу у розмірі
трьохмісячного середнього заробітку,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 13.05.2013р. по дату
винесення судом рішення, у
відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.
Посилався на те, що 11 травня 2013р. послав
через ТОВ «Нова пошта» відповідачу
заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП
України, яку відповідач отримав, але
наказ про звільнення не видав.

11.06.2013р. та 18.07.2013р. відповідач надіслав
позивачу листи, у яких просив письмово
повідомити про причини нез'явлення на
роботі з 14 травня 2013р.

Наказом відповідача від 13 серпня 2013р.
позивач звільнений з роботи за прогули
за п.4 ст. 40 КЗпП України з 14 травня 2013р.
за згодою профспілки. Копію наказу та
лист з пропозицією забрати трудову
книжку направлено позивачу 13.08.2013р., що
підтверджено чеком Укрпошти про
відправлення цінного листа та описом
вкладення.

Копію наказу та лист позивач отримав
17.08.2013р. та 19.08.2013р. подав заяву про
зміну та доповнення позовних вимог, у
якій просив визнати незаконним та
таким, що підлягає скасуванню наказ
№420-к від 13.08.2013р., а формулювання
звільнення в наказі невірним, змінити
формулювання звільнення на
«звільнення за власним бажанням у
зв'язку з невиконанням адміністрацією
законодавства про працю згідно ч.3 ст.38
КЗпП України», зобов'зати вказати у
трудовій книжці у якості дати
звільнення дату внесення виправлення
причини звільнення, стягнути вихідну
допомогу у розмірі трьохмісячного
середнього заробітку, середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 13.05.2013р. по дату винесення
судом рішення, стягнути у
відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.,
покласти на відповідача судові
витрати.

На підтвердження позовних вимог
позивач посилався на те, що 11 травня
2013р. через відділення ТОВ «Нова пошта»
він направив відповідачу заяву про
звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП
України, що підтверджено товарно -
транспортною накладною №9140 від
11.05.2013р., зазначене відправлення
отримане працівником відповідача
ОСОБА_5 13.05.2013р.. Відповідач наполягав
на тому, що оскільки заява про
звільнення була отримання
відповідачем 13.05.2013р. відповідач був
зобов'язаний звільнити його на
підставі зазначеної заяви.

Заперечуючи проти позову представник
відповідача посилався на те, що заяви
про звільнення від позивача не
надходило. Конверт з товарно -
транспортною накладною №9140 від
11.05.2013р. дійсно був доставлений
кур'єром експрес - доставки «Нова
пошта» 13 травня 2013р. у приймальню ПАТ
«Шахтоуправління «Донбас», після його
відкриття було встановлено, що в
конверті знаходився чистий аркуш
паперу формату А-4, інших документів у
конверті не було, про що складено акт.
14.05.2013р. позивач звертався до відділу
кадрів підприємства з проханням видати
трудову книжку у зв'язку із звільненням
за власним бажанням, йому було
запропоновано подати заяву про
звільнення, але заява подана не була.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив із того, що позивачем не
доведено, що він подав заяву про
звільнення.

Наданим сторонами доказам суд дав
належну оцінку, зокрема, у товарно -
транспортній накладній не вказано про
те, що відправлена саме заява про
звільнення, натомість у графі «Повний
опис відправлення» зазначено -
«документи». Показання свідка ОСОБА_2
про те, що він, працюючи два роки, не
може запам'ятати всіх, хто відправляє
кореспонденцію у відділенні №1 ТОВ
«Нова пошта», де він працює, але
позивача запам'ятав добре, оскільки
той відправляв заяву про звільнення з
роботи, яку дав йому почитати та яку
свідок поклав у конверт і запечатав
при клієнтові, суд не прийняв до уваги,
оскільки на питання коли це було та на
чиє ім'я було направлено заяву свідок
відповів, що не запам'ятав.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд надав невірну оцінку зазначеним
доказам безпідставні. Належного
письмового доказу про відправлення
саме заяви про звільнення позивачем не
надано. Так, не надано копії заяви, яка
начеб - то була відправлена та з якої
можна було б дізнатись про її зміст. Не
надано опису вкладення у конверт, що
відправлений 11 травня 2013р. та отриманий
працівником відповідача 13.05.2013р.
Зазначення у графі «Повний опис
відправлення» про відправлення
«документів» також не є безспірним
доказом відправлення саме заяви про
звільнення. Показанням свідка ОСОБА_2
суд правильно дав критичну оцінку,
оскільки вони є протирічивими та
суперечать іншим доказам, зокрема, акту
про знаходження у конверті чистого
аркушу паперу, а також Умовам надання
транспортно - експедиторських послуг,
згідно з якими відправник, а не
працівник ТОВ «Нова пошта» повинен
запакувати відправлення. Підстав для
переоцінки зазначених доказів
апеляційний суд не вбачає.

Доводи скарги про те, що відповідач
систематично порушував вимоги
законодавства про працю та позивач мав
право на звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП
України не мають правового значення,
оскільки встановлено, що заяву про
звільнення позивач не надав навіть
після неодноразових пропозицій
відповідача.

Оскільки позивач не виходив на роботу з
14 травня 2013р. без поважних причин він
був обґрунтовано звільнений з роботи
за п.4 ст. 40 КЗпП України із згоди
профспілки.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність звільнення обґрунтовані
тим, що відповідач був зобов'язаний
звільнити позивача за ч.3 ст. 38 КЗпП
України на підставі його заяви,
надісланої через ТОВ «Нова пошта»,
однак, факт надіслання саме заяви про
звільнення позивачем не доведений.
Тому апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що могло б призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких підстав, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін, як таке, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: