АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/530/2014
Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 05 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Полікарпової О.М. Базіль
Л.В.При секретарі: Мироненко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа -
нотаріус ОСОБА_8, про визнання
правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що перебуваючи у
похилому віці та потребуючи сторонньої
допомоги та догляду став проживати з
ОСОБА_9.

Спочатку, 27 жовтня 2004 року, він склав
заповіт, яким заповів належні йому
квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, ОСОБА_9, а
згодом, 27 травня 2009 року, уклав договори
дарування цих квартир, подарувавши їх
ОСОБА_9

При цьому, укладаючи договори
дарування, вважав, що укладає договори
довічного утримання, нотаріусом йому
не було роз'яснено різниці між цими
договорами, а самі договори підписав не
читаючи т.я. не добачає в силу похилого
віку, тому вважає, що уклав їх під
впливом помилки щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін та
просив визнати їх недійсними.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 12 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просив його
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримав з підстав,
викладених у ній. Вважаючи рішення суду
законним і обґрунтованим, представник
ОСОБА_7 просив залишити його без змін,
послався на обставини, зазначені у
поданих письмових запереченнях на
апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
його позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
після відкриття спадщини не пройшло
шести місяців, які встановлені законом
для прийняття спадщини або відмови від
неї, то позов, заявлений до відповідача
ОСОБА_7, є передчасно заявленим, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Повністю з таким висновком суду,
колегія не може погодитися, виходячи з
наступного.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 27 травня 2009 року
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_9 належні йому
на праві власності квартири АДРЕСА_2 і
АДРЕСА_3, в яких ОСОБА_9 проживала разом
з позивачем без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

За твердженням представника позивача,
що не спростоване відповідачем, ОСОБА_9
проживала періодично то з ОСОБА_5, то в
квартирі АДРЕСА_1, в якій і значилась
прописаною. Місце її реєстрації
сторонами не оспорюється.

В цій же квартирі зареєстрований та
проживає відповідач ОСОБА_7

Відповідно до п. 1.12 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій,
нотаріусами, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року №296/5 місцем відкриття спадщини є
останнє місце проживання спадкодавця
відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу
України.

Якщо спадкодавець мав декілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Пунктом 1.13 цього ж Порядку визначено,
що місце відкриття спадщини
підтверджується: довідкою
житлово-експлуатаційної організації;
довідкою правління
житлово-будівельного кооперативу про
реєстрацію (постійне місце проживання)
спадкодавця; записом у будинковій
книзі про реєстрацію (постійне місце
проживання) спадкодавця; довідкою
адресного бюро; довідкою
райвійськкомату про те, що
спадкодавець до призову на військову
службу проживав за відповідною
адресою.

Будь-яких доказів, про які йдеться у
вказаному пункті, на підтвердження
місця проживання спадкодавця ОСОБА_9
АДРЕСА_4 матеріали справи не містять, а
посилання суду на покази свідків не є
допустимими доказами.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтвердив, що ОСОБА_7 не відмовився від
прийняття спадщини.

Представники сторін не заявили
клопотання про витребування цих даних
із спадкової справи і на пропозицію
суду відмовилися це зробити.

З огляду на вищезазначене немає
підстав вважати, що до відповідача
ОСОБА_7 позов заявлено передчасно,
оскільки у спадкоємця, який у
встановленому законом порядку прийняв
спадщину, права володіння та
користування спадковим майном,
виникають з часу відкриття спадщини
(правова позиція Верховного Суду
України у справі за №6-164цс12).

В той же час позовні вимоги ОСОБА_5, з
підстав заявлених ним, не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Отже, під помилкою, яка має істотне
значення, цивільне законодавство
розуміє помилку в характері (природі)
правочину, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку колегії позивачем не доведено,
що він помилився щодо природи
договорів дарування, які він вчиняв,
т.я. не надав на підтвердження
вказаного жодного доказу.

Посилання ОСОБА_5 на те, що договори
підписував не читаючи свідчить лише
про його недбальство і, як вказано в
постанові Пленуму Верховного Суду
України, не може бути підставою для
визнання правочину недійсним.

Доказів того, що він недобачає в силу
похилого віку в такій мірі, що не зміг
би прочитати тексту договору, не
надано.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що у пункті 11 договорів
дарування вказано, що сторонам
правочину роз'яснено зміст ст.ст.
717,721,722,727,728 ЦК, що свідчить про
роз'яснення позивачу правової природи
договору дарування та наслідки такого
правочину.

З урахуванням вищезазначеного підстав
для скасування судового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 не
має, проте колегія суддів вважає, що з
мотивувальної частини рішення слід
виключити висновок суду про
передчасність заявлених вимог до
відповідача ОСОБА_7, відтак рішення
підлягає зміні, а апеляційна скарга
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, в
силу ст. 229 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
представника ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 12 грудня 2013 року змінити,
виключити із мотивувальної частини
рішення посилання на передчасність
заявлених вимог до відповідача ОСОБА_7.

В решті це ж рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього ж часу може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук