Справа № 310/8604/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді - Крамаренко А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 на праві власності належала частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.1992 року р. №1-2793.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищезазначеної квартири.

В шестимісячний строк вона звернулась до Бердянськоїдержавної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, так як їй було відома, що він залишив заповіт на її ім'я. У заповіті, який був складений 03.05.2006 року та посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 вказав, що всю належну йому на праві власності частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, він заповідає дочці - гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При звернення до нотаріуса їй було запропоновано представити документ,який би підтвердив, що вона є донькою померлого.

Представити такий документ вона не може, так як ні фактично, ні юридично донькою ОСОБА_2 не є. У свідоцтві про її народження батьком вказаний ОСОБА_3, який дійсно є її батьком. Коли її батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, розірвали шлюб, її мати у 1957 році вийшла вдруге заміж за ОСОБА_2. Від цього шлюбу у них народився син, ОСОБА_5, який є її єдиноутробним братом.

ОСОБА_2 виховував її як свою рідну дитину і називав її своєю донькою, а вона його батьком. Тому при складанні заповіту ОСОБА_2 вказав її як доньку, що стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2014 року.

Просила розтлумачити заповіт ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складений 03.05.2006 року та посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, згідно якого належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_3 він заповів ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не є його донькою.

Представник Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

Представник Шостої Запорізької державної нотаріальної контори подав лист від 12.11.2014 року №33/6 про розгляд справи у його відсутність.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що померлий ОСОБА_2 рідний дядька її чоловіка. Коли ОСОБА_4 виходила заміж за ОСОБА_2 у неї вже була донька, а потім у них народився спільний син. Померлий завжди говорив, що має двох дітей доньку та сина та мав намір вдочерити ОСОБА_1 ОСОБА_5 на квартиру не претендує, а інших дітей у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що померлий ОСОБА_2 був його рідним дядьком. Коли його батько загинув, ОСОБА_2 взяв його до себе і замінив йому батька. Також ОСОБА_2 виховував ОСОБА_1 та називав її своєю донькою.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

З пояснень позивача, наданих документів судом встановлено наступне.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.06.1992 року ОСОБА_2 належала частина житлового будинку АДРЕСА_1

За життя, 03.05.2006 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого заповів всю належну йому на праві власності частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, дочці - гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 30.09.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 через не надання документів, що підтверджують родинні відносини з померлим.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття.

Як вбачається зі ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ч.3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи у сукупності надані докази відповідно до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57 -61, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складений 03.05.2006 року та посвідчений Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, згідно якого належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_3 він заповів ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не є його донькою.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко