АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1005/14
у першій інстанції: Скрипник К.О.
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк", Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання права
власності на транспортний засіб,
зняття арешту та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що ОСОБА_4 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитний договір № 2007-ПМ-4 від 10.01.2007
року та договір застави автомобіля
Мерседес Бенц 310Д, д/н НОМЕР_2. Після
укладання кредитного договору позивач
домовився з ОСОБА_4, що він, позивач,
буде сплачувати свої власні кошти по
вказаному кредитному договору, а після
сплати кредиту переоформить на себе
автомобіль. Після досягнення
домовленості ОСОБА_4 склав нотаріальні
довіреності на ім`я позивача від 15.05.2009
р. та 19.04.2012 р., на право керування та
розпорядження спірним автомобілем.
Таким чином, позивач фактично володіє
автомобілем Мерседес Бенц 310Д, д/н
НОМЕР_2. Пізніше позивач уклав з банком
договір поруки, відповідно до умов
якого став поручителем за виконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_4 Так, позивачем було сплачено
10033,53 дол. США, що дорівнює 80059,83 грн., що
підтверджується квитанціями банку.
Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» не надає
довідки про відсутність
заборгованості за кредитним договором
та не вивів з реєстру обтяжень
заставлений автомобіль. 08.04.2013 року від
співробітників ДАІ Дніпропетровської
області позивачу стало відомо, що
спірний автомобіль знаходиться в
розшуку на підставі постанови від
13.02.2012 року про накладення арешту та
оголошення розшуку Ленінського
відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ. У
той же день позивач звернувся до ДВС, де
йому повідомили, що 10.01.2012 року відкрито
виконавче провадження про примусове
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» грошових коштів в розмірі
263545,83 грн., на підставі виконавчого
листа № 2-2458/11, виданого 07.09.2011 р.
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська. Позивач просив
визнати за ним право власності на
автомобіль Мерседес Бенц 310Д, д/н
НОМЕР_1, зняти арешт з вказаного
автомобіля, зобов'язати ПАТ КБ
«Приватбанк» надати довідку про
відсутність заборгованості за
кредитним договором № 2007-ПМ-4 від 10.01.2007
року, зобов'язати Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» вивести з реєстру
обтяжень заставлений спірний
автомобіль.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення
відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 10 січня
2007 року між «Приватбанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 2007-ПМ-4,
відповідно до умов якого банк надав
ОСОБА_4 кредит у вигляді непоновлюваної
кредитної лінії у розмірі 18700,0 дол. США
на придбання мікроавтобусу у
розстрочку, зі сплатою відсотків за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення -10 січня 2012 року.
Для забезпечення повного і своєчасного
виконання зобов`язань за договором
ОСОБА_4 надав в заставу «Приватбанк»
автомобіль Мерседес Бенц 310Д, д/н
НОМЕР_2, рік випуску - 1999, № кузова
НОМЕР_3 (а.с. 55-57, 60-65).

Також, в забезпечення
виконання умов кредитного договору 10
січня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був
укладений договір поруки №2007-ПМ-4,
згідно умов якого ОСОБА_6 зобов'язалася
перед банком відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 51).

Автомобіль Мерседес Бенц
310Д, д/н НОМЕР_1, належить на праві
власності ОСОБА_4 (а.с.15).

Судом встановлено, що
згідно довіреностей, посвідчених 15
травня 2009 року та 09 квітня 2012 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_4
уповноважив ОСОБА_3 користуватися та
розпоряджатися автомобілем марки
Мерседес Бенц 310Д, д/н НОМЕР_1 (а.с. 8, 9).

На підставі виконавчого
листа № 2-2458/2011, виданого 07.09.2011 року
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська, 10.01.2012 року
Ленінським ВДВС ДМУЮ відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання рішення суду про солідарне
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в
розмірі 263545,83 грн. та накладений арешт
на все майно, що належить ОСОБА_4 (а.с.6).

Постановою державного
виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від
13.02.2012 року був оголошений розшук
автомобіля Мерседес Бенц 310Д, д/н НОМЕР_2
(а.с.7).

За змістом позовної заяви та
пояснень позивача в судовому
засіданні, на час розгляду справи
автомобіль Мерседес Бенц 310Д, д/н
НОМЕР_1, знаходиться в користуванні
ОСОБА_3.

Місцевий суд правильно
зауважив, що підстави набуття права
власності на транспортні засоби чітко
визначені цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до п. п. 2, 7, 8
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року № 1388, передбачено
порядок набуття права власності на
транспортний засіб з обов'язковою
реєстрацією власником придбаного
транспортного засобу на підставі
документів, що підтверджують право
власності.

Відповідно до абзацу другого
п. 8 вказаного Порядку, документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, є засвідчені підписом
відповідної посадової особи, що
скріплений печаткою: довідка-рахунок
за формою згідно з додатком 1, видана
суб'єктом господарювання, діяльність
якого пов'язана з реалізацією
транспортних засобів та їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери; договори та угоди, укладені на
товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, договори купівлі-продажу
транспортних засобів, оформлені в
Державтоінспекції, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби; копія рішення суду,
засвідчена в установленому порядку, із
зазначенням юридичних чи фізичних
осіб, які визнаються власниками
транспортних засобів, марки, моделі,
року випуску таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин; довідка органу соціального
захисту населення або управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, що виділили автомобіль
або мотоколяску; акт
приймання-передачі транспортних
засобів за формою згідно з додатком 6,
виданий підприємством-виробником або
підприємством, яке переобладнало чи
встановило на транспортний засіб
спеціальний пристрій згідно із
свідоцтвом про погодження
конструкції транспортного засобу щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху,
із зазначенням ідентифікаційних
номерів такого транспортного засобу та
конкретного одержувача; митна
декларація (450-2012-п) на бланку
єдиного адміністративного документа
на паперовому носії або електронна
митна декларація, або видане митним
органом посвідчення про реєстрацію в
підрозділах Державтоінспекції
транспортних засобів чи їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери; договір фінансового лізингу;
акт про проведений аукціон або
постанова та акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу,
видані органом державної виконавчої
служби.

Виходячи з викладеного,
надавши належної оцінки представленим
у справі доказам у їх сукупності,
місцевий суд дійшов правильного
висновку, що будь-яких документів, із
перелічених у абзаці другому п. 8
наведеного Порядку, що підтверджують
правомірність придбання позивачем
спірного транспортного засобу, суду не
надано, що свідчить про відсутність
підстав для визнання за позивачем
права власності на спірний
транспортний засіб та відсутність у
позивача права вимагати зняття арешту
з автомобіля і виключення відповідних
відомостей щодо даного транспортного
засобу з реєстру обтяжень.

Крім того, колегія звертає увагу, що
статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог діючого
законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК
України визначено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Посилання апелянта на те, що після
укладання кредитного договору він,
ОСОБА_3, домовився з ОСОБА_4, що буде
сплачувати власні кошти за кредитним
договором, а після сплати кредиту
переоформить автомобіль на своє ім'я, -
не спростовують правильність
висновків місцевого суду щодо
відсутності правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на спірний транспортний засіб.

Колегія наголошує, що заміна
сторони боржника у вказаному вище
кредитному зобов»язанні, у
передбаченому діючим законодавством
порядку, проведена не була.

Позовна вимога щодо зобов'язання
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» надати
довідку про відсутність
заборгованості за кредитним договором
№2007-ПМ-4 від 10.01.2007 року не підлягає
задоволенню, оскільки позивач не є
стороною вказаного договору, а докази
укладення з позивачем договору поруки,
на забезпечення виконання умов
кредитного договору №2007-ПМ-4 від 10.01.2007
року, суду не представлені. Крім того,
дана вимога не є належним способом
захисту цивільних прав у розумінні ст.
16 ЦК України.

Отже, місцевий суд ухвалив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі,
яке підлягає залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення
ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення ухвалено у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий

Судді