Справа № 478/1966/13-ц пров.№ 2/478/23/2014
З а о ч н е р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
Казанківський районний суд
Миколаївської області
в складі: головуючої судді
за участю: секретаря
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
договору оренди землі недійсним,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, в якому зазначила, що вона
відповідно до Сертифікату про право на
земельну частку (пай) серії МК №0135745 від
10.04.1997 року набула право власності на
земельну частку (пай) в розмірі 9,37
умовних кадастрових гектарів із
земель, які перебувають у колективній
власності КСП ім. Дімітрова
Казанківського району.
У 2006 році за усною домовленістю
зазначену земельну частку (пай) вона
передала в користування відповідачу
ОСОБА_3 без укладання договору оренди
до часу пред'явлення вимоги про її
У вересні 2013 року маючи в подальшому
наміри самостійно обробляти належну їй
частку (пай) звернулася до відповідача
з проханням не здійснювати дій по
обробітку землі, однак її прохання було
відхилено, а згодом дізналася про
наявність договору оренди землі,
укладеного від її імені 01.03.2008 року з
відповідачем ОСОБА_3 строком на 10 років,
зареєстрованого 14.08.2009 року
Казанківським сектором реєстрації
Миколаївської філії центру ДЗК, про що
Посилаючись на викладене та на те, що
спірний договір не містить однієї з
істотних умов, передбачених ст.15 Закону
України «Про оренду землі», а саме
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, просила визнати
спірний договір оренди землі від 01.03.2008
року недійсним та стягнути з
відповідача на її користь судові
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
уточнила позовні вимоги і зазначила, що
про існування договору оренди землі
від 01.03.2008 року їй стало відомо в кінці
2013 року коли повідомила відповідача
про свої наміри в подальшому
самостійно обробляти належну їй частку
(пай), яка перебувала у неї в
користуванні з 2006 року за усною
домовленістю. Вперше ознайомившись з
примірником договору оренди землі від
01.03.2008 року виявила, що підпис під
договором від її імені виконано не нею,
а іншою особою, але вона нікого не
уповноважувала укладати та
підписувати цей договір. Наявність
існуючого та зареєстрованого спірного
договору, який вона не укладала і не
підписувала, стало перешкодою в її
намаганні повернути свою землю, що
спонукало її звернутися за захистом
порушеного права користуватися та
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд шляхом пред'явлення позову про
визнання спірного договору недійсним.
Просила задовольнити заявлені
(уточнені) вимоги та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати по сплаті нею судового збору.
Відповідач ОСОБА_3, яка була
повідомлена належним чином, в судове
засідання не з'явилася, заяви про
розгляд справи за її відсутності від
неї не надійшло, тому суд згідно до
положень ч.1 ст.224 ЦПК України і при
відсутності заперечень позивача проти
такого вирішення справи, ухвалює
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.
Вислухавши пояснення позивача та
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст.792 відносини щодо
найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
«Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі
- Закон) договір оренди землі підлягає
державній реєстрації та на підставі ч.1
ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК
України і ст.18 указаного Закону України
є укладеним (вчиненим) із моменту його
державної реєстрації.
Відповідно до вимог ст.203 ЦК України
передбачені загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину - волевиявлення
учасника правочину, додержання форми
правочину визначеного законом та
вчинення правочину особою, яка має
необхідний обсяг цивільної
Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
першою-третьою, п'ятою, шостою
частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2
ст.215 ЦК України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_2 відповідно до
Сертифікату про право на земельну
частку (пай) серії МК №0135745 від 10.04.1997
року набула права власності на
земельну частку (пай) в розмірі 9,37
умовних кадастрових гектарів із
земель, які перебували у колективній
власності КСП ім. Дімітрова
Казанківського району Миколаївської
Згідно договору оренди землі від
01.03.2008 року, зареєстрованого 14.08.2009 року
в Казанківському секторі реєстрації
Миколаївської філії центру ДЗК за №883,
орендодавець ОСОБА_2 передала в оренду
орендарю ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 9,37 га строком на 10 років. Строки
внесення орендної плати не обумовлені
(п.11), мета використання земельної
ділянки не обумовлена (п.15), строки
передачі земельної ділянки не
обумовлені (п.20), дані щодо встановлення
(не встановлення) обмежень (обтяжень) та
інші права третіх осіб відсутні (п.26).
Позивач ОСОБА_2, як власник земельної
частки (паю), заперечує свою
причетність до укладання та підписання
згаданого договору від 01.03.2008 року, як
заперечує і свою причетність до
надання повноважень іншій особі
укладати та підписувати спірний
Відповідач ОСОБА_3 не використала своє
право, передбачене ч.1 ст.128 ЦПК України,
щодо надання письмових заперечень
проти позову ОСОБА_2 з зазначенням
доказів, що підтверджують ці
заперечення. При цьому, свою заяву про
відкладення судового засідання з
посиланням на необхідність
підготувати заперечення, відповідачем
було подано ще 16.12.2013 року. Заявити про
безпідставність, викладених в позові
обставин, якими позивач ОСОБА_2
обґрунтовує свої вимоги, не виявила
бажання ОСОБА_3 і в судовому засіданні
особисто, оскільки жодного разу в
судове засідання не прибула і не
забезпечила явку свого представника.
Таким чином, викладені в позові
обставини, якими позивач ОСОБА_2
обґрунтовує свої вимоги щодо визнання
недійсним спірного договору з підстав
відсутності волевиявлення на
укладення та підписання спірного
договору, як учасника правочину, та не
досягнення усіх істотних умов договору
оренди землі, передбачених ст.15 Закону
України «Про оренду землі»,
відповідачем не спростовані.
За загальним правилом, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України).
Виняток з цього правила стосується
фізичних осіб, які через хворобу або
фізичні вади не можуть підписатись
власноручно. В такому випадку за
дорученням такої особи та в її
присутності текст правочину підписує
інша особа. При цьому, підпис іншої
особи на тексті правочину, щодо якого
не вимагається нотаріального
посвідчення, має бути засвідчений
відповідною посадовою особою за місцем
роботи, навчання, проживання або
лікування особи, яка його вчиняє.
Отже, суд вважає доведеним, що власник
земельної частки (паю) ОСОБА_2, спірний
договір оренди землі від 01.03.2008 року, як
сторона правочину, не підписувала і не
знайомилася з його умовами щодо об'єкту
оренди, строку його дії, розміру
орендної плати та порядку її виплати,
інших істотних умов, зазначених в
тексті договору, а підпис від імені
позивача ОСОБА_2 на спірному договорі
вчинено іншою особою без дотримання
положень ст.207 ЦК України, а також за
відсутності належної довіреності,
наданої за правилами статей 244, 245 ЦК
Враховуючи наведене, а також
специфіку договорів оренди землі, а
саме обов'язкову наявність в договорі
певних істотних умов та обов'язкову
державну реєстрацію цих договорів, суд
вважає, що відсутність особистого
підпису сторони в договорі оренди
землі свідчить про те, що сторони не
узгодили всі істотні умови договору,
передбачені Законом, тому маються
підстави згідно до вимог ст.15 Закону
України «Про оренду землі» для
визнання спірного договору недійсним.
При вчиненні спірного правочину
волевиявлення власника земельної
частки (паю) ОСОБА_2, як учасника
правочину, не було вільним і не
відповідало її внутрішній волі, що
вказує на недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.3 ст.203 ЦК України.
Таким чином, законні права позивача
ОСОБА_2 щодо користування та
розпорядження своїм майном на власний
розсуд були порушені і потребують
захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК
України та ст.15 ЦК України, тому суд
задовольняє вимоги позивача про
визнання спірного договору оренди
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_2 належить стягнути 229 грн. 40 коп.
судових витрат по сплаті судового
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору оренди землі
недійсним, - задовольнити повністю.
Визнати договір оренди землі,
укладений 01 березня 2008 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, зареєстрований 14 серпня 2009
року у Казанківському секторі
реєстрації Миколаївської філії центру
ДЗК за №883, - недійсним.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в розмірі 229 грн. 40 коп.
На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішень без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.
Копію рішення надіслати відповідачу
ОСОБА_3 рекомендованим листом із
повідомленням не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.
Суддя