АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/1687/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Федорончук В.Б. Провадження
№ 22-ц/789/219/14 Доповідач - Загорський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Хоми М. В., Демковича Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2 і його
представника ОСОБА_3, який є і
представником ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бучацького районного суду
від 17 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

21.08.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_4
звернулися з вищенаведеним позовом.
Вимоги аргументували тим, що
відповідачі ОСОБА_1 та її двоє
неповнолітніх дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_9, а
також ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 більше
десяти років не проживають у належному
позивачам на праві приватної власності
будинку по АДРЕСА_2.

Рішенням Бучацького районного
суду від 17.12.2013 року позов задоволено і
визнано ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили
право користування жилим будинком по
АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що суд
вийшов за межі позовних вимог
виселивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що доводи
позивачів про не проживання
відповідачів у будинку спростовуються
відповідачами. Зазначає, що суд не взяв
до уваги факт оплати проживання і
витрат на утримання будинку, що
позивачами чинилися перешкоди у
проживанні. Зазначає, що суд невірно
здійснив розподіл судових витрат, які
не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, апеляційну скаргу заперечили і
навели доводи аналогічні викладеним в
поданому запереченні. Вказали, що поділ
будинку на адреси НОМЕР_1 і НОМЕР_2
відбувся з метою отримання 12 сотих
городу, що відбувся умовний поділ
будинку на дві адреси, а фактично це
один будинок, який складається з двох
кімнат - 14 м.кв, та 14,7 м.кв. Вказали, що
факт проживання дітей в м.Бучач
встановлено рішенням суду від 02.11.2012
року.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримала і навела доводи аналогічні
викладеним в скарзі. Вказала, що це є
один будинок з двох кімнат і вона була
відсутня лише коли онко лікувалась,
коли чинилися їй з дітьми перешкоди в
проживанні. Зазначила, що нумерація
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 була ще з 1979 року, а
с.Переволока знаходиться на віддалі
десь 7 км від Бучача.

Інші учасники судового процесу
будучи належним чином повідомленими
про час та місце розгляду справи в
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі втратили право на
користування житлом, оскільки тривалий
час без поважних причин не проживали у
ньому.

З таким висновком суду погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно
рішення Бучацького районного суду від
02.11.2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є
власниками по 1/2 кожний житлового
будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 9, 11).

Згідно рішення Бучацького
районного суду від 06.08.2010 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 17).

Актом обстеження на предмет
проживання (не проживання) осіб
зареєстрованих в будинку АДРЕСА_2
встановлено, що 11.06.2012 року на момент
обстеження в будинку виявлено факт
присутності ОСОБА_7. В акті відсутні
відомості про період відсутності
відповідачів і комісією лише
підтверджується відсутність
відповідачів в час проведення
обстеження (а.с. 18).

Згідно акту обстеження від 07.08.2013
року встановлено, що у будинку ніхто не
проживає. Даний акт складено
аналогічно акту від 11.06.2012 року, без
зазначення періоду протягом якого
зареєстровані особи не проживають у
будинку, а тільки констатований такий
факт у час проведення обстеження (а.с.
19).

Договором купівлі-продажу
квартири від 28.02.2001 року підтверджено
право власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно довідки виконкому
Переволоцької сільської ради від 08.08.2013
року №1121 (а.с. 23) до складу сім'ї ОСОБА_7
входять:

- Син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- Син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- Дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4;

- Брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5;

- Колишня дружина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6;

- ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Аналогічний склад сім'ї
підтверджений і довідкою
Переволоцької сільської ради від 11.07.2013
року №996 (а.с. 24).

Довідкою №63 від 26.07.2014 року
підтверджується умовний поділ будинку
з ціллю отримання земельної ділянки.

ОСОБА_2 притягувався до
адміністративної відповідальності
22.07.2010 року за ч.1 ст. 173-2 КУпроАП -
вчинення насильства в сім'ї (а.с. 56-60).

Копією інвентаризаційної справи
(а.с. 103-108) та будинковою книгою
підтверджуються пояснення сторін що
адреси НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 є
одним будинком, який складається з двох
кімнат.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Виходячи з аналізу зазначених
правових норм член сім'ї власника може
бути визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, з
підстав відсутності понад рік у цьому
жилому приміщенні, якщо він був
відсутній протягом цього строку підряд
без поважних причин, і саме ці факти
повинні бути встановлені судом при
вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214
ЦПК України.

Статтею 9 ЖК України визначено, що
ніхто не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Визнаючи відповідачів такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про те,
що наявні підстави вважати, що
відповідачі були відсутні у спірному
будинку понад встановлені законом
строки. Твердження відповідачки про
відсутність у зв'язку з лікуванням онко
хвороби не спростовувались.

Суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що норми ЖК України не
визначають чітко визначеного переліку
поважних причин, при наявності чи
відсутності яких особа може бути
визнана такою, що втратила право
користування житлом.

Суд у порушення вимог ст. 214 ЦПК
України та наведених норм
матеріального права не дав належної
правової оцінки наданим відповідачкою
доказам, що нею оплачувались послуги за
спожитий газ (а.с. 66), з нею укладено
договір про надання
телекомунікаційних послуг (а.с. 68), - що
свідчить про те, що вона не втратила
інтерес до житла, обслуговує його.

Довідкою управління праці та
соціального захисту населення
Бучацької РДА підтверджується
отримання ОСОБА_1 компенсації на догляд
за перестарілою ОСОБА_11 (а.с. 65)

Суд першої інстанції не врахував
вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України
про те, що рішення суду не може
грунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього, що апеляційним судом
зроблено не було.

Судом не надана правова оцінка
поданим відповідачами доказам і не
вказані в рішенні мотиви з яких суд
відхилив ці докази.

Такі докази як акти обстеження на
предмет проживання (не проживання) осіб
зареєстрованих в будинку АДРЕСА_2, в
яких вказано, що на момент проведення
перевірки відповідачі відсутні,
взагалі не згадані в мотивувальній
частині рішення, хоча такі докази є
ключовими в даній категорії справ.

Відсутність правової оцінки
таким доказам свідчить про те, що суд не
з'ясовував питання чи були відсутні
відповідачі у спірному будинку понад
встановлені законодавством строки.

В рішенні суду вказано, що суд
заслуховував покази свідків, однак в
рішенні не вказано, яких свідків
заслухав суд, які вони надали
пояснення, підтверджують ці пояснення
доводи позивачів чи навпаки -
спростовують їх.

Відповідно до ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Суд першої інстанції не надав
належної правової оцінки, що в будинку
зареєстровані малолітні ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7
(а.с. 24) та не з'ясував коли саме діти
зареєстровані в будинку, оскільки з дня
народження ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_7 до дня
подання позову - 21.08.2013 року не минуло
навіть року, що виключає підстави для
визнання її такою, що втратила право
користування житлом на підставі ст. 405
ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції в частині, що
стосується ОСОБА_7, оскільки він позов
визнав, своїми показами підтвердив, що
не проживає у будинку з 2008 року.

Колегією суддів критично
оцінюються довідки (а.с. 15-16), як
підстава для стягнення понесених
витрат за надання правової допомоги,
оскільки при стягненні витрат на
правову допомогу особа, яка таку
допомогу надавала, має бути адвокатом -
ст.6 Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність", або іншим
фахівцем у галузі права незалежно від
того, чи така особа приймала участь у
справі на підставі довіреності, чи
відповідного договору.

Матеріали справи не містять
доказів того, що така допомога була
надана адвокатом (документ який
посвідчує повноваження адвоката
відсутній), або іншим фахівцем у галузі
права.

Твердження апеляційної скарги, що
представник позивачів доводить їх
витрати штампами і печатками не
існуючої організації не
спростовувалося.

Рішення суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості в частині
визнання такими, що втратили право
користування житлом ОСОБА_1 і її дітей,
що в силу ст.309 ЦПК України є підставою
для часткового скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Бучацького районного
суду від 17 грудня 2013 року в частині
визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право
користування житловим будинком ОСОБА_2,
ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 залишити без змін.

В решті рішення скасувати і
постановити нове про відмову в
задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський