УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня 2014
року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області, ОСОБА_7 про скасування рішення
ради, визнання недійсним та скасування
ордера, визнання права на приватизацію
у порядку спадкування квартири, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Радехівського районного суду
Львівської області від 17 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 28 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що на
підставі рішення Виконавчого комітету
Павлівської сільської ради народних
депутатів с. Павлів Радехівського
району Львівської області від 10 жовтня
1989 року йому на сім'ю у складі чотирьох
осіб видано ордер на квартиру АДРЕСА_2.
Крім нього та членів його сім'ї у
вказаній квартирі була прописана його
мати - ОСОБА_8 (запис у будинковій книзі
від 11 листопада 1992 року).

Згідно з актом передачі житлового
фонду та розпорядженням голови
Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 05 липня 2001 року
будинок по АДРЕСА_3 передано на баланс
Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області.

Па підставі рішення Павлівської
сільської ради Радехівського району
Львівської області від 11 вересня 2001
року ОСОБА_9 і членам його сім'ї, яка
складається з чотирьох осіб, видано
ордер від 23 листопада 2005 року
на квартиру АДРЕСА_1 з метою покращення
житлових умов.

Вказував, що його мати ОСОБА_8
залишилася проживати у АДРЕСА_2, проте
на підставі протоколу № 4 спільного
засідання правління Відкритого
акціонерного товариства «Радехівський
цукровий завод» (далі - ВАТ
«Радехівський цукровий завод») та
рішення профспілкового комітету
підприємства від 05 червня 2002 року
квартира АДРЕСА_2 була надана сім'ї
ОСОБА_7

Рішенням Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 18 листопада 2003 року ордер,
виданий 03 листопада 2003 року на ім'я
ОСОБА_7, анульовано. Рішенням
Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 14 грудня 2011 року відмовлено
ОСОБА_7 у видачі ордера на вселення до
квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 22 серпня 2012 року скасовано
рішення Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 18 листопада 2003 року «Про
анулювання ордера, виданого 03
листопада 2003 року на ім'я ОСОБА_7, а
також скасування рішення Павлівської
сільської ради Радехівського району
Львівської області від 14 грудня 2011 року
«Про розгляд заяви ОСОБА_7» і видачу
ОСОБА_7 ордера на квартиру.

На підставі зазначеного рішення 29
серпня 2012 року ОСОБА_7 видано новий
ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8

Вважав, що прийняття Павлівською
сільською радою Радехівського району
Львівської області рішення від 22
серпня 2012 року й видача ОСОБА_7
ордера на квартиру від 29 серпня 2012 року
є незаконними, а ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, мала право на
приватизацію житла, і таке право є
особистим майновим правом, яке входить
до складу спадщини. ОСОБА_6 просив суд
скасувати рішення Павлівської
сільської ради Радехівського району
Львівської області від 22 серпня 2012
року, визнати недійсним і скасувати
ордер від 29 серпня 2012 року, виданий
ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2, а також
визнати за позивачем право на
приватизацію квартири АДРЕСА_2 у
порядку спадкування.

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 17 січня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 28 травня 2013 року, позов задоволено
частково. Скасовано рішення XX
позачергової сесії VI скликання
Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 22 серпня 2012 року. Визнано
недійсним та скасовано ордер від 29
серпня 2012 року № 161, виданий ОСОБА_7 на
квартиру АДРЕСА_2. У задоволенні
позовних вимог про визнання права на
приватизацію у порядку спадкування
квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 червня 2013 року
відмовлено ОСОБА_6 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до Павлівської
сільської ради Радехівського району
Львівської області, ОСОБА_7 про
скасування рішення ради, визнання
недійсним та скасування ордера,
визнання права на приватизацію у
порядку спадкування квартири на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від
11 грудня 2013 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 червня 2013 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що на підставі рішення
Павлівської сільської ради народних
депутатів с. Павлів Радехівського
району Львівської області від 10
жовтня 1989 року № 68 ОСОБА_6 на сім'ю у
складі чотирьох осіб: ОСОБА_6 - наймач,
ОСОБА_10 - дружина, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 - сини, 02 листопада 1989 року
видано ордер на право зайняття
однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Разом із позивачем та членами його
сім'ї з 1992 року у квартирі проживала й
була зареєстрована мати позивача -
ОСОБА_8

Рішенням спільного засідання
правління ВАТ «Радехівський цукровий
завод» та профспілкового комітету
підприємства від 11 червня 1996 року
ОСОБА_6 на сім'ю у складі п'яти осіб:
ОСОБА_6 - наймач, ОСОБА_10 - дружина,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - сини, ОСОБА_8 - мати
позивача, виділено трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 у порядку покращення
житлових умов.

На підставі рішення виконкому
Павлівської сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 11 вересня 2001 року № 59 «Про
надання ордерів на квартири
працівників ВАТ «Радехівський
цукровий завод» ОСОБА_9 на сім'ю у
складі чотирьох осіб: ОСОБА_6 - наймач,
ОСОБА_10 - дружина, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 -
сини, 23 листопада 2005 року видано ордер
на заняття трикімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишилася
проживати та бути зареєстрованою у
АДРЕСА_2.

На підставі рішення Павлівської
сільської ради Радехівського району
Львівської області від 02 грудня 2005 року
ордер, виданий 23 листопада 2005 року
ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 у складі
чотирьох осіб, анульовано. Зобов'язано
видати ОСОБА_6 ордер на квартиру на
сім'ю у складі п'яти осіб згідно з
рішенням спільного засідання
правління ВАТ «Радехівський
цукровий завод» та профспілкового
комітету від 11 червня 1996
року, а також зобов'язано ОСОБА_6
звільнити квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні
позовних вимог про визнання права на
приватизацію квартири у порядку
спадкування, суд першої інстанції, з
яким погодився й суд апеляційної
інстанції, керувався тим, то не
доведено виникнення у ОСОБА_8 права на
приватизацію квартири, а також набуття
нею права власності на квартиру, тому
відсутні підстави вважати, що таке
право ввійшло до складу спадщини,
отриманої позивачем після смерті
спадкодавця.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є у
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому
законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» передбачено, що право
на приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають у квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення у дію цього Закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 1. 3, 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина, який
постійно мешкає у квартирі (будинку),
відносно якої вирішується питання про
передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України у ч. 5 п.
13 постанови від 22 грудня 1995 року
№ 20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» роз'яснив, що у разі
непередання квартири (будинку) у
власність наймачеві, його спадкоємці
вправі вимагати визнання за ними права
власності на неї лише у тому разі, коли
наймач звертався з належно оформленою
заявою про це до відповідного органу
приватизації або власника державного
чи громадського житлового фонду, однак
вона не була розглянута в установлений
строк або в її задоволенні було
незаконно відмовлено за наявності
підстав і відсутності заборон для
передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири,
яка належить до державної житлового
фонду, мають особи, які постійно
проживають у цій квартирі. Для
отримання права власності на житло
особа повинна звернутись до
відповідного органу приватизації з
належно оформленою заявою, яка
підлягає розгляду вказаним органом у
строк, передбачений чинним
законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який
висловив волю на приватизацію займаної
ним квартири, помер до прийняття
компетентним органом рішення про
приватизацію, але після збігу
встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» строку, до його
спадкоємців у порядку спадкування
переходить право вимагати визнання за
ними права власності на таку квартиру.

Даний висновок погоджується з
роз'ясненнями, наведеними у п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності».

ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою:
квартира АДРЕСА_2. За життя вона
звернулася до виконкому Павлівської
сільської ради Радехіпського району
Львівської області з метою
приватизації квартири, проте вказані
заяви розглянуті не були.

Суди не застосували норми права, які
регулюють підстави переселення членів
сім'ї у надане у порядку поліпшення
житлових умов житлове приміщення та
підстави втрати ними права на раніше
займане житлове приміщення, з огляду на
те, що такими підставами є: включення
цих осіб в ордер і надання ними
письмового зобов'язання про
переселення (ст. 60 Житлового кодексу
Української РСР, п. 66 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР,
затверджені постановою Ради Міністрів
Української РСР і Укрпрофради від 11
грудня 1984 року № 470) та дійшли
помилкового висновку про відсутність у
ОСОБА_8 права користування спірною
квартирою, а відтак і права на її
приватизацію, про що зазначено у
постанові Верховінмо Суду України від
11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Судові рішення мають бути скасовані з
передачею справи на новий розгляд до
суду перепої інстанції

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 17
січня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 28 травня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель О.М. Ситнік