У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

5 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Ерсте Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області, про стягнення заборгованості,
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Ерсте Банк», ОСОБА_3 про
визнання недійсними кредитного
договору, додаткової угоди та договору
іпотеки, визнання договору поруки
припиненим та застосування наслідків
недійсності кредитного договору,
додаткової угоди та договору іпотеки,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Ерсте Банк», ОСОБА_4 про розірвання
кредитного договору, визнання
додаткової угоди недійсною,
застосування наслідків недійсності
додаткової угоди та розірвання
договору, за касаційними скаргами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 травня 2013
року, додаткове рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 21
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 26
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ
«Ерсте Банк») правонаступником якого є
ПАТ «Фідокомбанк», звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 25 грудня 2007 року між
ним та ОСОБА_3, був укладений кредитний
договір № 014/0456/3/08420, за умовами якого
банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в
розмірі 50 000,00 доларів США у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії,
терміном на 120 місяців до 24 грудня 2017
року, зі сплатою 13,5 % річних.

25 грудня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ «Ерсте Банк» та
ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору, станом на 19 грудня
2012 року утворилася заборгованість на
суму 52838, 15 доларів США.

Враховуючи вказане, позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, стягнути
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселити відповідачів з зазначеної
квартири.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4
про розірвання кредитного договору,
визнання додаткової угоди недійсною та
застосування наслідків недійсності
додаткової угоди та розірвання
договору.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 про
визнання недійсними кредитного
договору, додаткової угоди та договору
іпотеки, визнання договору поруки
припиненим та застосування наслідків
недійсності кредитного договору,
додаткової угоди та договору іпотеки.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 травня 2013
року, позов ПАТ «Ерсте Банк» було
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Ерсте Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 422335,33 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, яка належить майновому
поручителю (іпотекодавцю) - ОСОБА_4 на
праві власності на підставі Договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 19 грудня
2007 року за реєстром № 4103,
зареєстрованого обласним комунальним
підприємством «Кіровоградське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» від 19 грудня 2007 року,
за реєстраційним № 21358924 та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, який видано ОКП «Кіровоградське
обласне бюро технічної інвентаризації
за №17145460 від 20 грудня 2007 року,
яка передана в іпотеку ПАТ «Ерсте Банк»
відповідно до договору іпотеки від
25.12.2007 року, посвідченого ПН КМНО
ОСОБА_6, за реєстром № 4220. Визначено
спосіб реалізації предмета іпотеки -
квартири АДРЕСА_1, шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою шляхом залучення суб'єкта
оціночної діяльності в рамках
виконавчого провадження, за рахунок
такої реалізації погасити зобов'язання
ОСОБА_3 перед ПАТ «Ерсте Банк» по
заборгованості за кредитним договором
№ 014/0456/3/08420 від 25 грудня 2007 року в сумі
422 335 грн. 33 коп.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 було відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Додатковим рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 21
червня 2013 року, вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 26
листопада 2013 року, рішення суду першої
інстанції в частині виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1
скасовано та у справі в цій частині
було ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову було відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції було залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати ухвалені судові
рішення частково та справу передати на
новий розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не виконують свої
зобов'язання за кредитним договором,
банк має право задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки та відповідачі
підлягають виселенню, що відповідає
вимогам ст. 33 Закону України «Про
іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині виселення
відповідачів із квартири та
відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд, виходив із
безпідставності позовних вимог в цій
частині.

Судами встановлено, що 25 грудня 2007 року
між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
014/0456/3/08420, за умовами якого банк надав
ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі
50 000,00 доларів США у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії,
терміном на 120 місяців до 24 грудня 2017
року, зі сплатою 13,5 % річних.

25 грудня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ «Ерсте Банк» та
ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателю;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для подальшої
реалізації.

Суд першої інстанції, з висновком якого
частково погодився апеляційний суд,
вірно виходив із наявності в діях
ОСОБА_3, порушення умов кредитного
договору, а тому дійшов вірного
висновку про наявність підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартири АДРЕСА_1, зазначивши в
рішенні загальний розмір вимог, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателю; вірно визначив
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, встановленою шляхом
залучення суб'єкта оціночної
діяльності в рамках виконавчого
провадження, за рахунок такої
реалізації погасивши зобов'язання
ОСОБА_3 перед ПАТ «Ерсте Банк».

Таким чином, суд першої та апеляційної
інстанції вірно застосували до спірних
правовідносин ст. 33 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 15
травня 2013 року в нескасованій
при апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 26
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О. Кузнєцов

Судді:
В.М. Коротун

М.І. Наумчук

В.І. Мартинюк

О.В. Кадєтова