Справа №480/2599/13-ц 03.03.2014 03.03.2014 03.03.2014
Провадження №22-ц/784/804/14
Головуючий першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
03 березня 2014 р.
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:
головуючого: Галущенка
суддів: Самчишина
із секретарем: Богатирьовою
ДВС - Ульянова О.Ю.
стягувача - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Миколаєві цивільну
справу за
старшого державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції ( далі -
Центральний ВДВС ММУЮ) на ухвалу
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 16.01.2014 р., у
справі за
ОСОБА_6 на дії старшого
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ щодо складання акту опису та
арешту нерухомого майна,
28.10.2013 р. ОСОБА_6 звернувся зі
скаргою на дії державного виконавця -
Центрального ВДВС ММУЮ щодо внесення
складання акту опису та арешту
належного йому нерухомого майна.
Скаржник зазначав, що 09.10.2013
р.старшим державним виконавцем
Центрального ВДВС ММУЮ здійснено опис
належного йому нежитлового приміщення
підвалу у будинку АДРЕСА_1.
Акт, який складено за
результатами опису є незаконним та
підлягає скасуванню.
Так, зазначений акт складено за
відсутністю самого державного
виконавця, без повідомлення боржника
про здійснення цієї процесуальної дії,
без роз'яснення понятим про їх права та
Державний виконавець не видав
боржнику копію акта під розписку та не
оголошував йому про заборону на
розпорядження цим майном.
До акту не внесено підпису
боржника, або відмітки про відмову від
Оскільки виконавець не призначав
своєю постановою експерта оціночної
діяльності, то його присутність підчас
опису майна була неправомірною
Посилаючись на ці обставини,
скаржник просив про визнання цих дій
державного виконавця незаконними.
Ухвалою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 16.01.2014 р.
постановлено про задоволення скарги.
Цією ухвалою дії державного
виконавця щодо складання акту опису та
арешту нерухомого майна визнані
неправомірними, а сам акт скасовано.
В апеляційній скарзі державний
виконавець ставить питання про
скасування ухвали як незаконної,
посилаючись на те, що виконавцем не
порушено порядок та умови здійснення
примусового виконання виконавчого
документа, а суд цих обставин не
Вирішуючи спір в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
Відповідно до положень статей 82
Закону України «Про виконавче
провадження» ( в редакції закону № 2677-VI
від 04.11.2010 р., який набрав чинності з
08.03.2011 р., далі -Закон № 2677-VI) та вимог
статей 384-385, 387 ЦПК України, боржник має
право оскаржити до суду дії, рішення чи
бездіяльність державного виконавця у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася про порушення свого права.
Права та обов'язки сторін
виконавчого провадження визначаються
ст. ст.11-12 Закону № 2677-VI.
Зокрема, боржник або його
представник має право брати участь у
провадженні виконавчих дій,
висловлювати свої доводи з усіх питань,
що виникають у ході виконавчого
При цьому, державний виконавець,
згідно з приписами ст. 6 Закону № 2677-VI
зобов'язаний використовувати надані
його повноваження відповідно до закону
та не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних чи юридичних осіб.
Згідно з вимогами пункту 1.5.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.
Зокрема ст.57 Закону № 2677-VI
передбачено право та обов'язок
державного виконавця щодо
забезпечення реального виконання
рішення шляхом накладення арешту та
складання акту опису арештованого
майна.

Вимоги до змісту такого акту
вичерпно визначені пунктами 1.5.2; 4.2.1;
4.2.2; 4.2.4-4.2.5 Інструкції.

Із змісту акту опису та арешту
нежитлового приміщення боржника та
наданих суду матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що державний
виконавець не повідомляв боржника в
установленому законом порядку про час
та місце цієї процесуальної дії,
входження до приміщення боржника
здійснював з дозволу осіб які
представлялись його представником,
при цьому не пересвідчившись у
належних повноваженнях цих осіб, адже
на час опису майна державний
виконавець не долучав до матеріалів
виконавчого провадження копії
відповідного доручення.

Державний виконавець посилався
на те, що опис здійснювався у
присутності представника.

В той же час, акт опису не містить
відповідної відмітки про його
присутність. До акту не внесено підпису
боржника чи його представника.

При цьому посилання державного
виконавця на те, що представник
відмовилася від підпису, відповідної
відміткою в акті та підписами інших
осіб, не підтверджено.

Акт не містить відповідного
запису про вручення примірника акту
боржнику чи його представнику або ж про
їх відмову від отримання копії акту.

До того ж акт, всупереч приписам п.
1.5.2. Інструкції не містить усіх
ідентифікуючих ознак нежитлового
приміщення, тобто - літерації, які
дозволяють відрізнити його від інших
нежитлових приміщень цього будинку та
в подальшому забезпечити належне
визначення усіх його якісних
характеристик підчас проведення
оцінки та визначення дійсної вартості
належного боржнику майна.

Зазначені порушення вимог Закону
та наведених приписів Інструкції
свідчать про недотримання гарантій
наданих стороні виконавчого
провадження та передбачених ст. 6
Закону № 2677-VI.

Внаслідок цих порушень боржник
був позбавлений права брати участь
підчас вчинення оспорюваної
процесуальної дії та висловлювати
письмово свої заперечення та
міркування з усіх питань опису майна.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставни справи, дав належну
оцінку наявним доказам і прийшов
правильного та обгрунтованог висновку
про доведенність факту порушення прав
та свобод боржника у виконавчому
провадженні, які є підставою для
визнання оспорюваних дій державного
виконавця неправомірними.

Доводи апелянта про те, що опис
майна здійснено з дотриманням вимог
закону, не заслуговують на увагу,
оскільки вони спростовуються змістом
акту опису та іншими доказами, які є у
матеріалах справи та яким суд дав
належну юридичну оцінку. Інші
доводи також не підлягають врахуванню,
оскільки не спростовують висновків
суду та не дають підстав вважати, що
ухвала суду не відповідає вимогам
закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу старшого
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції - відхилити, а ухвалу
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 16.01.2014 р. -
залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова

.