Справа № 459/4922/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1520/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
професійними захворюваннями при
виконанні трудових обов'язків, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2 6
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої професійним
захворюванням при виконанні трудових
обов'язків.

Рішення суду оскаржив відповідач
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що судом не враховано, що
позивач не зверталася до Відділення
виконавчої дирекції Фонду в м.
Червонограді з заявою щодо розгляду
питання про призначення виплат у
зв'язку з спричиненням моральної шкоди
в період дії положень ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності", які
передбачали відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.
Вважає, що позивачка отримала
професійні захворювання під час
виконання трудових обов'язків, а
заподіяна їй шкода випливає з трудових
правовідносин, тому така має
відшкодовуватися роботодавцем, який не
створив безпечних умов праці. Вказує,
що позивачем не долучено жодного
медичного доказу про наявність
спричинення їй моральної шкоди у
зв'язку з професійним захворюванням. А
документи, на які посилається позивач
як на підставу заподіяння моральної
шкоди, а саме: довідка МСЕК та акт
розслідування професійного
захворювання, медичні документи не є
документами, що підтверджують
виявлення професійного захворювання і
встановлення стійкої втрати
працездатності для відшкодування
втраченого заробітку і не можуть бути
незаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 67,
68), що відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно трудової
книжки ОСОБА_2 та акту розслідування
професійного захворювання від 05.08.2004
року, стаж роботи позивачки в шкідливих
умовах праці становить 10 років 10
місяців 22 дні.

Висновком обласної МСЕК серії ЛВА-2 №
008756 від 29.09.2004 року позивачці вперше
встановлено 30 % ступеня втрати
працездатності та встановлено третю
групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням.

Згідно з останнім висновком МСЕК від
23.08.2007 року позивачці встановлено
безтерміново втрату професійної
працездатності 45% та третю групу
інвалідності у зв'язку з професійним
захворюванням.

Тому при вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок відповідача моральної шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із норм ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачці
вперше було встановлену стійку втрату
працездатності 29.09.2004 року, тобто до
набрання чинності 01.01.2006 року Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», а також до набрання Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та до
внесення змін Законом України від
23.02.2007 року до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», позивачка має право
на відшкодування моральної шкоди з
Фонду соціального страхування,
незалежно від моменту звернення до
суду.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У відповідності до
п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього
Закону, грошову суму за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому виплачує Фонд
соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку.

Вищенаведене, спростовує мотиви
апеляційної скарги відповідача про
відсутність підстав для задоволення
позову з мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров'я на
виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставин у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах, встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності, характеру отриманого
ушкодження здоров'я та наслідків від
такого ушкодження для позивачки.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і зібраним у справі доказам.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.