АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/773/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Штих К. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
12 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Василенко Л. І. при
секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення
Канівського міськрайонного суду
Черкаської області від 17 січня 2014 року
по справі за позовом ПАТ «Дельта
Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним
в с т а н о в и л а :
Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з
позовом до суду до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
кредитним договором.
Свої вимоги обгрунтовував тим, що
відповідно до укладеного договору №
відкрито відновлювальну відкличну
Згідно вказаного договору вона
отримала ліміт Кредитної лінії на
рахунку в сумі 3000,00 грн. У відповідності
до Договору, Держатель картки
зобов'язаний щомісяця в строки
визначені Правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за Кредитною лінією, яка виникла за
попередній звітний місяць, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за Овердрафтом, яка
виникла за попередній звітний місяць,
сплачувати всю суму процентів,
нарахованих за користування кредитною
лінією та/або Овердрафтом за
попередній звітний місяць, та всю суму
пені, яка нарахована за попередній
звітний місяць у разі порушення
строків сплати заборгованості за
кредитною лінією та/або Овердрафтом та
процентів за користування Кредитною
лінією та/або Овердрафтом.
У порушення зазначених норм закону та
умов договору Відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконував і станом на 25.12.2012 р. має
заборгованість - 2785,00 грн., яка
складається з: тіла кредиту -1600,00 грн.,
заборгованість за комісіями - 1125,00 грн.
А тому, позивач просив стягнути з
ОСОБА_6 на користь АТ «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
грн. та судові витрати по справі
понесені позивачем при подачі позову
до суду.
Рішенням Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 17 січня
2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено повністю в зв'язку з
закінченням позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк»
подав апеляційну скаргу на дане
рішення, в якій просить рішення суду
скасувати, ухваливши нове, яким в
повному обсязі задоволити позовні
вимоги ПАТ «Дельта Банк», так як вважає
його ухваленим з порушенням норм
матеріального права та при не повному
встановленні обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, будучи належним чином
повідомленими про час і місце судового
розгляду, в засідання не з'явилися, не
повідомивши про причини неявки,
вивчивши матеріали справи та надані
сторонами докази, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог
в суді першої інстанції та при
апеляційному розгляді, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив із того, що на час звернення
до суду минула трирічна позовна
давність, передбачена ст.257 Цивільного
кодексу України.

Проте, погодитись з такими висновками
суду першої інстанції неможливо
виходячи з наступного.

Колегією суддів та за матеріалами
справи встановлено, що між ТОВ
«Комерційний банк «Дельта»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», та ОСОБА_6 укладено договір №
002-23990-100408 від 10.04.2008 року про відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки, відповідач отримала
кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної Кредитної
лінії на загальну суму 30000 грн. та на
день укладення кредитного договору
встановлено ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 3000,00грн. (а.с.5-9).

Даний кредит є споживчим кредитом в
розумінні Закону України «Про захист
прав споживача», так як кошти надано
кредитодавцем споживачеві для
розрахунків за товари чи послуги, що
придбаваються держателем у суб'єкта
господарювання, та зняття готівки,
виконання держателем своїх зобов'язань
перед банком за цим договором, та
вчинення інших операцій, які не
заборонені діючим законодавством
України (п.1.5 ст.1 приведеного договору).

Відповідно до ст. 509 ЦК України одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору згідно
ст.526 ЦК України. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статті 526, 527 ЦК України зобов'язують
боржника належним чином виконувати
свої зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Згідно розрахунку заборгованості від
25.12.2012р. вбачається, що загальна сума
заборгованості, яку необхідно сплатити
ОСОБА_6 становить 2785,00 грн, а саме: - тіло
кредиту - 1660, грн., та заборгованість за
комісіями -1125,00 грн. (а.с.14,15).

Останній платіж у сумі 75 гривень,
відповідно до розрахунку
заборгованості, відповідачкою
проведено 22.09.2011 року (а.с.14).

Окрім цього, відповідачкою надано суду
оригінали квитанцій про сплату
заборгованості за кредитною угодою за
період з 2008 року по 22.09.2011 року (а.с.25-45),
відповідно до яких останній платіж на
сплату заборгованості було проведено
22.09.2011 року.

А тому, колегія суддів вважає, що
районний суд прийшов до не вірного
висновку про застосування позовної
давності.

Частини 1 ,4 ст. 631 ЦК України визначають,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору. Закінчення
строку договору не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку.

Відповідачкою ОСОБА_6 було заявлено
вимогу про застосування судом позовної
давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК
України і надано квитанції про сплату
заборгованості позивачу за кредитною
угодою, останній платіж по яких
проведено 22.09.2011 року, що свідчить про
визнання боргу перед позивачем та
переривання позовної давності.

Окрім цього, невірним є і висновок суду
першої інстанції про те, що термін дії
кредитного договору закінчився 09.04.2009
року, оскільки згідно п.1.4 Договору
укладеного між сторонами встановлено,
що кредитування Рахунку в межах
кредитної лінії здійснюється протягом
364 календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених Сторонами у цьому Договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року у справі № 6-116цс13, предметом
якої був спір щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором,
визначено, що перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. У разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

А тому, на підставі вище викладеного,
суд першої інстанції зробив не
обгрунтований висновок про
недобросовісне ставлення позивача до
своїх прав і те, що банк повинен був
використати своє право вимоги
повернення заборгованості по кредиту,
з урахуванням положень кредитного
договору визначених (п.5.8), 09.07.09 року, що
становить 91 календарний день з дня
закінчення дії кредитної картки
відповідача та 30 календарних днів,
протягом яких банк прийняв би платежі
від ОСОБА_6 , і відповідно районним
судом не вірно зазначено, що саме з
цього часу необхідно застосувати
позовну давність у три роки.

Оскільки відповідач не виконував свої
зобов'язання по договору належним
чином, допустив заборгованість по
кредитній угоді, останній платіж на
погашення заборгованості провів 22.09.2011
року а позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
05.12.2013 року, тобто в межах трирічної
позовної давності, то колегія суддів
приходить до висновку, що на час
звернення до суду не минула позовна
давність, передбачена ст.257 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, судом першої інстанції
рішення було ухвалено без дотриманням
положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а саме
суд не повно і не всебічно з'ясував
дійсні обставини справи, не встановив
обставини, якими сторони
обгрунтовували свої вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

А тому, перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
врахував не всі факти, що входять до
предмета доказування, не перевірив
підтвердження обставин (факти), якими
мотивовано рішення, а висновки суду не
відповідають встановленим обставинам,
чим порушено норми матеріального та
процесуального права.

З врахуванням викладених обставин,
матеріалів справи, наданих сторонами
доказів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування, відповідно до
положень ст.309 ЦПК України, з ухваленням
нового рішення у справі про
задоволення позовних вимог позивача та
стягнення з відповідача
заборгованості по кредитній угоді в
сумі 2785 гривень, яка складається з
заборгованості по тілу кредиту в сумі
1660 гривень та заборгованості по
комісіям в сумі 1125 гривень.

Окрім цього, відповідно до положень ст.
88 ЦПК України, з відповідача на користь
позивача підлягає до стягнення і сума
сплаченого судового збору в розмірі 229
гривень 40 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303 , 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 317, 319 ЦПК України,
судова колегія , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 17 січня
2014 року по справі за позовом ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором - скасувати та ухвалити нове
рішення у справі, яким :

- позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити;

- стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (рр №7997,
МФО 380236,) 2785 (дві тисячі
сімсот вісімдесят п'ять ) гривень
заборгованості за кредитною угодою та
229,40 гривень понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий :

Судді :