Справа № 734/2860/13-ц Провадження №
22-ц/795/108/2014 Головуючий у I інстанції -
Соловей В. В. Доповідач - Скрипка А.
А.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.при
секретарі:Руденко О.М.за
участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Козелецького районного
суду Чернігівської області від 19
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 19 листопада
2013 року в задоволенні вимог позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог його
позову. Доводи апеляційної скарги
зазначають, що оскаржуване рішення
суду є упередженим. Зокрема, суд, в
порушення вимог ч. 4 статті 212 ЦПК
України, надав перевагу показанням
свідків зі сторони відповідача та не
відобразив в оскаржуваному рішенні
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
підтвердили обґрунтованість заявлених
позивачем вимог. Апелянт також вказує,
що відповідач не представила суду
доказів щодо знаходження її особистих
речей в спірній квартирі. Апелянт
зазначає, що суд не надав належної
оцінки акту фіксування від 13.09.2013року
факту не проживання ОСОБА_7 в спірній
квартирі, а також довідці від 13.09.2013року
виконавчого комітету Деснянської
селищної ради Козелецького району щодо
не проживання відповідача в спірній
квартирі з листопада 2012року. Апелянт
вказує, що суд першої інстанції не
надав належної оцінки протиріччям, які
були в показаннях свідка ОСОБА_10 зі
сторони відповідача. За даних обставин
апелянт вважає, що наявні підстави для
визнання ОСОБА_7 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
на підставі статей 71, 72 ЖК України.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_5, належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи,
відповідно до повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
80), не з'явився. Відповідно до приписів
ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що на підставі приписів статті 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржуване рішення суду
першої інстанції, - залишенню без змін,
оскільки його судом ухвалено з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності оскаржуваного рішення
суду не знайшли свого підтвердження в
ході апеляційного розгляду даної
справи, оскільки висновки суду є
вірними по суті, вони узгоджуються з
нормами матеріального права, які
регламентують спірні правовідносини
та фактичними обставинами справи.

В ході судового розгляду даної справи
судом встановлено і вказані обставини
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до корінця до ордеру № 002438
від 02.09.1996року ( Міністерство Оборони
СРСР, Остерська КЕЧ району) ОСОБА_5 та
членам його родини - ОСОБА_7 - дружині і
ОСОБА_7, 1992 року народження - сину
надано в користування житло в АДРЕСА_1
(а.с. 5). В судовому засіданні
апеляційного суду було оглянуто
оригінал вказаного документа, з якого
не вбачається, що вищезазначене жиле
приміщення є службовим.

Згідно довідки, виданої 13.09.2013 року
Остерською квартирно- експлуатаційною
частиною Будинкоуправління №1
смт.Десна Козелецького району
Чернігівської області, у вказаній
квартирі зареєстровані ОСОБА_5 і ОСОБА_7
(а.с.6).Особовий рахунок відкрито на
квартиронаймача ОСОБА_5

Відповідно до акту фіксування факту не
проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1
від 13.09.2013 року за підписами депутата
селищної ради та 2 сусідів позивача,
відповідач фактично не проживає у
зазначеному житловому приміщенні з
листопада 2012 року (а.с. 7).

Згідно довідки № 2593 від 13.09.2013 року
Деснянської селищної ради
Козелецького району Чернігівської
області (а.с.20), колишня дружина ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 зареєстрована в АДРЕСА_1, але не
проживає за вказаною адресою з
листопада 2012 року.

Відповідно до акту від 12.10.2013року за
підписами 4 сусідів сторін по справі (
а.с. 26), ОСОБА_7 з листопада 2012 року і по
даний час не була відсутня в квартирі
АДРЕСА_1 кого району, оскільки ОСОБА_7 не
рідше одного разу на тиждень
відвідувала спірну квартиру, в тому
числі, приходила на обідню перерву,
також ОСОБА_7 вигулювала у дворі
спільного користування та прилеглій до
будинку території собаку, яка постійно
знаходиться у спірній квартирі.

Вислухавши пояснення сторін по справі,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, та відповідно
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог заявленого позову. Зокрема, судом
зазначено, що позивач ОСОБА_5 не
представив суду належних та допустимих
доказів відносно того, що відповідач
ОСОБА_7 без поважних причин була
відсутньою понад встановлені законом
строки у жилому приміщенні в АДРЕСА_1.
Крім того, в судовому засіданні суду
першої інстанції було встановлено, що
відповідач ОСОБА_7 користується
спірним жилим приміщенням. За даних
обставин суд прийшов до висновку, що
відсутні підстави в порядку статей 71,72
ЖК Української РСР, на які позивач
посилався в обґрунтування вимог
заявленого позову, визнавати
відповідача ОСОБА_7 особою, що втратила
право на користування спірним жилим
приміщенням внаслідок її відсутності
понад встановлені законом строки.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції, оскільки вказаний висновок
суду узгоджується з нормами
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини та фактичними
обставинами справи, а також з правовою
позицією Європейського суду з прав
людини, відповідно до п.1 статті 8
Європейської конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод, яка
гарантує кожній особі окрім інших прав,
право на повагу до її житла; воно
охоплює насамперед право займати
житло, не бути виселеною чи позбавленою
свого житла.

Відповідно до приписів ч. 3 статті 47
Конституції України, ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно положень статті 9 Житлового
кодексу Української РСР ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч. 1 статті 71 Житлового
кодексу Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Згідно статті 72 Житлового кодексу
Української РСР визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_7
користується спірним жилим
приміщенням - АДРЕСА_3, маючи ключі від
вхідних дверей, в квартирі знаходяться
її речі, інтерес до спірної квартири та
зв'язок з нею відповідач не втратила.
Постійно проживати в спірній квартирі
відповідач позбавлена можливості
через неприязні відносини з колишнім
чоловіком ОСОБА_5, що є поважною
причиною. Позивачем ОСОБА_5 не
представлено суду, відповідно до вимог
статті 60 ЦПК України, яка регламентує
обов'язки доказування і подання
доказів, належних та допустимих
доказів відносно того, що відповідач
ОСОБА_7 без поважних причин була
відсутньою понад встановлені законом
строки - понад 6 місяців у жилому
приміщенні в АДРЕСА_1. За даних обставин
суд першої інстанції прийшов до
вірного по суті та обгрунтованого
висновку, що відсутні підстави в
порядку статей 71,72 ЖК Української РСР,
на які позивач посилався в
обґрунтування вимог заявленого позову,
визнавати відповідача ОСОБА_7 особою,
що втратила право на користування
спірним жилим приміщенням внаслідок її
відсутності понад встановлені законом
строки.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що суд першої інстанції не надав
належної оцінки показанням свідків з
боку позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
підтвердили обґрунтованість заявлених
позовних вимог, а безпідставно прийняв
до уваги показання свідків з боку
відповідача ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10, не
можуть бути підставою для скасування
вірного по суті рішення суду першої
інстанції. Оскільки показання свідка,
відповідно до приписів статті 63 ЦПК
України, є одним із видів доказів, за
правилами ч.2 статті 212 ЦПК України
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. При розгляді
даної справи суд першої інстанції, як
це і передбачено статтею 212 ЦПК України,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, відобразивши
результати оцінки доказів в рішенні, з
наведенням мотивів їх прийняття та
відмови у прийнятті.

Твердження апелянта відносно того, що
суд першої інстанції необґрунтовано не
прийняв до уваги акт фіксування від
13.09.2013року факту не проживання ОСОБА_7 в
спірній квартирі, а також довідку від
13.09.2013року виконавчого комітету
Деснянської селищної ради
Козелецького району щодо не проживання
відповідача в спірній квартирі з
листопада 2012року, також не можуть бути
підставою для задоволення вимог
позову. Оскільки є вірним по суті
висновок суду першої інстанції
відносно того, що позивачем ОСОБА_5 не
представлено суду належних та
допустимих доказів відносно того, що
відповідач ОСОБА_7 без поважних причин
була відсутньою понад встановлені
законом строки у жилому приміщенні в
АДРЕСА_1.

Таким чином, доводи апелянта не
спростовують тієї обставини, що в ході
судового розгляду даної справи не було
встановлено факту відсутності в
спірній квартирі відповідача ОСОБА_7
без поважних причин понад строки,
передбачені статтею 71 Житлового
кодексу Української РСР.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
підставами для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, ухваленого на основі повно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 19 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: