Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1563/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа орган опіки та
піклування - Служба у справах дітей
Вільнянської районної державної
адміністрації - про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів.

В позові зазначав, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.
Від шлюбу мають малолітню дитину -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.12.2011 року шлюб
між сторонами було розірвано. Ще від
народження дочка проживає з ним та
знаходиться на його утриманні.
Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24.04.2012 року
визначено постійне місце проживання
доньки за його місцем проживання:
АДРЕСА_1. Відповідач вихованням та
розвитком дитини не займається, не
піклується про її здоров'я, духовний та
моральний розвиток, не переймається її
життям, матеріально не забезпечує
дитину.

Посилаючись на ці обставини, просив
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно малолітньої дочки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачки
на його користь на утримання дочки
аліменти у розмірі 400 грн. щомісяця,
починаючи з дня подачі позову до суду і
до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання малолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400
грн. щомісяця, починаючи з дня подачі
позову до суду, тобто з 14.11.2013 року до
досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів -
у межах суми платежу за один місяць
звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись частково з рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду змінити,
скасувавши його в частині відмови у
задоволенні позову щодо позбавлення
батьківських прав та в цій частині
ухвалити нове рішення про задоволення
цих позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позов в частині
стягнення аліментів, суд вірно
посилався на положення статті 180 СК
України згідно якої батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття та на приписи статті 184 СК
України якою встановлено, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі та виходив з того, що за рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24.04.2012 року
визначено постійне місце проживання
доньки за його місцем проживання:
АДРЕСА_1, мати проживає окремо від
дитини, постійного заробітку не має,
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає, а тому суд дійшов
вірного висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_3. аліментів на
утримання доньки в твердій грошовій
сумі в розмірі 400 грн.

В цій частині судове рішення не
оскаржено.

Відмовивши в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно
малолітньої дочки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, суд посилався на
положення пункту 2) частини 1 статті 164
СК України, згідно якого мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини,
оскільки позивач в обґрунтування
позовних вимог посилався на приписи
саме цієї правової норми.

Також суд в силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» врахував рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі «Савіни проти України», де
зазначено, що такий захід не може бути
санкціонований без попереднього
розгляду можливих альтернативних
заходів і має оцінюватися в контексті
позитивного обов'язку держави вживати
виважених і послідовних заходів зі
сприяння возз'єднанню дітей зі своїми
біологічними батьками, дбаючи при
досягненні цієї мети про надання їм
можливості підтримувати регулярні
контакти між собою.

При цьому суд виходив з того, що
позивачем не доведено того, що
відповідач ОСОБА_3 ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків.

Основний довід апеляційної скарги
полягає в тому, що суд першої інстанції
не врахував того, що відповідач
жодного разу не привітала доньку з днем
народження, з новорічними святами,
порушує встановлений рішенням комісії
з питань захисту прав дитини
Вільнянської райдержадміністрації № 4
від 16 жовтня 2012 року «Про участь ОСОБА_3
у вихованні доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1» порядок спілкування з
дитиною, залишаючи дитину на ночівлю, а
тому з цього приводу з ОСОБА_3 за заявою
позивача правоохоронними органами
проводилися профілактичні бесіди.

Також апелянт в засіданні суду
апеляційної інстанції пояснив, що у
нього нова сім'я, у них з дружиною є
маленький син, донька ОСОБА_4 любить
братика, а тому не хотілося, щоб рідна
мати бачилася з донькою, оскільки
після цих побачень дитина хвилюється,
страждає.

Проте, такі доводи апеляційної скарги
спростовуються наступним.

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі, який розірвано
27.12.2011 року. Мають доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5-7). Малолітня дитина
від дня народження проживає з батьком,
що підтверджено довідкою з місця
проживання дитини та встановлено
рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24.04.2012 року
яким визначено постійне місце
проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4
за місцем проживання її батька - ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8; 18).

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

При цьому відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України,
викладених в п. п. 16, 18 Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" №3 від 30
березня 2007 року, ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Зі змісту рішення комісії з питань
захисту прав дитини Вільнянської
райдержадміністрації № 4 від 16 жовтня
2012 року «Про участь ОСОБА_3 у вихованні
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1», видно, що
їй визначено час спілкування з дитиною
щодня без обмежень часу за
домовленістю сторін, але без залишення
дитини на ночівлю (а. с. 14).

В матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_3 взагалі не цікавиться
долею дитини, не бажає спілкуватися з
донькою та брати участь у її вихованні.

Навпаки, з письмових доказів, наданих
позивачем ОСОБА_2 на підтвердження
позовних вимог, а саме, зі змісту
постанов про відмову в порушенні
кримінального провадження від 24.10.2012
року та від 07.11.2012 року вбачається, що
ОСОБА_3 намагається спілкуватися зі
своєю донькою - ОСОБА_4 (а. с. 9; 10).

З тексту заяви ОСОБА_2 на їм'я прокурора
Вільнянського району Запорізької
області від 05.11.2012 року в якій він
зазначав, що ОСОБА_3 бачиться з дитиною,
проте залишає її на ночівлю, та зі
змісту заяви ОСОБА_2 на їм'я завідуючої
навчального дитячого закладу № 6
«Дзвіночок», в якій він просив не
відавати з дитячого закладу доньку
нікому, крім нього самого, його батька
ОСОБА_5. та його матері - ОСОБА_6
вбачається, що позивач не бажає, щоб
дитина спілкувалася із своєю рідною
матір'ю (а. с. 15-17).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також
зазначає, що в жовтні 2013 року
відповідачка повідомивши вихователя
про його начебто згоду, забрала дитину
з дитячого загладу «Дзвіночок» - не
дивлячись на його заяву про заборону
віддавати їй доньку. Судова колегія
вважає, що така поведінка ОСОБА_3
свідчить саме про те, що вона має
бажання спілкуватися зі своєю
донькою, але позивач заперечує проти
спілкування відповідачки з рідною
дочкою (а. с. 55 на звороті).

Слід зазначити, що при вирішенні
питання щодо доцільності позбавлення
батьківських прав в кожному
конкретному випадку необхідно
звертати увагу на вимоги ч. ч. 4-6 ст. 19 СК
України, відповідно до якої при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

З матеріалів справи вбачається, що
органом опіки та піклування
Вільнянської районної державної
адміністрації Запорізької області
23.12.2013 року надано висновок № 01-15/1724
щодо недоцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно
малолітньої доньки ОСОБА_4 (а. с. 43-44).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
стосуються посилання на аморальний
спосіб життя відповідачки, що на думку
позивача шкодить інтересам дитини.

Такі доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді справи, оскільки
в матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази стосовно того, що
ОСОБА_3 знаходиться на обліку у
нарколога або притягалася до
адміністративної чи кримінальної
відповідальності.

Із апеляційної скарги вбачається, що
інші доводи не мають належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог матеріального і процесуального
права, а тому не дають підстав для
висновку щодо незаконності чи
неправильності оскаржуваного
судового рішення. За таких обставин
судова колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: