У Х В А Л А

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Дем'яносова М. В.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за надані послуги мобільного зв'язку,
за касаційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
на рішення апеляційного суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Приватне акціонерне
товариство «МТС Україна» (далі - ПрАТ
«МТС Україна») звернулося до суду з
указаним позовом до ОСОБА_3, у якому,
посилаючись на неналежне виконання
останньою умов договору про надання
послуг мобільного зв'язку від 20 червня
2009 року № 4724472/1.12093943, просило
стягнути з відповідачки 7 460 грн 07 коп.
заборгованості за надані послуги
зв'язку, 917 грн 59 коп. інфляційних втрат,
250 грн 38 коп. - 3 % річних та 638 грн 42 коп.
договірної санкції за невиконання умов
договору, всього - 9 266 грн 46 коп.

Рішенням Лутугинського районного
суду Луганської області від 30
травня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ
«МТС Україна» 9 266 грн 46 коп.
заборгованості за надані послуги
мобільного зв'язку.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 28 листопада
2013 року рішення Лутугинського
районного суду Луганської області від
30 травня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ
«МТС Україна» 7 460 грн 07 коп.
заборгованості за надані послуги
мобільного зв'язку, 917 грн 59 коп.
інфляційних втрат, 250 грн 38 коп. - 3 %
річних, всього - 8 628 грн 04 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПрАТ
«МТС Україна», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалене у
справі рішення апеляційного суду в
частині відмови в позові про стягнення
договірної санкції просить скасувати
та залишити в цій частині в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідачкою порушені
зобов'язання за договором про надання
послуг мобільного зв'язку, внаслідок
чого остання повинна нести
відповідальність за порушення умов
договору та сплатити суму
заборгованості за надані послуги
мобільного зв'язку з урахуванням
індексу інфляції, 3 % річних та
договірної санкції за невиконання умов
договору.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідачки договірної санкції та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із того, що передбачена
додатковою угодою № 4362927 до договору
про надання послуг мобільного зв'язку
від 20 червня 2009 року № 4724472/1.12093943
договірна санкція за дострокове
розірвання договору (після фактичного
розірвання договору й припинення
зобов'язання) не може бути видом
забезпечення зобов'язання,
передбаченого ст. ст. 546, 549 ЦК України,
та стягуватись на підставі
ст. ст. 610, 611 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 20 червня 2009
року між Закритим акціонерним
товариством «Український мобільний
зв'язок», правонаступником якого є
ПрАТ «МТС Україна», та ОСОБА_3 укладено
договір про надання послуг мобільного
зв'язку № 4724472/1.12093943.

20 червня 2009 року між сторонами
укладено додаткову угоду №
4362927 до договору про надання послуг
мобільного зв'язку від 20 червня 2009 року
№ 4724472/1.12093943, згідно з п. 1.3 якої у
випадку, коли дія основного договору
достроково припиняється на підставі п.
5.2 основного договору у зв'язку з
несплатою абонентом наданих йому
послуг зв'язку, абонент несе
відповідальність у вигляді сплати на
користь МТС договірної санкції в
розмірі 2,74 грн за кожен день, що
залишився до закінчення строку дії
основного договору, починаючи з дня
припинення його дії. Строк дії
додаткової угоди передбачений п. 1.1.

31 січня 2010 року договір про надання
послуг мобільного зв'язку на підставі
п. 5.2 з відповідачкою був припинений у
зв'язку з несплатою наданих їй послуг
зв'язку (а. с. 11).

Відповідно до інтерфейсу перегляду
додаткової угоди та розрахунку суми
санкції ОСОБА_3 санкція за невиконання
умов договору складає 638 грн 42
коп. (а. с. 11), яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

Відповідно до п. 3 ст. 3, ст. 627 ЦК
України однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Вирішуючи спір по суті та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення договірної
санкції, на порушення приписів ст. 303
ЦПК України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що в додатковій угоді до
договору про надання послуг мобільного
зв'язку від 20 червня 2009 року іншим видом
забезпечення виконання зобов'язання
сторони визначили договірну санкцію на
підставі ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Укладаючи додаткову угоду і
добровільно беручи на себе
цивільно-правову відповідальність за
порушення умов договору у вигляді
сплати договірної санкції саме у
момент розірвання договору, ОСОБА_3
фактично погодилась на такі умови
договору, не оскаржила їх в судовому
порядку.

З урахуванням наведеного,
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про безпідставність позовних
вимог про стягнення з відповідачки
договірної санкції за невиконання умов
договору.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України дійшов
правильного висновку про підставність
позову у цілому.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції в частині відмови в позові
про стягнення 638 грн 42 коп. договірної
санкції відповідно до приписів ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням в цій частині в силі рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Луганської області від 28 листопада
2013 року в частині відмови в позові
про стягнення 638 грн 42 коп. договірної
санкції скасувати, залишити в цій
частині в силі рішення Лутугинського
районного суду Луганської області від
30 травня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
М. В. Дем'яносов

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук