Справа № 1527/2-4171/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої судді - Середи І.В.

при секретарі - Шиміній М.Т.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи Одеська
міська рада та ОСОБА_5, про визнання
права власності на ? частину житлового
будинку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частину житлового будинку АДРЕСА_2 за
ним та за ОСОБА_8 відповідно до вартості
витрат, здійснених для поліпшення
технічного стану будинку. Після
уточнення вимог позивач просив
визнати лише за ним право власності.

Свою вимогу позивач ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що є зареєстрованим
та проживає в будинку, який до
недавнього часу належав на праві
приватної власності його батьку
ОСОБА_7 Влітку 2009 року, попередньо
отримавши згоду від батька, він
розпочав будівництво прибудови та
капітальний ремонт зазначеного
будинку за власні кошти, отримані ним
від продажу ? частини приватизованої у
рівних частках з матір'ю ОСОБА_8
квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також за
рахунок коштів, додатково наданих
матір'ю. До вказаного часу будинок
батька, загальною площею 56 кв.м
знаходився у жахливому стані. Згідно
домовленості після завершення
будівництва ? частини будинку, в якому
він мешкає, повинна була бути
оформлена на нього як співвласника у
встановленому законним чином порядку.
Внаслідок проведення будівельних
робіт та капітального ремонту створено
нове житло загальною площею близько 100
кв.м. Однією з фактичних обставин, що
підтверджує волевиявлення колишнього
власника старого будинку на майбутній
поділ нерухомості, є повна
ізольованість приміщень двох
самостійних частин нового будинку з
двома окремими входами, які можуть
розглядатися як два самостійні житла.
Також було розроблено газовий проект
та електрифікацію на обидві частини
будинку, тобто ним виконані обов'язки
згідно їх домовленості. Під час
здійснення будівництва права та
охоронювані законом інтереси осіб
порушено не було, про що свідчить
відсутність будь-яких скарг або заяв з
цього приводу. Однак після закінчення
будівництва батько відмовився від
оформлення будинку у встановленому
законом порядку, та зокрема оформити на
позивача ? частину, крім того, залишив
на нього борги по комунальним послугам
та здійснив незаконний продаж будинку,
маючи на меті власне збагачення за
його рахунок та позбавлення його сім'ї
житла, що в теперішній час є на меті й у
нового власника.

В ході розгляду справи до участі було
залучено співвідповідачем ОСОБА_4, а в
якості третіх осіб Одеську міську раду
та ОСОБА_5, дружину відповідача.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримав заявлений позов та просив
його задовольнити.

Відповідач та його представник
заперечуючи проти позову зазначали, що
позивач проводив реконструкцію без
отримання належного дозволу від
власника земельної ділянки розпочав
будівництво, без затвердженого
проекту, на теперішній час,
посилаючись на витрачання своїх
коштів вказуючи на створення ним нової
речі, вимагає визнання права
власності, що повністю суперечить
вимогам ст.376 ЦК України, яка підлягає
застосуванню до виниклих
правовідносин.

Відповідач та треті особи в засідання
не з'явилися, в матеріалах справи є
заяви ОСОБА_4 про невизнання позову та
розгляд справи в її відсутності та
ОСОБА_5 про розгляд справи в його
відсутності. Від представника
Одеської міської ради заяв про
відкладення розгляду справи не
надходило.

Заслухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Четвертою одеською
державною нотаріальною конторою 4
вересня 2008 року, власником будинку
АДРЕСА_2 загальною площею 61,6 кв.м, в тому
числі житловою 29,7 кв.м, літ. «Б»
вбиральня, літ. «Г» гараж, №1-2 огорожа, І
мостіння, по АДРЕСА_2, був ОСОБА_7,
земельна ділянка розміром 481 кв.м, на
якій розташований будинок,
знаходиться у фактичному
користуванні.

28 квітня 2011 року ОСОБА_7 розпорядився
своєю власністю на підставі договорів
купівлі-продажу та договору дарування
і, відповідно, продав ОСОБА_2 ? частину
та ? частку подарував ОСОБА_4 (а.с.31,47 т.1).

В будинку, на підставі договору найму
укладеного з попереднім власником, був
зареєстрований ОСОБА_1.

В обґрунтування своєї вимоги позивач
вказував на те, що будівництво літ. «а2»
в 2009 році велося з дозволу батька
ОСОБА_7, за гроші позивача отримані ним
від продажу його частини квартири та
отриманої від матері допомоги, в
підтвердження витрачання ним коштів
надав квитанції та накладні як на своє
ім'я так і на ім'я батька. Допитані в
суді свідки ОСОБА_8, матір позивача,
вказувала на наявність у сина коштів
після продажу квартири на АДРЕСА_1 та на
домовленість з батьком на ведення
будівельних робіт, та свідок ОСОБА_9,
який постачав за спірною адресою
склопакети.

В ході розгляду справи судом
призначалася будівельно-технічна
експертиза, і після уточнення
переліку питань просив залишити лише
п'яте питання по з'ясуванню об'єму та
вартості виконаних робіт в
реконструйованому будинку (а.с.81 т.2).

Згідно з висновком №СЕ-2-1-64/13 від 20
січня 2014 року, складеним Одеською
філією «Судова незалежна експертиза»,
було надано відповідь про об'єм
виконаних будівельних робіт в
реконструйованому будинку і
представлено їх у Локальному
кошторисі (додаток 2) та зазначено, що
вартість виконаних будівельних робіт
станом на 2009 рік складає 108812 грн.
(а.с.86-107 т.2).

Визначення позивачем ст.331 ЦК України
як підстави для захисту його прав не
відповідає характеру виниклих
правовідносин, оскільки її нормами
передбачено набуття права власності на
новостворене майно та об'єкти
незавершеного будівництва, яким не
являється здійснена реконструкція
будівель.

Судом вище встановлено, що земельна
ділянка на якій розташовані будівлі
знаходиться у користуванні нових
власників і була в користуванні
попереднього власника, тобто є
власністю територіальної громади в
особі Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

Згідно з вимогами ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, враховуючи встановлені
обставини та приймаючи до уваги
вказані норми, суд приходить до
висновку, що реконструйовані будівлі
являються самовільними, так як дозвіл
від власника земельної ділянки, тобто
від Одеської міської ради, не було
отримано, проект на будівництво також
відсутній, отже підстав для
задоволення позовної вимоги не має,
тому в її задоволенні необхідно
відмовити.

Згідно з вимогами ч.6 ст.154 ЦПК України
якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Таким чином, приймаючи до уваги вказану
норму, суд вважає за необхідне
скасувати захід забезпечення позову, а
саме заборону управлінню Держкомзему у
м.Одесі здійснювати видачу державного
акту на право власності на земельну
ділянку розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, накладену ухвалою
Суворовського районного суду м.Одеси
від 26 жовтня 2012 року.

Керуючись ст.ст.10, 11,58,59, 60,64,154, 213-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи
Одеська міська рада та ОСОБА_5, про
визнання права власності на ? частину
житлового будинку .

Скасувати захід забезпечення позову, а
саме заборону управлінню Держкомзему у
м.Одесі здійснювати видачу державного
акту на право власності на земельну
ділянку розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, накладену ухвалою
Суворовського районного суду м.Одеси
від 26 жовтня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
шляхом подання апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: