Справа № 570/5203/14-ц
Номер провадження 2/570/1803/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви, які були уточнені до судового розгляду, позивач просить шлюб сторін розірвати, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, повернути їй дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 900 грн. 00 коп. та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 600 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2014 року і до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей, які проживають з матір`ю. Подружжя проживає окремо, оскільки одруження виявилось невдалим, що призвело до припинення сімейних стосунків. За вказаних обставин шлюб існує формально і подальше його збереження є неможливим, суперечить їх інтересам. Батько не надає ніяких коштів на утримання їх дітей, що є підставою для стягнення аліментів.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю.

У судовому засіданні відповідач позов в частині розірвання шлюбу не визнає, оскільки вважає, що саме дружини вина є у розпаді сім"ї, не заперечує, що дійсно з 25 липня 2014 року не ночує вдома. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, то, визнаючи своє батьківство щодо них, погоджується сплачувати особисто дітям по 300 грн. щомісячно, щоб ці кошти йшли лише на їх особисті потреби. Вказує, що він відмовляється від сплати аліментів на утримання дітей шляхом ухвалення рішення, оскільки бажає надавати кошти залежно від можливостей безпосередньо дітям при зустрічах з ними.

Суд, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених сторонами доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, підтверджується відповідним свідоцтвами, сторони одружилися 22 вересня 2006 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач.

Щодо розірвання шлюбу, то в ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Отже, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Як встановлено судом, сторони не проживають разом з 28 липня 2014 року, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети, що призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, втратили один до одного почуття любові та поваги.

На підставі всебічного дослідження матеріалів, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону. У розпаді сімї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї.

За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення повністю.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ст.150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач не надає коштів на утримання дітей, проживає окремо від сім`ї, що є підставою для стягнення аліментів.

Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України. Ця стаття носить диспозитивний характер і не визначає вичерпного переліку обставин для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. За змістом цієї норми такими обставинами є нерегулярний дохід та будь-які інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи і має змогу виплачувати кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Таку обставину суд визнає такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов`язань матеріального характеру.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 року становить 1 286 грн., на дитину до 6 років у розмірі 1 034 грн.

Згідно ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір стягнення з відповідача аліментів на дітей при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим та підлягає стягненню, тому позов підлягає до часткового задоволення: щодо меншої дитини у розмірі 550 грн., а щодо старшої дитини у розмірі 650 грн. Сума аліментів у вказаному розмірі не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб та такою, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Визнаний відповідачем розмір аліментів є заниженим і не відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим чоловіком і може працювати та виконувати обов"язок по утриманні своєї дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес дитини та її розвиток. Будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання позивача, відповідач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 вищевказаної Постанови Пленуму ВС України.

Крім того, не ґрунтуються на вимогах закону вимоги позивача про стягнення аліментів щомісячно у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий мінімум застосовується при стягненні аліментів за винятком ст.184 СК України. В даному випадку стягнення аліментів проводиться саме за ч.2 ст.182 СК України.

Не заслуговують до уваги заперечення відповідача про небажання стягнення з нього аліментів саме за рішенням суду, оскільки він на власний розсуд має намір давати кошти дітям при зустрічах. Такі заперечення не ґрунтуються на положеннях ст.181 СК Укріїни, оскільки батьки домовленості про матеріальне утримання дитини не досягли, а відповідно до ст.180 СК України відповідач має обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Позов до суду пред`явлений 28 жовтня 2014 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з вказаної дати.

При постановленні рішення у зв"язку із задоволенням позову в частині стягнення аліментів з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області згідно положень ч.3 ст.88 ЦПК України в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Крім того, у зв"язку із задоволенням позову в частині розірвання шлюбу відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує позивачу з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.110, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 174, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 вересня 2006 року Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області / актовий запис №15 /, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу змінити прізвище на ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівного Рівненської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівного Рівненської област на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 650 грн. 00 коп. та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 550 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2014 року і до досягнення ними повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівного Рівненської області на користь держави (Отримувач коштів УДКСУ у Рівненському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012756. Банк отримувача ГУДКСУ в Рівненській області. Код банку отримувача (МФО) 833017. Рахунок отримувача 0295. Код класифікації доходів бюджету 22030001) в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня у зв"язку із застосуванням судом ст.209 ЦПК України отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частина проголошена в присутності сторін 02 грудня 2014 року.

Повний обсяг рішення виготовлений 03 грудня 2014 року.

Суддя Кушнір Н.В.