Справа № 627/431/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

при секретарі - Вюнник В.В., Григоренко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ушкодженню здоровю, внаслідок злочину, -

ВСТАНОВИВ :

До Краснокутського районного суду Харківської області 21 березня 2014 року звернувся ОСОБА_1 з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 27 жовтня 2006 р. близько 1 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в громадському місці, а саме в кафе ПП «ОСОБА_3М.», розташованого по вул. Крупської №7, с. Рябоконево, Краснокутського району, Харківської області, в присутності відпочиваючих осіб, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5П, безпідставно, зухвало з хуліганських мотивів, побив ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_6 Перший удар ОСОБА_2 наніс кулаком в обличчя позивача перебуваючи в кафе, коли він намагався його стримати від побиття ОСОБА_6 Другий удар, також кулаком в обличчя, ОСОБА_2 наніс позивачу на порозі кафе. Від цього удару ОСОБА_1 впав. В результаті нанесення двох ударів по обличчю та падіння, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: рубця в потиличній області голови, перелом кісток носу зі зміщенням, перелом нижньої щелепи правого суглобного відростку на рівні 35,33 зубів, перелом 10-го ребра зліва, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 50 від 05.07.2007 р., являються: вшибленою раною голови, перелом кісток носу зі зміщенням легкими тілесним ушкодженнями, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя більше 6 днів, але не більше 3-х тижнів; двох сторонній перелом нижньої щелепи, перелом 10 ребра - середньої тяжкості за признакам розладу здоровя строком більше 3-х неділь (більше чим 21 день).

По даному факту прокуратурою Краснокутського району було порушено кримінальну справу № 44060049, яку потім передано для розслідування до СВ Краснокутського РВ ГУ МВС України в Харківській області.

21 серпня 2013 р. постановою Краснокутськго районного суду ОСОБА_7, на підставі ч.1п.1ст.49 КК України та ст.11-1КПК України, за вчинення даного злочину був звільнений від кримінальної відповідальності. Кримінальна справа відносно нього закрита за впливом строків давності.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу була заподіяна матеріальна шкода на суму 3430,45грн., та моральна шкода на суму 50000грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Дослідженням матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 27 жовтня 2006 р. близько 1 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в громадському місці, а саме в кафе ПП «ОСОБА_3М.», розташованого по вул. Крупської №7, с. Рябоконево, Краснокутського району, Харківської області, в присутності відпочиваючих осіб, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5П, безпідставно, зухвало з хуліганських мотивів, побив ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_6

В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: рубця в потиличній області голови, перелом кісток носу зі зміщенням, перелом нижньої щелепи правого суглобного відростку на рівні 35,33 зубів, перелом 10-го ребра зліва, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 50 від 05.07.2007 р., являються: вшибленою раною голови, перелом кісток носу зі зміщенням легкими тілесним ушкодженнями, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя більше 6 днів, але не більше 3-х тижнів; двох сторонній перелом нижньої щелепи, перелом 10 ребра - середньої тяжкості за признакам розладу здоровя строком більше 3-х неділь (більше чим 21 день), що підтверджується висновком судово медичної № 50 від 05.07.2007 року. Також в висновку експерта вказано, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах та в строк, на які вказував ОСОБА_1 під час досудового слідства.

Прокуратурою Краснокутського району Харківської області було порушено кримінальну справу та в подальшому справу було направлено до Краснокутського районного суду Харківської області, де вона перебувала на розгляді близько двох років.

Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 21.08.2013 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за спливом строків давності на підставі ст.11- 1КПК України в редакції 1960 року, п.1. ч.1. ст.49 КК України, а провадження по справі закрито.

З п.1ч.1 ст.49 КК України вбачається, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене менш судове покарання, ніж обмеження волі, тобто звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, не звільняє його від обовязку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду.

Згідно виписки Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_8 з медичної карти № 33317 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 було проведено лікування: 28.10.2006 року операція « двущелепне шинування»; 28.10.2006 року операція «репозиція кісток носа»; 31.10.2006 року операція «видалення 34,35 зубів».

Для лікування хворого були призначені слідуючи лікарські препарати, які були придбані пацієнтом за власних рахунок: лінкоміцина гидрохлорід 2% 36 амп., цефтріаксон 1.0 14 флак.; глюкоза 5% 400.0 5 флак.; інсулін 6 ЕД; фіз. р - р 200.0 5 флак.; дексаметазон 4 мг 10 амп.; еуфілін 2% 5.0 5 амп.; вітамін С 5% -2,0 -15 амп.; метрогіл 100,0 5 флак.; система в/в- 5 шт.; шприц 10,0 25 шт. Вказана виписка затверджена лікарськими печатками.

Згідно довідки № 69 від 21.02.2014 року, наданої комунальним підприємством охорони здоровя «Центральна районна аптека № 131» вартість лікарських засобів, зазначених у виписці із медичної картки № 33317 ОСОБА_1 становить 430,45 грн.

Згідно відповіді лікаря стоматолога ОСОБА_9 від 6.02.2014 року, наданої на запит адвоката ОСОБА_10 з приводу лікування та протезування зубів гр. ОСОБА_1 в період вересня жовтня 2008 року вбачається, що для протезування 34 та 35 зубів було використано конструкцію з металокераміки, яка має 10 одиниць, загальною вартістю 3000 гривень на той час.

Також факт надання та оплати послуг лікаря стоматолога підтверджується актом № 62 здачі прийому наданих послуг від 10 жовтня 2008 року та квитанцією № 001991.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, що не звільняє його від обовязку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду, а заподіяні позивачу матеріальні збитки перебувають у причинному звязку з неправомірною поведінкою відповідача, то суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є обрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами вбачається, що в результаті неправомірних дій відповідача позивач зазнав значних фізичних та душевних страждань. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм позивача. Крім того, в моральних стражданнях суд враховує ті обставини, що позивач повинен був за захистом своїх прав звертатися до суду.

Однак, беручи до уваги тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити частково, а саме в розмірі 5 000 грн.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то з відповідача слід стягнути судовий збір у користь держави.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 10-11, 57, 59, 60, 61, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ушкодженню здоровю, внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3 430 (три тисячі чотириста тридцять) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (пять тисяч ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А.Каліберда