АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Ящук Т.І., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 05 листопада
2013 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського округу ОСОБА_4,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві про
визнання недійсним договору дарування.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, між нею
та ОСОБА_3 30 травня 2012 р. було укладено
договір дарування квартири АДРЕСА_1, що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №3041.

Зазначала, що на початку 2012 р. вона
вирішила продати квартиру, яка
належала їй на праві власності, у
зв'язку з тяжким матеріальним
становищем, тому подала об'яви до
засобів масової інформації про продаж
квартири, після чого зателефонував
відповідач та запропонував укласти
договір дарування замість
купівлі-продажу, мотивуючи меншим
податковим навантаженням, на що
позивачка погодилась.

Вказувала, що 23 травня 2012 р., приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, було
посвідчено договір дарування між
сторонами, та зареєстровано в реєстрі
за №3041, але фактично, як стверджує
позивачка це був договір
купівлі-продажу квартири. Перед
підписанням даного договору
відповідач пообіцяв позивачу сплатити
повну вартість квартири в розмірі 200 000
грн. до 31 грудня 2012р., про що написав
розписку, однак вказані кошти ним
сплачені не були, але право власності
перейшло до нього.

Посилаючись на викладені обставини, та
те, як вважає позивачка, що договір
дарування укладений з метою приховати
дійсний правочин купівлі-продажу та є
удаваним, просила суд визнати договір
дарування квартири АДРЕСА_1 від 30
травня 2012 р., що укладений між
сторонами, недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 05 листопада 2013 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30 травня 2012 р.
сторони уклали договір дарування
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстровано в реєстрі за №3042.
/а.с.5/

Пунктом 1, 8 договору встановлено, що
дарувальник передає, а обдарований
приймає у власність безоплатно
квартиру АДРЕСА_1. Вимоги законодавства
щодо змісту й правових наслідків
правочину, що укладається сторонами,
зміст Глав 32, 54, а також ст.182, 202-204, 234, 235,
334, 722, 721, 722, 727, 728 ЦК України, ст.60, 65 СК
України, ст.174 ПК України, сторонам
роз'яснено нотаріусом. Сторони
підтверджують, що цей договір не носить
характеру фіктивного та удаваного
правочину, а також свою обізнаність із
вимогами законодавства, що були їм
роз'яснені нотаріусом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з підстав
його недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про
існування домовленості між сторонами з
приводу обіцянки відповідача перед
підписанням спірного договору
сплатити позивачу повну вартість
квартири в сумі 200 000грн. до 31 грудня 2012
р., що підтверджується долученою о
матеріалів справи розпискою, яку
відповідач визнав в судовому
засіданні, ретельно перевірялися судом
першої інстанції, вони отримали
належну оцінку у рішенні та
обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, вказані розписки обґрунтовано
було критично оцінено судом, остільки
за її змістом убачається обов'язок
відповідача по виплаті грошових коштів
за договором дарування від 25 травня 2012
р., тоді як сторони уклали договір
31 травня 2012 р.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Положеннями ст. 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

При цьому згідно ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Між тим, позивачем на підтвердження
викладених в позовній заяві обставин,
не надано належних та допустимих, в
розумінні положень ст.57-58 ЦПК України,
доказів того, що договір дарування був
укладений сторонами з метою приховання
договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Враховуючи викладені обставини, а
також матеріали справи, у їх
сукупності, а також, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про відсутність
правових підстав до задоволення
позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/2058/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3285/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ПетріщеваІ.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.