Номер провадження 2/754/385/14
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.при
секретаріМоскович В.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
грошових коштів, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернулась до суду з
позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які в ході розгляду справи було
збільшено, про солідарне стягнення
грошових коштів в сумі основного боргу
78 941 грн., інфляційних витрат та трьох
відсотків річних від простроченої суми
у розмірі 24 403, 68 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2009
року довірила на підставі нотаріальної
довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бути її
представниками з питань, пов'язаних з
укладенням правочинів стосовно
експлуатації та продажу належного їй
на праві приватної власності
автомобіля «VOLSKWAGEN POLO», д/н НОМЕР_2, 2003
року випуску. Довіреність була видана з
правом відчуження автомобіля, зняття
його з обліку, отримання призначених
позивачу грошей строком на один рік до
14.10.2010 року. Автомобіль відповідачі
продали, про що позивач дізналась у 2013
році. Грошові кошти, які були отримані
за продаж автомобіля, позивач не
отримала, що порушило її права та умови
довіреності. 21.05.2013 року позивач
надіслала телеграми відповідачам з
проханням надати до 30.05.2013 року звіт про
виконання доручення щодо продажу
автомобіля, але останні, отримавши
телеграми, відповіді не надали. Позивач
вважає, що відповідачі продали
автомобіль, якій їй належав,
безпідставно привласнили кошти, чим
порушили її права як солідарні
боржники, тому вона звернулась до суду
з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали позов,
збільшивши позовні вимоги в частині
відшкодування від інфляційних втрат на
суму 1669 грн. 96 коп. та в частині
стягнення трьох відсотків річних в
сумі 394 грн. 27 коп., а також, просили суд
ухвалити рішення, яким стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь позивача 105 408 грн. 91
коп. Позивач вимог до відповідача
ОСОБА_6 не заявила, про що представником
було надано письмову заяву, яка
долучена до матеріалів справи.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, в судовому засіданні проти
позову заперечував, вважаючи вказаних
відповідачів як неналежних. Також
зазначив, що позивач дійсно була
власником вказаного транспортного
засобу, який надала в оренду ОСОБА_6, про
що було складено відповідну
довіреність. В 2009 році ОСОБА_6 потрапив
в ДТП та домовився продати пошкоджений
автомобіль за 6 500 доларів США ОСОБА_5
02.10.2009 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5
завдаток у сумі 1 000 доларів США, а у
замін, на підтвердження того, що
власниця автомобіля дійсно бажає
продати своє авто через нього привіз
«довіреність на керування» від імені
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_5 14.10.2009
року ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_3,
отримав від ОСОБА_5 решту суми в розмірі
5 500 доларів США для передачі позивачу
та привіз довіреність від її імені на
ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 На підтвердження
отримання грошових коштів у сумі 6 500
доларів США ОСОБА_6 надав розписку
ОСОБА_5 з поміткою « для передачі
ОСОБА_3». Вважає, що ОСОБА_6 не виконав
свої зобов'язання перед довірителем
ОСОБА_3, а ОСОБА_5 добросовісним
набувачем майна, тому просив в позові
відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_6, залучений в
судовому засіданні 24.12.2013 року в якості
співвідповідача в порядку ст. 33 ЦПК
України, проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи та
обставини справи в їх сукупності,
вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представників сторін та
свідка, суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини, дійшовши
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні було
встановлено, що між позивачем, яка була
власником спірного автомобіля, та
відповідачем ОСОБА_6 08.10.2008 року було
укладено договір оренди з правом
викупу транспортного засобу «VOLSKWAGEN
POLO», д/н НОМЕР_2, 2003 року випуску (а.с.
92-101). Сторони обумовили строк оренди та
розмір щомісячної плати, але в
подальшому у зв'язку з
неплатоспроможністю орендатора з
жовтня 2009 року, позивач вирішила
продати автомобіль. З метою продажу
автомобіля, позивач домовилась з
відповідачем ОСОБА_6, надавши йому
транспортний засіб та ключі від нього,
що він організує продаж через своїх
знайомих. ОСОБА_6 порадив звернутись до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідачів по
справі.

Таким чином, позивач видала
довіреність, яка була посвідчена 04.10.2009
року ОСОБА_9, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, зареєстрованої у реєстрі за №
240 (а.с. 8), в якій зазначено, що ОСОБА_3
уповноважує ОСОБА_4 або ОСОБА_5 бути її
представниками з питань, пов'язаних з
експлуатацією та відчуженням спірного
автомобіля, зняттям його з обліку, в
тому числі з правом укласти та
підписати договір купівлі-продажу на
умовах та на їх розсуд, з правом
отримання грошових коштів та виїзду за
кордон, без права передоручення,
строком до 14.10.2010 року.

Разом з тим, судом встановлено, що 02.10.2009
року позивачем було видано
довіреність з правом керування спірним
транспортним засобом на ОСОБА_8 та на
відповідача ОСОБА_5

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 в
судовому засіданні підтвердив
зазначені обставини щодо укладення
договору оренди між ним та позивачем та
пошуку фахівців для позивача з метою
продажу її автомобіля «VOLSKWAGEN POLO», факт
вчинення ДТП з його вини та у зв'язку з
чим, продажу автомобіля. Свідок також
зазначив, що передавав за проханням
позивача довіреність на продаж
автомобіля від 04.10.2009 року відповідачам
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім того, заявив, що
отримав кошти за продаж автомобіля від
ОСОБА_5 в розмірі 6 500 доларів США, про що
є відповідна розписка. Зазначені кошти
ОСОБА_6 позивачу не були передані.

Судом також було встановлено, що 17.09.2009
року відповідач ОСОБА_6, керуючи
спірним транспортним засобом, з його
вини потрапив в дорожньо-транспортну
пригоду та для покриття відшкодування,
спричиненого автомобілю «PORHE», дн
НОМЕР_3, передав спірний автомобіль
«VOLSKWAGEN POLO» ОСОБА_5, отримавши від нього
грошові кошти. Але позивач
заперечувала, що їй було відомо про
вчинення ОСОБА_6 дорожньо-транспортної
пригоди та наголосила, що спірний
автомобіль вона вирішила продати, не
знаючи про ці обставини.

Слід зазначити, що відносини, які
виникли між сторонами за своєю
правовою природою є відносинами
представництва та доручення, поняття,
підстави та форма яких регулюється
главою 17 та главою 68 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України,
представництво здійснюється на
підставі довіреності. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі ( ч. 3 ст. 244
ЦК України).

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобовязується діяти від імені
довірителя ( ст. 1000 ЦК України ).

Вимогами ст. 238 ЦК України встановлені
певні обмеження для правочинів, які
може вчиняти представник. Так, на
підставі доручення повірений не має
право укладати угоду від імені особи,
яку він представляє, відносно себе
особисто.

Відповідно до інформації, отриманої
від Управління державної
автомобільної інспекції МВС України
Головне Управління в м Києві, станом на
12.09.2013 рік, транспортний засіб «VOLSKWAGEN
POLO», д/н НОМЕР_2, 2003 року випуску,
зареєстрований за ОСОБА_4 Але в
судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження щодо оформлення
особисто відповідачем ОСОБА_4 спірного
автомобіля на своє ім'я за довіреністю
на розпорядження від імені ОСОБА_3

Крім того, як вже зазначалось, позивач,
попередньо домовившись з
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
оформила на їх ім'я довіреність на
продаж автомобіля, яку передала їм
через ОСОБА_6 разом з автомобілем,
техпаспортом та ключами від нього. Як
зазначила позивач, сума за продаж
автомобіля була обумовлена в розмірі 10
500 доларів США. Але доказів, які
підтверджують розмір вказаної суми,
суду не надавались.

Що ж стосується розміру суми за продаж
автомобіля, зазначеної в розписці - 6 500
доларів США, то судом встановлено
наступне. Представник відповідачів
наголошував, що рішення про продаж
автомобіля позивачем було прийняте
після вчинення ДТП, яка сталася 17.09.2009
року відповідачем ОСОБА_6 та про яке
позивачу було відомо. Представник
відповідачів також зазначив, що ОСОБА_6,
діючи за згодою позивача, знайшов
покупця - ОСОБА_5 та 02.10.2009 року в якості
завдатку отримав від останнього 1 000
доларів США, а решту коштів в розмірі 5
500 доларів США отримав 14.10.2009 року. Але
надані заперечення представника
відповідачів не співпадають з даними,
які містяться в розписці, а саме, що
ОСОБА_6 отримував кошти частинами - 1000
доларів США 02.10.2009 року та 5 500 доларів
США 14.10.2009 року. В тексті розписки
зазначено, що кошти в розмірі 6 500
доларів США отримав ОСОБА_6 від ОСОБА_5
тільки 14.10.2009 року в якості оплати за
автомобіль. Отже, встановлені
обставини викликають сумнів в
достовірності даних, які зазначені в
розписці та не можуть прийматись до
уваги.

Разом з тим, вимоги позивача про
солідарне стягнення грошових коштів з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
узгоджуються із положеннями ст. 543 ЦК
України, відповідно до якої солідарний
обов'язок боржників виникає як
обов'язок між кредитором та боржниками,
а ніяк між довірителем та повіреним.

Обов'язки, які встановлені до
повіреного зазначаються в ст. 1006 ЦК
України, відповідно до якої, повірений
зобов'язаний повідомляти довірителеві
на його вимогу всі відомості про хід
виконання його доручення; після
виконання доручення або в разі
припинення договору доручення до його
виконання негайно повернути
довірителеві довіреність, строк якої
не закінчився, і надати звіт про
виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляє.

Як вже зазначалось, довіреність на
розпорядження спірним автомобілем
була видана позивачем строком на один
рік та була дійсна до 14.10.2010 року.
Позивач з вимогою про хід виконання
наданої довіреності звернулась до
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тільки
21.05.2013 року шляхом надіслання телеграм.
Доказів звернення до спливу дії
довіреності та доказів поважності
звернення після спливу дії довіреності
суду не надавалось. Також, інших дій,
спрямованих на втрату довірчого
відношення позивача до відповідачів
або у вигляді скасування довіреності,
або відкликання довіреності, позивачем
не вчинялось. Крім того, доказів
отримання коштів відповідачами ОСОБА_4
та ОСОБА_5 одержаних від виконання
доручення суду не надавалось.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, судом було враховане,
що позивач самостійно надала
вищевказану довіреність, якою
уповноважила відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 розпоряджатися спірним
автомобілем, зокрема уповноважила
представників від свого імені на його
продаж та в силу положень ст.249 ЦК
України, довіреність у визначеному
законом порядку позивачем не була
скасована, а також не була визнана
недійсною й відповідно, відсутність
правових підстав для солідарного
стягнення грошових коштів з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
розмірі 105 408 грн. 91 коп.

Водночас, позивач не позбавлена
можливості звернутись в порядку ст. 387
ЦК України з позовом про витребування
свого майна з чужого незаконного
володіння.

З урахуванням наведеного сплачений
позивачем судовий збір на підставі ст.
88 ЦПК України не підлягає стягненню з
відповідачів на її користь.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 237, 238, 239, 244, 247, 248, 249, 1000, 1005, 1006, 1008
ЦК України, ст.ст. 10, 15, 57, 60, 89, 209, 212-215 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення грошових коштів -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
шляхом подання протягом 10 днів
апеляційної скарги.

Суддя