Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/559/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

17.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

при секретарі
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4, на рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 19 квітня 2013 року і

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором. В
обґрунтування вимог позивач зазначав,
що 05 березня 2006 року було укладено
кредитний договір № DN4KS30881067, який
складається із заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам. Згідно цього договору
ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 5971,84
грн. зі сплатою 2,09 % в місяць на суму
залишку заборгованості із терміном
повернення кредиту до 07 вересня 2009
року. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з 21 по 28 число
кожного місяця, і складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та інших витрат
згідно з умовами договору.

Відповідач умови договору
належним чином не виконувала,
внаслідок чого станом на 03 січня 2013
року утворилася заборгованість, яка
складається із: 3 068,71 грн.
заборгованості за кредитом, 10 376,91 грн.
заборгованості по процентам, 13 104,94 грн.
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. штрафу
(фіксована частина) і 1 327,53 грн. штрафу
(процентна складова).

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив
задовольнити його вимоги і стягнути з
відповідача на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 28 378,09 грн. та відшкодувати
судові витрати.

Рішенням Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 19 квітня 2013
року позов задоволено, вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її
представник, ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити. Зокрема вказують на
те, що відповідач не підписувала
договору про збільшення строку
позовної давності, суд зобов'язаний був
застосувати строк позовної давності та
відмовити в позові.

В судове засідання ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлені у порядку, визначеному ст.76
ЦПК України, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення їм поштового відправлення із
судовими повістками, причину неявки не
повідомили. Враховуючи положення ч.2
ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи, колегія суддів вирішила
розглядати справу у відсутності
відповідача та її представника.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,
Науменка В.В., який проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а
кредитор-прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05 березня
2006 року між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3
укладено кредитний договір № DN4KS30881067,
за умовами якого відповідач отримала
кредит в сумі 5971,84 грн. зі сплатою 2,09 % в
місяць на суму залишку заборгованості
із терміном повернення кредиту до 07
вересня 2009 року.

Укладений між банком і
відповідачкою договір складається із
заяви позичальника та Умов надання
споживного кредиту фізичним особам.

В порушення умов кредитного
договору та наведених норм ЦК України,
відповідач свої зобов'язання за
договором виконала частково, у зв'язку
з чим станом на 03.01.2013 року має
заборгованість за кредитом в сумі 28 378,
09 грн., з яких: 3 068,71 грн. - борг за
кредитом, 10 376, 91 грн. - проценти за
користування кредитом, 13 104, 94 грн. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, штрафи - 500
грн. (фіксована частина) і 1 327,53 грн.
(процентна складова).

З урахуванням зазначеного суд дійшов
правильного висновку про порушення
відповідачем зобов'язань, покладених
на неї кредитним договором та ч.1 ст.1054
ЦК України, і обґрунтовано стягнув на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
в сумі 28 378, 09 грн.

Не можна погодитися з доводами
апеляційної скарги відповідача про те,
що вона не підписувала договір про
збільшення строку позовної давності та
про обов'язок суду застосувати строк
позовної давності.

Згідно положень ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Позовна давність-це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу ( ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки ( ст. 257 ЦК
України).

Позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259
ЦК України). Вказана норма права не
містить будь - яких обмежень щодо
збільшення позовної давності, в тому
числі і щодо спеціальної позовної
давності (ст.258 ЦК України). Єдиною
умовою збільшення позовної давності є
письмова форма такого договору.

Письмова форма договору про
збільшення позовної давності
сторонами дотримана.

Так, із матеріалів справи
вбачається, що укладений між банком і
відповідачем кредитний договір
складається із заяви позичальника та
Умов надання споживного кредиту
фізичним особам. В заяві про надання
споживчого кредиту відповідач своїм
підписом посвідчила, що вона
ознайомилася та згодна з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам та виразила свою згоду з тим, що
заява разом з запропонованими Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам,Тарифами складає
кредитно-заставний договір(а.с.6
зворот).

Відповідно до п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), в редакції, що
була чинною на час укладення
кредитного договору, термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а.с.55).

Ураховуючи наведене колегія
судді вважає, що сторони у письмовій
формі уклади договір про збільшення
позовної давності, в тому числі і щодо
нарахування пені і це не суперечить
ст.ст.258,259 ЦК України.

Відповідачем у встановленому законом
порядку кредитний договір в частині
збільшення позовної давності не
оспорений.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до
суду в межах позовної давності, щодо
строків якої сторонами у письмовій
формі досягнуто згоди.

За таких обставин не можна
визнати обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що суд
зобов'язаний був задовольнити заяву
відповідача про застосування строків
позовної даності.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Розмір збитків банку у зв'язку з
невиконанням відповідачем умов
договору складає 13 445, 62 грн. ( 3 068,71 грн.
основного боргу + 10 376,91грн. проценти за
користування кредитом). Позивачем
також нараховано 14 932, 47 грн. штрафних
санкцій (неустойка + штраф) за порушення
умов договору.

Ураховуючи наведене не можна вважати,
що розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків ( 14 932,47 - 13 445,62 = 1 486,85 грн.).

Інших обставин, які мають істотне
значення та можуть бути підставою для
зменшення неустойки відповідачем та
його представником суду не надано.
Довідки про стан здоров'я ОСОБА_3, які
надано до суду першої інстанції
(а.с.27-30) не є безумовною підставою для
зменшення розміру неустойки. Тому
колегія суддів не вбачає підстав для
застосування положень ч.3 ст.551 ЦК
України .

Крім того, Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних відносин» у п.27
роз'яснив, що положення частини третьої
статті 551 ЦК України про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною
другою статті 625 ЦК, які мають іншу
правову природу. При цьому проценти,
які підлягають сплаті згідно з
положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Із заявою про зменшення розміру
неустойки відповідач до суду не
зверталася.

Рішення відповідає обставинам справи,
наданим доказам, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги, яка не
ґрунтується на законі та доказах,
висновків суду не спростовує, і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 19 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді