РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Терешкович Ю.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права приватної власності па частку
земельної ділянки та виділ частки в
натурі,

керуючись ч. 3. ст. 209 ЦПК України, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на частку земельної
ділянки про виділ частки в натурі. В
позовній заяві вказує, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за заповітом від 04
вересня 2007 року ОСОБА_1 належить на
праві власності 64/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_1 яку ОСОБА_1
отримала після смерті ОСОБА_7

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 квітня 2009 року по справі № 2-128/09
ОСОБА_1 виділені із спільної часткової
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1
в натурі наступні приміщення: 1-1 сіни
площею 8,1 м. кв., 1-2 ванна площею 3,8 м. кв.,
1-3 кухня площею 10,5 м. кв., 1-4 житлова
кімната площею 15,8 кв. м., кімнату 1-5
площею 7,3 кв. м., кімнату 1-6 площею 9,8 кв.
м., кімнату 2-3 площею 10,4 м. кв., що
становить 65,7 кв. м. загальної площі
житлового будинку, відповідно до II
варіанту четвертого питання Висновку
№ 0031 Волинського відділення ЛНДІСЕ від
27.06.2006 року. Крім того, на 64/100 частин
домоволодіння належні на праві
власності ОСОБА_1 виділені сарай „Б" та
64/100 огорожі № 1; вбиральню „Г" залишено
у спільному користуванні.

36/100 частин домоволодіння належні на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виділено наступні
приміщення в натурі: передню 2-1 площею
9,1 кв. м., ванну 2-6 площею 3.6 кв. м., туалет
2-5 площею 2,0 кв. м., кімнату 2-4 площею 28,2
кв. м., кухню 2-2 площею 11,6 кв. м., що
становить 54,5 кв. м. загальної площі
житлового будинку, відповідно до II
варіанту четвертого питання Висновку
№ 0031 Волинського відділення ЛНДІСЕ від
27.06.2006 року. Крім того, на 36/100 частин
домоволодіння належні на праві
спільної часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 залишено 36/100 огорожі № 1;
вбиральню „Г" залишено в спільному
користуванні.

64/100 часток домоволодіння, на підставі
рішення Рівненського міського суду від
13 квітня 2009 року по справі № 2-128/09,
зареєстровано на праві власності за
ОСОБА_1

Житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці площею 0,0488 га., яка
належить на праві власності ОСОБА_9
цільове призначення: для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

У зв'язку з набуттям ОСОБА_1 права
власності на 64/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_1 до неї, на
підставі ч. 4 ст. 120 ЗК України,
переходить право власності на 64/100
часток земельної ділянки за даною
адресою.

Враховуючи те, що у неї з відповідачами
виникли неприязні стосунки вважає за
необхідне поділити земельну ділянку
шляхом виділу їй 64/100 частини земельної
ділянки.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
з підстав викладених в позовній заяві
подали заяву про уточнення позовних
вимог та просять суд, поділити між
позивачем і відповідачами земельну
ділянку, виділивши ОСОБА_1 у власність
земельну ділянку площею 312,3 кв. м. (синій
колір), що, дорівнює ідеальній частці та
складається з однієї окремої земельної
ділянки площею 308,6 кв. м. та ділянки
спільного користування площею 7,4 кв. м.,
ділянка № 1 площею 308,6 кв. м. з
геометричними розмірами по периметру
від будинку проти годинникової
стрілки: 1,0 м, 9,52 м по лінії розподілу; 0,7
м, 16,54 м, 23,46 м, 5,91 м, 6,97 м по межі ділянки;
4,7 м, 6,79 м, 1,08 м, 6,78 м, 0,82 м, 9,49 м по лінії
розподілу; 4,46 м по межі ділянки, 3,89 м, 6,29
м, по лінії розподілу 4,34 м, 5,39 м, 6,04 м по
лінії розподілу/суміжна стіна будинку
та просить визнати право власності на
вище вказану земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_3 позов заперечила
повністю та вказала, що відповідно до ч.
1 ст. 126 ЗК України право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.
Спірна земельна ділянка, право
власності на яку підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серії РВ № 01201,
виданим Рівненською міською радою
30.09.1999 року, належала ОСОБА_9.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_9 право власності в порядку
спадкування перейшло до ОСОБА_3, та до
ОСОБА_4

Позивачу, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 04
вересня 2007 року, належить на праві
власності 64/100 часток будинковолодіння
АДРЕСА_1

Керуючись ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України, позивач просить визнати право
власності на 64/100 земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Проте, відповідно до наданих
Міністерством юстиції України
коментарів, стосовно вищевказаної
статті, чітко визначено, що перехід
права власності на будівлю та споруду
до набувача нерухомого майна не тягне
за собою автоматичного переходу права
власності на земельну ділянку, на якій
розташована будівля (споруда). Перехід
права власності на земельну ділянку в
даному випадку вимагає окремого
договірно-правового регулювання
шляхом складання відповідних
цивільно-правових угод між власником
земельної ділянки і набувачем будівлі.

Станом на сьогоднішній день, земельна
ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 є
спадковим майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Отже, згідно норм чинного
законодавства України, позивач -
ОСОБА_1, є лише власником 64/100
будинковолодіння АДРЕСА_1 і, на даний
момент, не має жодних правових підстав
претендувати на визнання права
власності на земельну ділянку за вище
вказаною адресою та виділу земельної
ділянки в натурі.

Просить відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права приватної власності
на частку земельної ділянки земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та про виділ частки
в натурі.

Представник відповідача ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_5, позов заперечив
повністю та вказав, що земельна ділянка
на якій знаходиться житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 площею
0,0488 га., належала на праві власності
ОСОБА_9, цільове призначення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, після
смерті ОСОБА_9 спадкоємцями є ОСОБА_3,
ОСОБА_4, які оформили свідоцтво на право
власності на спадкове майно, ОСОБА_3 на
2/3 частину земельної ділянки, ОСОБА_4 на
1/3 частини земельної ділянки.

Вказав, що ст. 120 ЗК України
неодноразово змінювалась, як
змінювались і правові позиції стосовно
переходу права власності на земельну
ділянку.

Вважає, що до правовідносин, які мають
місце необхідно застосовувати
редакцію ст. 120 ЗК України, яка діяла на
час набуття ОСОБА_1 права власності на
частину нерухомого майна.

Вважає, що за ОСОБА_1 не може бути
визнано право власності на частину
земельної ділянки, яка розташована в
АДРЕСА_1, оскільки право власності на
земельну ділянку належить іншим
особам. Просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за заповітом від 04
вересня 2007 року ОСОБА_1 належить на
праві власності 64/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_1 які вона
отримала як спадок після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_3, та ОСОБА_4 є співвласниками 36/100
часток будинковолодіння АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 на момент прийняття спадщини
була неповнолітньою і тому її інтереси
представляла її мама ОСОБА_6

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 квітня 2009 року по справі № 2-128/09
ОСОБА_1 виділені із спільної часткової
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1
в натурі наступні приміщення: 1-1 сіни
площею 8,1 м. кв., 1-2 ванна площею 3,8 м. кв.,
1-3 кухня площею 10,5 м. кв., 1-4 житлова
кімната площею 15,8 кв. м., кімнату 1-5
площею 7,3 кв. м., кімнату 1-6 площею 9,8 кв.
м., кімнату 2-3 площею 10,4 м. кв., що
становить 65,7 кв. м. загальної площі
житлового будинку, відповідно до II
варіанту четвертого питання Висновку
№ 0031 Волинського відділення ЛНДІСЕ від
27.06.2006 року. Крім того, на 64/100 частин
домоволодіння належні на праві
власності ОСОБА_1 виділено сарай „Б" та
64/100 огорожі № 1; вбиральню „Г" залишено
у спільному користуванні.

36/100 частин домоволодіння належні на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виділено наступні
приміщення в натурі: передню 2-1 площею
9,1 кв. м., ванну 2-6 площею 3.6 кв. м., туалет
2-5 площею 2,0 кв. м., кімнату 2-4 площею 28,2
кв. м., кухню 2-2 площею 11,6 кв. м., що
становить 54,5 кв. м. загальної площі
житлового будинку, відповідно до II
варіанту четвертого питання Висновку
№ 0031 Волинського відділення ЛНДІСЕ від
27.06.2006 року. Крім того, на 36/100 частин
домоволодіння належні на праві
спільної часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 залишено 36/100 огорожі № 1;
вбиральню „Г" залишено в спільному
користуванні.

64/100 часток домоволодіння, на підставі
рішення Рівненського міського суду від
13 квітня 2009 року по справі № 2-128/09,
зареєстровано на праві власності за
ОСОБА_1, що підтверджено витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майна від 29.10.2009 року виданого КП
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації».

Житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці площею 0,0488 га, яка
належить на праві власності ОСОБА_9 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Спірна земельна ділянка, право
власності на яку підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серії РВ № 01201,
виданим Рівненською міською радою
30.09.1999 року, належить ОСОБА_9.

На даний час земельна ділянка, яка
розташована по АДРЕСА_1, на підставі ст.
1261 Цивільного кодексу України, є
спадковим майном ОСОБА_3 (дружина) та
ОСОБА_4 (дочка).

Спадкоємці померлого ОСОБА_9, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 оформили свідоцтва про право
власності на спадкове майно на
земельну ділянку, але враховуючи
заборону суду не виготовили державний
акт про право власності на земельну
ділянку.

Згідно довідок про правовий статус
земельної ділянки № 1-11-3054/03 від 08.08.2011
року виданої Управлінням Держкомзему у
м. Рівному; № 04-1197 від 11.08.2011 року; № 02-851
від 30.05.2011 року земельна ділянка площею
488 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у
власності гр. ОСОБА_9 згідно державного
акту на право власності на землю № 1108
від 30.09.1999 року.

Отже судом встановлено, що земельна
ділянка площею 488 кв. м. за адресою
АДРЕСА_1 зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

До моменту подання даної позовної до
суду, ОСОБА_1 зверталась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
треті особи Друга Рівненська державна
нотаріальна контора. Рівненська міська
рада про визнання недійсним договору
дарування, державного акта на право
приватної власності на землю, свідоцтв
про право на спадщину за законом,
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

В позовній заяві просила визнати
недійсним договір дарування земельної
ділянки 0,0488 га по АДРЕСА_1 від 9 вересня
1999 року, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_9; визнати недійсним Державний
акт на право приватної власності на
землю серії РВ № 01201, виданий
Рівненською міською радою 30.09.1999 року
ОСОБА_9; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 22
лютого 2005 року, видане Другою
Рівненською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_3 на 2/3 частини земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від 29 грудня 2009
року ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог було відмовлено. Рішення суду
набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд вважає, що право
власності на земельну ділянку площею 488
кв. м. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано
за ОСОБА_9 Державний акт про право
власності на земельну ділянку не
визнаний недійсним і є чинним.
Свідоцтво про право власності на
спадкове майно від 10.08.2011 року видане
Другою Рівненською державною
нотаріальною конторою реєстраційний
номер 1-802 видане ОСОБА_4 на 1/3 частку
земельної ділянки та Свідоцтво про
право на спадщину за законом від 22
лютого 2005 року реєстраційний номер 3-187,
видане Другою Рівненською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_3 на 2/3
частини земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 не визнані недійсними і є
чинними.

Позивач ОСОБА_1 в позовних вимогах не
ставить питання про визнання їх
недійсними та/або скасування з інших
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула
право власності на 64/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за заповітом від 04
вересня 2007 року.

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 квітня 2009 року по справі № 2-128/09
будинковолодіння АДРЕСА_1 поділене в
натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Станом на час набуття ОСОБА_1 права
власності на 64/100 чисток
будинковолодіння та поділу його в
натурі, ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України діяла в
наступній редакції: «до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

4. При переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.»

Позивач в позовній заяві, як на правову
підставу позовних вимог посилається на
ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, в редакції на
дату подання позову, яка передбачає, що
у разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

4. У разі набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

З аналізу даної статті вбачається, що у
разі набуття права власності на жилий
будинок, що перебувають у власності
іншої особи, автоматично припиняється
право власності земельною ділянкою, на
якій розташовані ці об'єкти. Частина 6
даної статті встановлює, що істотною
умовою договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Отже, в даний час, без виділення
земельної ділянки в натурі та
присвоєння кадастрового номера
перехід права власності на земельну
ділянку неможливий.

Тому суд вважає, що до спірних
правовідносин не можна застосовувати
редакцію ст. 120 ЗК України чинну на дату
подачі позову до суду. До даних
правовідносин слід застосовувати
редакцію ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, яка
діяла на час набуття ОСОБА_1 права
власності на 64/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Оскільки, позивач в своїх позовних
вимогах не ставила питання про набуття
права власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування, суд позбавлений
можливості вийти за межі позовних
вимог та вирішити дане питання.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи представлені позивачем
докази в сукупності, суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права приватної власності на
частку земельної ділянки та виділ
частки в натурі недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст.
120, 126 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 214,
215, 224, 225, 226, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
приватної власності на частку
земельної ділянки та виділ частки в
натурі відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів починаючи з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 05.03.2014 року.

Суддя
С.В.Рогозін