Справа № 459/5350/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/836/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництва та професійних
захворювань у м. Червонограді на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 18
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництва та професійних
захворювань у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
10000(десять тисяч),00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійних захворювань.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішення оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництва та професійних
захворювань у м. Червонограді в особі
начальника Сташкевич Р.Я. В апеляційній
скарзі зазначає, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Суд не дав
належної оцінки поясненням
відповідача щодо застосування п.3 ст.34
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань в Україні»,
яким передбачено, що моральна шкода
відшкодовується на підставі заяви
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. Позивач взагалі не
звертався до відповідача з заявою з
викладом характеру заподіяної
моральної шкоди, та не подавав висновку
медичних органів, а відтак не
дотримався передбаченого законом
механізму відшкодування моральної
шкоди. Крім того, стверджує, що на час
подання позову та на момент ухвалення
рішення дана норма закону втратила
чинність. Стягуючи моральну шкоду, суд
не навів розрахунку з якого виходив
оцінюючи моральні страждання позивача,
а також не врахував Прикінцеві
Положення ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Україні», а
саме те, що Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
виплата моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Сторони у справі в судове засідання не
з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК
України фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 01 жовтня 1978
року по 06 червня 2002 року працював в
шахті Червоноградська, назву якої було
змінено на ДВАТ шахта «Бендюзька» ДП
«Львіввугілля» (а.с.8-9).

Згідно з витягами медичних книжок
ОСОБА_2 неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні (а.с.21-30).

Актом розслідування професійного
хронічного захворювання від 17 червня
2002 року встановлено, що позивач
отримав професійне захворювання
внаслідок шкідливих умов праці (а.с.10-11).

Відповідно до довідок №007299,005293 виданих
Обласною МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІІ
групу інвалідності та визначено, що
ступінь втрати професійної
працездатності становить 50% (а.с.18,18
зворот).

21.06.2005 року позивачу встановлено ІІІ
групу інвалідності внаслідок
отриманого професійного захворювання
безтерміново та зазначено, що йому
протипоказана важка фізична праця в
умовах дії пилу, токсичних речовин та
вібрації, а також рекомендовано
санаторно-курортне лікування. Крім
цього, визначено, що втрата
професійної працездатності позивача
становить 50% безтерміново (а.с.19,19
зворот).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону
праці" відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на протязі
майже 24 років, де він втратив 50 %
професійної працездатності, та
внаслідок цього став інвалідом третьої
групи. Дані обставини призвели до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому і заподіяно
моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень

Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
на думку колегії суддів в повній мірі
відповідають обставинам справи і є
обґрунтованими.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги що на час
подання позову ч.3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» втратила чинність та
не повинна була застосовуватись судом,
оскільки така була чинною на час
виникнення спірних відносин, а тому це
не може бути підставою для скасування
законного та справедливого рішення.

Щодо тверджень апелянта, про те, що
відповідно до Прикінцевих Положень ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні» виплата
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року, та
що ця норма чинна в даний момент,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 така визнана
неконституційною.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Червонограді відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.