Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/901/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дубина
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 грудня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2011 року Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, який в ході розгляду справи
уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що
20.07.2006 року між АБ "ТАС-Бізнесбанк",
правонаступником якого є AT "АБ "Бізнес
Стандарт", правонаступником якого є AT
"ТАСкомбанк" та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредитні кошти
в сумі 22000,00 доларів США строком до
20.07.2011року, зі сплатою відсотків 16%
річних.

Відповідно до умов договору у разі
виникнення заборгованості більше 5
днів розмір плати за користування
кредитом збільшується на 2% річних.

20 липня 2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між Банком і ОСОБА_3 укладено
договір поруки..

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не
виконав належним чином, в зв'язку з чим
станом на 14.09.2011 року утворилась
заборгованість в розмірі 56249,79 доларів
США , що еквівалентно 448 440,19 грн.

Враховуючи викладене просив суд
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 448440,19 грн., а також судові
витрати.

Справа неодноразово розглядалась
судами.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 18
грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ПАТ "ТАСкомбанк"
заборгованість за кредитним договором
від 20.07.2006 року в розмірі 181619,56 грн.;
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 1700,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог до неї
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає,що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи між
АБ "ТАС-Бізнесбанк", правонаступником
якого є AT "АБ "Бізнес Стандарт",
правонаступником якого є AT "ТАСкомбанк"
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір №КФ (15) 95-06 від 20.07.2006р.

Згідно з умовами договору ОСОБА_4
отримав кредитні кошти в сумі 22000,00
доларів США на термін до 20.07.2011р. та
зобов'язався сплачувати відсотки за
користування кредитом у розмірі 16%
річних. Відповідно до умов договору у
разі виникнення заборгованості більше
5 днів, розмір плати за користування
кредитом збільшується на 2% річних, (т.1
а.с. 6)

Ст. 1049 ЦК України визначено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 1048 ЦК України Позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

ОСОБА_4 в порушення п. 1, 9.2, 9.3 Договору
свої зобов'язання щодо погашення
кредиту та сплати відсотків не
виконував належним чином, що
підтверджується розрахунком
заборгованості по непогашеному
кредиту та нарахованим відсоткам.

У зв'язку з цим з травня 2007 року
утворилася заборгованість, з метою
погашення якої з дозволу Банку було
реалізовано заставне майно -
автомобіль Фольксваген, д.н. НОМЕР_1, 2001
року випуску, який було зареєстровано
за ОСОБА_4

Кошти від реалізації автомобіля у
розмірі 16000 доларів США були
перераховані для погашення
заборгованості за кредитним договором,
що підтверджується заявою про переказ
готівки від 11.06.2008р. ( т.1 а.с 72-73 , 84).

Також матеріалами справи підтверджено
,що з 12.06.2008р., тобто з моменту
фактичного погашення існуючої на той
час заборгованості, інших платежів
ОСОБА_4 не здійснював.

Згідно розрахунку погашення кредиту та
відсотків здійснювалося останній раз
12.06.2008р., при цьому кредит погашено на
загальну суму 11556,27 доларів США, сума
заборгованості за кредитом складає
10443,73 долари США. Заборгованість за
відсотками становить 6065,88 доларів США.

Відповідно до п. 16.1. Кредитного
договору за прострочення повернення
кредитних ресурсів та/або сплати
процентів, позичальник сплачує банку
пеню з розрахунку 0,5% від простроченої
суми за кожний день прострочення. Сума
пені становить 316820,63 грн., що
підтверджується розрахунком пені.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між Банком і
ОСОБА_3 укладено Договір поруки від
20.07.2006р. №П(15)95-06, відповідно до якого
остання зобов'язалася відповідати
перед Банком за виконання всіх
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором.(т.1 а.с.7).

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно до ст. 526 ЦК зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1 Кредитного договору
Банк надає позичальнику кредит на
термін з 20.07.2006 по 20.07.2011, тобто у
договорі зазначено строк виконання
зобов'язання.

За вимогами ст. 256 ЦК України визначено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Районний суд розглянувши справу ,вірно
дійшов висновку, що у даному випадку
строк позовної давності слід
відраховувати від дати

закінчення строку дії Кредитного
договору, а саме з 20.07.2011 року, і строк

пред'явлення позову
закінчується 20.07.2014 року. Позов
банком пред'явлено

12.04.2011 року, тобто в межах строку
позовної давності, (т.1 . а.с. 10).

Відповідно до п. 13 Договру поруки від
20.06.2007 року, порука за цим договором
припиняється, якщо Кредитор протягом
трьох років від дня настання строку
виконання основного зобов'язання (
строку повернення кредиту) не
пред'явить вимогу поручителю, отже, цей
строк починає відліковуватися з 20.07.2011
року і закінчується строком подання
позовної заяви до поручителя 20.07.2014
року.

Недоречними є посилання апелянта на
припинення договору поруки внаслідок
укладання додаткової угоди № 1 між
Банком та позичальником від 11.06.2008
року, яким змінено строк повернення
кредитних ресурсів.а.с.43

Вказана угода не підписана
позичальником, відсутня печатка банка
і факт укладання такої угоди
заперечується позивачем ,про що
свідчать матеріали кредитної справи.

Відповідно до ч .З ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судом першої інстанції враховані
вказані вимоги закону та обґрунтовано
зменшено розмір стягнення неустойки.

На підставі
вищенаведеного,судова колегія
вважає,що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права,які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 грудня 2013 року у цій
справі -залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: