Справа №1814/1360/2012 Головуючий у суді у 1
інстанції - Токарєв С. М.Номер
провадження 22-ц/788/487/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М., Кононенко О.
Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на рішення Путивльського
районного суду Сумської області від 20
січня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства « КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК » до ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

В С Т А Н
О В И Л А :

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 20 січня 2014 року
позов задоволено. Звернуто стягнення
на предмет іпотеки - двокімнатну
квартиру загальною площею 52 кв.м.,
житловою площею 26,0 кв.м., що розташована
за адресою : АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на праві власності в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_6 перед
Публічним акціонерним товариством «
КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК » ( далі - ПАТ ) за
кредитним договором №1536/700282 від 11.05.2007
року в розмірі 8615,15 доларів США, що
складає 68860 грн. 89 коп., шляхом продажу
предмета іпотеки на прилюдних торгах у
порядку та за початковою ціною продажу,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності, відповідно до норм Закону
України " Про виконавче провадження ".

Вказане рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_3
оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення,
невідповідність його вимогам закону,
просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Вказують, що суд першої інстанції не
врахував ступінь виконання основного
зобов»язання, співмірність розміру
заборгованості з вартістю іпотечного
майна, відтак вважають, що звернення
на нього стягнення не відповідає
принципам справедливості та
добросовісності. Зазначають також, що
спірна квартира є для відповідачів
єдиним місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ПАТ, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до кредитного договору №1536/700282 від
11.05.2007 р. Акціонерним товариством «
Індустріально-експортний банк »,
правонаступником якого є позивач,
відповідачеві ОСОБА_6 було надано
кредит у сумі 20000 доларів США зі сплатою
12,8 відсотків річних на умовах,
визначених цим договором та кінцевим
терміном користування кредитом 08.05.2014
р. На забезпечення виконання вказаного
договору між банком та відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки від 08.05.2008 р., предметом якого є
двокімнатна квартира, загальною площею
52 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання,
передбачені кредитним договором не
виконує, порушує графік погашення
кредиту та відсотків. Позивачем на
адресу даного відповідача було
направлено вимогу, однак, відповідач не
усунув порушень своїх зобовязань,
відтак ПАТ за рахунок предмета іпотеки
має право задовольнити вимоги, що
випливають із кредитного договору.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує в т.ч. і такі
питання : чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Вищенаведеним вимогам закону
рішення суду відповідає не в повній
мірі.

Зокрема, як встановлено судом
першої інстанції та як вбачається із
матеріалів справи, 11.05.2007 р. між
Акціонерним товариством «
Індустріально-експортний банк » та
відповідачем ОСОБА_6 дійсно було
укладено кредитний договір №1536/700282, за
умовами якого відповідачеві ОСОБА_6
було надано кредит у сумі 20000 доларів
США зі сплатою 12,8 відсотків річних на
умовах, визначених цим договором та
кінцевим терміном користування
кредитом 08.05.2014 р. ( а.с. 12-17 ).

На забезпечення виконання
вказаного договору між банком та
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір іпотеки від 11.05.2007 р.,
предметом якого є двокімнатна
квартира, загальною площею 52 кв.м.,
житловою площею 26,0 кв.м., що знаходиться
за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

Відповідно до умов кредитного
договору ОСОБА_6 мала проводити
погашення кредиту поступово згідно
графіку, узгодженого сторонами, однак,
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконує.

Позивачем на адресу відповідача
ОСОБА_6 було направлено вимогу №13206/3736
від 30.05.2012 р., однак, відповідач не
усунув порушень своїх зобовязань ( а.с.
22-23 ).

Станом на 08.11.2013 р. відповідач
ОСОБА_6 має заборгованість за вказаним
кредитним договором в розмірі 8615,15
доларів США, що складає 68860,89 грн. за
курсом НБУ та складається з наступного
: 6521,55 доларів США, що складає 52126,75 грн. -
прострочена заборгованість по кредиту
за період з 27.02.2012 р. по 08.11.2013 р.; 1342,72
доларів США, що складає 10732,36 грн. -
прострочені відсотки за користування
кредитом з 28.05.2012 р. по 08.11.2013 р.; 750,88
доларів США, що складає 6001,78 грн.- пеня (
загальна сума ) по кредиту ( а.с. 178 ).

Відповідно до умов договору
іпотеки, за рахунок предмета іпотеки,
позивач має право задовольнити в
повному обсязі усі вимоги, передбачені
кредитним договором.

Згідно зі ст. 33 Закону України «
Про іпотеку », у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Однак, колегія суддів вважає, що
при вирішенні даної справи, окрім
норм вищевказаного Закону ( ст.ст. 33, 39
та інш. ), суду слід було керуватися
і загальними засадами цивільного
законодавства.

Зокрема, як роз'яснив пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 41 постанови « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин » від 30
березня 2012 року №5, при вирішенні спору
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд має дати оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини ( зокрема про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність ( п. 6) ч. 1
ст. 3 ЦК України ).

Законодавець не випадково
приділив в ЦК України увагу
формулюванню загальних законодавчих
положень ( засад, принципів ). Так,
частини 2 та 3 статті 13 ЦК покладають
на особу найбільш загальний обов"язок
при здійсненні своїх прав
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб. Закріплено
також, що дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах, не допускаються.

За допомогою таких категорій,
як справедливість, добросовісність та
розумність закон встановлює межі
здійснення цивільних прав осіб,
запобігаючи зловживанню правом з
боку останніх.

Таким чином, основні засади та
принципи входять до складу
нормативного регулятора як його
повноцінний елемент. Тому вони
підлягають застосуванню при
вирішенні цивільно-правових спорів
поряд з конкретними положеннями, що
формулюють права та обов"язки
суб"єктів.

Як визначено п. 1.2 договору
іпотеки, вартість предмету іпотеки
становить 145844,00 грн., що за курсом НБУ на
момент укладення договору становило
еквівалент 28880,00 доларів США ( а.с. 18-21 ).

Із вищенаведеного розрахунку
заборгованості вбачається, що
відповідач ОСОБА_6 станом на 08.11.2013 р.
відповідач ОСОБА_6 має заборгованість
за кредитним договором в розмірі 8615,15
доларів США, що складає 68860,89 грн.

З наведеного вбачається, що
вартість предмета іпотеки - квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, значно перевищує розмір
заборгованості за кредитним договором
№1536/700282, яку допустила відповідач
ОСОБА_6

Колегія суддів вважає, що
заслуговує на увагу і та обставина, що
відповідач ОСОБА_6 виконала значний
обсяг своїх зобов'язань за кредитним
договором, а також те, що строк
виконання основного зобов'язання ще не
сплив ( 08.05.2014 р. ).

Крім того, спірна квартира,
виходячи з матеріалів справи, є єдиним
місцем проживання відповідачів.

Отже, висновок суду першої
інстанції про можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки
суперечить таким засадам цивільного
законодавства, як справедливість,
добросовісність та розумність.

За таких обставин, колегія
суддів дійшла до висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції, згідно з п.п. 3) та 4)
ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, а також
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ПАТ.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України,
необхідно вирішити питання про
розподіл судових витрат, стягнувши з
ПАТ на користь кожного з апелянтів
по 60,90 грн. судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 20 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства «
КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК » до ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК » на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 60 гривень
90 копійок кожному судового збору за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
В.Б. Бойко