Справа № 570/1550/14-ц
Номер провадження 2/570/884/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

представника позивачів адвоката Спічек Г.В.

представника відповідача Бухеника І.Б.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця" про стягнення шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви, які згодом були уточнені, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь по 300 000 грн. 00 коп. кожному моральної шкоди в порядку ст.1168 ЦК України та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 23 226 грн. 79 коп., ОСОБА_3 7 943 грн. 89 коп., ОСОБА_1 28 951 грн. 92 коп. одноразово та з 01 серпня 2014 року по 05 червня 2015 року по 1 164 грн. 38 коп. щомісячно зі збільшенням з врахуванням збільшення мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 09 грудня 2010 року від дії рухомого складу залізничного транспорту, власником якого є відповідач, під керуванням його працівника загинув їх відповідно чоловік та батько. Розрахунки матеріальної шкоди проведені відповідно до офіційної довідки, виданої Пенсійним Фондом України. При визначенні розміру моральної шкоди враховують глибину їх моральних страждань від загибелі рідної їм людини.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 підтримали свої вимоги повністю і по аналогічних мотивах.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з"явився, хоча про місце, дату та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. Його інтереси відповідно до довіреності представляє адвокат Спічек Г.В. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у його відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати особисті пояснення вказаного відповідача з приводу спору.

Представник позивачів додатково показала, що, як всім неофіційно відомо, в момент загибелі ОСОБА_4 на вказаній ділянці залізничної дороги міг рухатися лише транспорт відповідача. При проведенні розслідування були допитані машиністи та їх помічники тих потягів, які рухалися по даній ділянці залізничної колії в період з 22 години 08 грудня до 03 години 09 грудня 2010 року. Всі допитані є працівниками відповідача, зрештою, цю дільницю дороги обслуговують лише локомотивні депо відповідача. На жаль, не вдалося встановити, від дії якого конкретного потягу сталася смерть потерпілого і хто ним керував, але, що це був потяг, який належить відповідачу і під керуванням працівника відповідача, ні у кого не виникає ніяких сумнівів.

Представник відповідача позов не визнав, додатково подавши заперечення проти нього. Показав, що позивачем не доведено належними доказами

?конкретних обставин заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а саме місця, часу, суб"єктів ( причетних, винних) осіб, причини ( механізму) заподіяння таких ушкоджень,

?конкретного джерела підвищеної небезпеки ( модель, серія, тощо ), внаслідок дії якого ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження,

?належність такого джерела підвищеної небезпеки саме до рухомого складу залізничного транспорту,

?перебування такого джерела підвищеної небезпеки саме у володінні відповідача.

Показав, що інформація про рух поїздів зберігається лише рік, тому логічно, що на час звернення позивачів до суду через три роки і чотири місяці після події, її фізично бути не може. Відповідачу не було відомо про факт загибелі особи, і тому будь-які службові розслідування на залізниці з цього приводу не проводилися.

Разом з тим, на вказаній дільниці Здолбунів-Озеряни Львівської залізниці курсує рухомий склад всіх залізниць, які є резидентами України, а також рухомий склад нерезидентів, зокрема з країн СНД та Балтії. Саме це підтверджують і показання свідків-машиністів та їх помічників, потяги під керуванням яких рухалися в період події, бо вони є працівниками, як мінімум двох залізниць,зокрема і закордонної.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Факт того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та чоловіком з 22 серпня 1993 року ОСОБА_1 позивачів по справі, підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Те, що його смертю позивачам заподіяна матеріальна та моральна шкода, також підтверджується показаннями свідків по справі і ніким не заперечується.

По факту смерті ОСОБА_4 відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.115, 120 КК України відповідно до постанови від 18 грудня 2010 року. Причиною смертельного травмування вказано порушення загиблим "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті".

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06 січня 2011 року тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа, характерні для травмування рухомим складом залізничного транспорту. Між спричиненням ОСОБА_4 тілесних ушкоджень внаслідок зазначеної залізничної травми і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв"язок. Під час травмування ОСОБА_8 перебував в стані середнього ступеня алкогольного сп"яніння.

Відповідно до довідки № ДН-3-9/209 від 05 серпня 2014 року на вказаній дільниці Здолбунів-Озеряни Львівської залізниці курсує рухомий склад всіх залізниць, які є резидентами України, а також рухомий склад нерезидентів, зокрема з країн СНД та Балтії.

Щодо машиністів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які проїжджали у вказаний період по вказаній дільниці, щодо них також відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.276 КК України, оскільки в їх діях порушень правил безпеки руху, що спричинило загибель людини, не вбачається.

Ст.1166 ЦК України містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними, зокрема, діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. У науці цивільного права акт завдання шкоди прийнято поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина заподіювача шкоди.

Разом з тим нормами ст.1172 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може бути покладена і на інших осіб, зокрема відповідальність юридичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що є правовою підставою позадоговірної відповідальності організації. Вказана стаття передбачає такі ознаки складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування: а) наявність трудових (службових) звязків між організацією та працівником, з вини якого заподіяна шкода; б) заподіяння шкоди працівником при виконанні ним трудових (службових) обовязків. Водночас на відповідальність організації поширюється загальний склад цивільного правопорушення.

При визначенні протиправної поведінки працівника враховано, що загальна заборона, передбачена у ст.1166 ЦК України, поширюється на організації, але втілюється в конкретних обовязках працівника. Тому протиправною вважається діяльність працівника, яка порушує умови і порядок здійснення ним своїх трудових обовязків.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами) за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Як роз"яснив Пленум Верховного суду України у п.5 вказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в абз.1 п.4 та абз.3 п.6 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Визначаючи відповідачем ДТГО "Львівська залізниця" позивачі зазначили, що оскільки від дії рухомого складу залізничного транспорту, власником якого є відповідач, під керуванням його працівника загинув їх відповідно чоловік та батько, то відповідно до зазначеної вище статті залізниця повинна відшкодувати завдану їм шкоду.

З даним висновком позивача суд погодитись не може, оскільки позивачами не доведено належними доказами конкретних обставин заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а саме місця, часу, суб"єктів ( причетних, винних) осіб, причини ( механізму), заподіяння таких ушкоджень, конкретного джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження, належність такого джерела підвищеної небезпеки саме до рухомого складу залізничного транспорту та перебування такого джерела підвищеної небезпеки саме у володінні відповідача, не встановлена особа, протиправну поведінку якої може оцінити суд.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.1167, 1168, 1172, 1187, 1197, 1200, 1202, 1208 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 174, 209, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця" про стягнення шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня у зв"язку із застосуванням судом ст.209 ЦПК України отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 09 грудня 2014 року.

Повний текст виготовлено 15 грудня 2014 року.

Суддя Кушнір Н.В.