Справа № 265/831/14-ц
Провадження № 2/265/901/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 березня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д.О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету
Маріупольської міської ради про
визнання права користування житловим
приміщенням, третя особа: Приватне
підприємство «Жилфонд-279», -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом про визнання за нею права на
житлове приміщення, посилаючись на те,
що на підставі рішення виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
ОСОБА_3, брату позивачки, був виданий 19
жовтня 1989 року ордер на право
користування АДРЕСА_1. Вселившись,
ОСОБА_3 був наймачем вказаної квартири.
23 серпня 1991 року ним була за вказаною
адресою зареєстрована ОСОБА_2, дружина
ОСОБА_3, яка однак у спірній квартирі не
мешкала, бо виїхала у Росію. Позивачка
натомість з 1992 року мешкала разом з
ОСОБА_3 у АДРЕСА_1, з яким удвох вели
спільне господарство, допомагали один
одному. На тій підставі, що ОСОБА_3
прописав у зазначеній квартирі свою
дружину, то без згоди останньої
позивачка не мала змоги
зареєструватися в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_3 помер. У теперішній час
позивачка не маючи змогу захистити
свої права звертається до суду з
вимогою визнати за нею право на
користування АДРЕСА_1, оскільки вважає,
що набула прав на проживання у ній, як
рідна сестра померлого ОСОБА_3

Позивачка, ОСОБА_1, в судове засідання
на розгляд справи не з'явилась, будучи
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду справи в суді.

Представник позивачки, яка діє на
підставі довіреності, ОСОБА_4, в
судовому засіданні повністю
підтримала доводи ОСОБА_1, викладені у
позовній заяві, додавши, що позивачка
протягом останніх 20-х років постійно
мешкала разом із своїм братом, ОСОБА_3, з
яким вони вели спільне господарство,
проводили ремонт у квартирі, спільно
сплачували витрати за комунальні
платежі. На підставі переліченого
просила суд задовольнити позов
повністю.

Відповідачка, ОСОБА_2, до суду не
з'явилась повторно за невідомих суду
причин, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином.

Представник виконавчого комітету
Маріупольської міської ради, який діє
на підставі довіреності, Васильєв В. А.,
в судове засідання не з'явився
повторно, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, надавши суду заяву з проханням
відкласти розгляд справи.

Представник ПП «Житлофонд-279» в судове
засідання не з'явився, надіславши суду
заяву з проханням вирішити справу за
відсутності представника третьої
особи.

На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів,
постановляючи заочне рішення.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, що з'явились, допитавши
свідків, вивчивши письмові докази, суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного вмотивування.

Матеріалами справи встановлено, що
однокімнатна квартира АДРЕСА_1 була
надана за ордером № 002928 від 19 жовтня 1989
року ОСОБА_3, як наймачу квартири, де
прописані ОСОБА_3, з 24 жовтня 1989 року, та
ОСОБА_2, з 23 серпня 1991 року, що
вбачається з копії особового рахунку №
НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 (а. с. 5).

За свідоцтвом про смерть, виданим
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області, актовий запис № 1405
від 1 листопада 2013 року, вбачається, що
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 6).

З витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану вбачається, що
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області 7 вересня
1961 року, актовий запис № 1094, було
зареєстровано народження 5 червня 1961
року ОСОБА_3, матір'ю якого зазначена
ОСОБА_6 (а. с. 7).

Згідно до свідоцтва про народження,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Жовтневого району
міста Жданова, вбачається, що ОСОБА_1
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий
запис № 725, матір'ю якої зазначена
ОСОБА_6 (а. с. 8).

З свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Жовтневого
райвиконкому міста Жданова,
вбачається, що шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 розірвано, актовий запис № 585
від 4 серпня 1981 року, внаслідок чого
прізвище дружині було змінено на
дошлюбне - ОСОБА_6 (а. с. 8).

На підставі довідки від 13 січня 2013 року,
складеної представниками Приватного
підприємства «Жилфонд-279», вбачається,
що за свідченнями сусідів в АДРЕСА_1
ОСОБА_1 мешкає з 1992 року по теперішній
час без реєстрації (а. с. 9).

Допитані у судовому засіданні свідки,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вказували, що вони
знають ОСОБА_1, яка мешкає у АДРЕСА_1, бо
є сусідами позивачки. Також свідки
знали ОСОБА_3, брата ОСОБА_1, який
нещодавно помер. Стверджували при
цьому, що ОСОБА_1 постійно на протязі
останніх 20-ти років мешкала у вказаній
квартирі разом зі своїм братом, з яким
вели спільне господарство. При цьому
свідок, ОСОБА_10, часто навідувалась до
квартири, де мешкала позивачка, з якою в
неї склались добросусідські стосунки.
ОСОБА_10 додавала, що позивачка постійно
опікувалась своїм братом, з яким вони
мешкали за цією адресою удвох. Свідки
при цьому вказували, що дружину ОСОБА_3
вони не бачили вже багато років.

Відповідно до визначень, що містяться в
ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», вільний вибір
місця проживання чи перебування - право
громадянина України, а також іноземця
та особи без громадянства, які на
законних підставах перебувають на
території України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, де вони хочуть проживати чи
перебувати. При цьому місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше 6 (шести) місяців
на рік, а місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад 6 (шість) місяців
на рік.

Згідно до ст. 61 Житлового кодексу
України (надалі за текстом - ЖК)
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення, який укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
і наймачем - громадянином, на ім'я якого
видано ордер.

За ст. 63 ЖК предметом договору найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду є окрема квартира або інше
ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох кімнат.

На підставі ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

На підставі п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» із
подальшими змінами, вирішуючи спори
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п. 15
Постанови від 1 листопада 1996 року № 9
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», наявність
чи відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому. Відсутність ж письмової згоди
членів сім'ї наймача на вселення сама
по собі не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

В аналізу перелічених норм та керівних
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, суд дійшов того, що в осіб, які
вселилися до наймача, виникають усі
права й обов'язки за договором найму
жилого приміщення, якщо особи постійно
проживали разом із наймачем і вели з
ним спільне господарство та були
визнані членами сім'ї наймача. Крім
того, особи, які вселилися до наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо особи вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача
та якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням. Під час вирішення спору
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати також
дотримання встановленого порядку при
їх вселенні, наявність згоди на це всіх
членів сім'ї наймача, певний порядок
користування жилим приміщенням, чи
було це приміщення постійним місцем
проживання цих осіб та тривалість часу
їх проживання.

Суд встановив в судовому засіданні, що
АДРЕСА_1 була надана у користування
ОСОБА_3 за ордером, який був наймачем
зазначеного житлового приміщення, та
який прописав у вказаній квартирі у 1991
році ОСОБА_2, як свою дружину.

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, як сестри та брата, був
встановлений в судовому засіданні на
підставі наявних письмових доказів.
Суд також встановив, що вони постійно
проживали разом понад 20-ть років у
АДРЕСА_1 та вели спільне господарство,
тобто ОСОБА_1 була членом сім'ї ОСОБА_3 у
відповідності до положень ч. 2 ст. 64 ЖК.

Таким чином для ОСОБА_1 спірне житлове
приміщення тривалий час було постійним
місцем проживання разом із ОСОБА_3

Суд зазначає, що відсутність письмової
згоди ОСОБА_2 на вселення ОСОБА_1 до
спірного житлового приміщення сама по
собі не може бути підставою вважати, що
позивачка, яка вселилась до АДРЕСА_1, не
набула права користування цим
приміщенням, оскільки за свідченням
свідків відповідачка протягом
багатьох останніх років у вказаному
житловому приміщенні не мешкає.

Натомість суд дійшов висновку, що
ОСОБА_1 вселилась у АДРЕСА_1 зі згоди
ОСОБА_3, наймача вказаної квартири. Тому
позивачка, як така, що вселилась в
зазначену квартиру зі згоди свого
брата за відсутності за вказаним
місцем проживання відповідачки,
ОСОБА_2, правомірно набула рівного з
ОСОБА_3 права на користування АДРЕСА_1.

На підставі переліченого суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню шляхом визнання за нею
права на користування АДРЕСА_1, бо
позивачка за вказаною адресою
безперервно мешкала протягом значного
проміжку часу.

Суд при цьому розглядом справи
встановив, що у позивачки виник спір
фактично лише із одним відповідачем по
справі, ОСОБА_2, від якої не було згоди
на надання дозволу на прописку ОСОБА_1 у
спірній квартирі.

З огляду на перелічене суд приходить до
висновку, що судові витрати, понесені
позивачкою, повинні бути відшкодовані
ОСОБА_1 саме ОСОБА_2

Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню сплачений
позивачкою судовий збір у розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням, третя особа:
Приватне підприємство «Жилфонд-279», -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
на користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованої в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, яка мешкає в
АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення рішення шляхом
подачі апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя.

Суддя