Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 2-1569/11
Провадження №2/279/5/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2014 року
Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого - судді
Моголівець І.А.,

з секретарем
Война Ю.С., Вербицькою І.М., Мишко В.В.

з участю:

позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_8

Відповідачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_9

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третьої особи: Коростенського ВРЕР
Коростенського МВ в Житомирській
області про визнання свідоцтв про
право на спадщину частково недійсними,
про визнання прав власності на
транспортні засоби, про витребування
причепу з чужого незаконного
володіння, визнання договору купівлі
продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом,
який уточнював та в якому просить:

- визнати за ним право власності на
вантажний автомобіль КАМАЗ 5410, 1992 року
випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_1, № двигуна
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3
та напівпричіп марки РІАСЕNZA S33R2T, 1991
року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_5;

- визнати свідоцтва про право на
спадщину видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5,
щодо переходу права власності на
вантажний автомобіль КАМАЗ 5410, 1992 року
випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_1, № двигуна
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3
та напівпричіп марки РІАСЕNZA S33R2T, 1991
року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_5 в цій
частині недійсними;

- визнати договір купівлі-продажу
між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
напівпричіпа марки РІАСЕNZA S33R2T, 1991 року
випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4, державний
номерний знак НОМЕР_5- недійсним;

- зобов'язати ОСОБА_4 передати
ОСОБА_1 напівпричіп марки РІАСЕNZA S33R2T,
1991 року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_5.

Свій позов позивач мотивував тим, що
05.08.2009р. між ним та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу належних йому
на праві власності транспортних
засобів:

- вантажного автомобіля КАМАЗ 5410,
1992 року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_1, №
двигуна НОМЕР_2, державний номерний
знак НОМЕР_3;

- напівпричіпу марки РІАСЕNZA S33R2T,
1991 року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_5.

За цим договором він сплатив ОСОБА_5
кошти в сумі гривнями еквівалентно 20 000
доларів США, про що ОСОБА_5 було
складено розписку. Керування та
розпорядження вказаними транспортними
засобами, які він прийняв, він
здійснював на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 07.07.2009р.
терміном на 10 років.

В майбутньому він і ОСОБА_5 планували
провести перереєстрацію транспортних
засобів на його ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, та після його
смерті відповідачі переоформили на
себе спадщину, отримали свідоцтва про
право на спадщину, в тому числі і на
спірний автомобіль та напівпричіп, та
02.04.2011р. продали їх ОСОБА_4.

Позивач вважає, що з 05.08.2009р. до нього
перейшло право власності на вказані
транспортні засоби, а відповідачі, не
маючи на зазначене майно прав так як
воно не входило до складу спадщини,
незаконно, поза його волею провели його
відчуження.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, та пояснив,
що він 05.08.2009р. сплатив ОСОБА_5 20 000
доларів США за придбаний автомобіль та
напівпричіп по угоді купівлі-продажу.
Нотаріально угоду не оформлювали так
як це не було обов'язково. До цього в
нього вже була довіреність на право
керування та відчуження вказаного
автомобіля терміном на 10 років. З
реєстрації в органах МРЕВ ОСОБА_5
транспортні засоби не знімав. Так як на
дані авто були оформлені ліцензії на
перевезення вантажів, а нові ліцензії
отримати непросто, то він, щоб не
переоформлювати ліцензії,
користувався ліцензіями отриманими
ОСОБА_5. Про смерть ОСОБА_5 йому було
відомо, він особисто був на його
похоронах. Будь-яких вимог в 6-місячний
строк з дня смерті ОСОБА_5 до
спадкоємців не пред'являв, так як не
знав законодавства.

Відповідачі в судовому засіданні
позов не визнали та пояснили, що за
життя їх чоловік та батько - ОСОБА_5 був
власником транспортних засобів та
спільно з ОСОБА_1 займався
підприємницькою діяльністю з
перевезення вантажів. Про продаж
транспортних засобів позивачу та факт
отримання коштів ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_1
нічого не говорили, і вони про це нічого
не знали. Після смерті ОСОБА_5 позивач,
який до того ж був на похоронах, не
хотів з ними спілкуватись, в період з
весни 2010р. по січень 2011 року уникав
зустрічей, не відповідав на телефонні
дзвінки та ховався. Оглянувши розписку
позивачі підтвердили, що вона написана
саме ОСОБА_5 і цей факт вони не
заперечують. Після прийняття спадщини,
на початку 2011 року напівпричіп було
продано гр.-ну ОСОБА_4

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
просив справу розглянути в його
відсутність, позов не визнав вважає
його безпідставним.

Представник третьої особи належним
чином повідомлений про місце, дату та
час розгляду справи, до суду не
з'явився, причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, вивчивши матеріали
справи у їх сукупності суд приходить до
слідуючого.

07.07.2009р. ОСОБА_5 нотаріально посвідчив
довіреність якою уповноважив ОСОБА_1
користуватись і розпоряджатись
належним йому на праві власності
спірними автомобілем та напівпричепом.

05.08.2009р. ОСОБА_5 власноручно написав
розписку про продаж автомобіля і
напівпричепу ОСОБА_1 та отримання 20 000
доларів. Факт написання розписки саме
ОСОБА_5 в судовому засіданні сторонами
не оспорюється.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, в шестимісячний
строк після смерті ОСОБА_5 подали до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини на різне майно в
тому числі і на спірні транспортні
засоби, після чого отримали свідоцтва
про право на спадщину на спірні
транспортні засоби.

Відповідно до даних облікових
карток приватних АМТ спірні автомобіль
та причіп станом на час відкриття
спадщини зареєстровані за ОСОБА_5,
тобто він на час смерті був
зареєстрованим власником
транспортного засобу.

Відповідно до даних облікових карток
приватних АМТ спірний причіп станом на
02.04.2011р. зареєстрований за ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що
ОСОБА_5 говорив про те, що однією з
причин не оформлення договору
купівлі-продажу транспортних засобів є
не бажання оформлення нових ліцензій
на перевозку вантажів, а бажання
користуватись існуючою у ОСОБА_5
ліцензією.

Під час судового розгляду справи
відповідачі подали заяву про відмову в
задоволенні позову у зв'язку із
закінченням строку давності, мотивуючи
заяву тим, що позивач протягом 6 місяців
від дня коли він дізнався про відкриття
спадщини не пред'явив свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину, а
пізніше подали заяву про сплив
(закінчення) строків, передбачених
ст.1281 ЦК України з цим же самим
мотивуванням.

Згідно ст.12 ч.3 ЦК України, особа
може відмовитись від свого майнового
права, відмова від права власності на
транспортні засоби здійснюється у
порядку встановленому актами
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною четвертою вказаної норми
передбачено, що якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, яка перевищує у двадцять та
більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. У тексті
договору повинні бути вказані його
сторони, предмет і зміст угоди, інші
істотні умови договору.

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля та його
державна реєстрація передбачена
постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 р.,
якою затверджені Правила державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин на
шасі, автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок (далі -
Правила), згідно з п. 2 яких вони є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил
перед відчуженням транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку
транспортних засобів здійснюються
після їх огляду в підрозділі ДАІ на
підставі заяви власника з поданням
документа, що посвідчує його особу.

Відповідно до п.8 зазначених Правил
правомірність придбання транспортного
засобу підтверджується зазначеними в
них документами, зокрема:
довідкою-рахунком, виданою за формою
згідно з додатком № 1 до цих Правил;
договором та іншими посвідченими в
установленому порядку документами, що
встановлюють право власності на
автомобіль.

Таким чином суд приходить до висновку,
що державна реєстрація договору
всупереч наведеним вимогам закону не
здійснена. Посилання позивача на
довіреність на продаж спірного
автомобіля значення для вирішення
справи не мають. За таких обставин,
спірний договір не може бути визнаний
дійсним, однак позивач і не просив
визнавати його дійсним, а зразу просив
визнати за ним право власності на
транспортні засоби. Оскільки відсутні
жодні належні та допустимі докази у
підтвердження самого факту укладення
такого договору, позовні вимоги про
визнання права власності на
транспортні засоби є безпідставними.

Вирішуючи питання про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину суд приходить до наступного.

За правилами ст.ст. 1216, 1218, ч.2 ст.1220, ч.3
ст.1223 ЦК України з моменту смерті особи
до спадкоємців переходять права та
обов'язки спадкодавця, які належали
йому на час відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, а
тому зобов'язання правонаступників
спадкодавця-боржника перед кредитором
виникають з моменту його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Виходячи зі змісту ч.3 ст. 1281 ЦК України
річний строк застосовується у тому
випадку, коли кредитор не знав і не міг
знати про відкриття спадщини. У цьому
випадку обчислення строку, протягом
якого кредитор має право пред'явити
вимоги до спадкоємців, обчислюється не
з дня відкриття спадщини, а з моменту
настання строку вимоги.

Із матеріалів справи видно, що 05.08.2009р.
позивач та ОСОБА_5 склали розписку та
передали кошти. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5
помер та позивач був на його похоронах.
Спадкоємцями стали відповідачі по
справі, які в подальшому отримали
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Ні протягом шести місяців ні протягом
року вимог до спадкоємців позивач не
пред'явив, а пред'явив позов лише
16.03.2011р., тобто пропустив строки,
встановлені ст.ст.1218, ч.3 ст. 1281 ЦК
України, тому в задоволенні даних
позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо визнання
договіру купівлі-продажу напівпричіпа
між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - недійсним
та зобов'язання ОСОБА_4 передати ОСОБА_1
напівпричіп суд приходить до того, що
дані вимоги задоволенню не підлягають
так як вони є похідними і залежать від
задоволення чи незадоволення вимог що
викладені вище.

Крім того, ухвалою суду від 08.09.2011р.
накладено арешт на вантажний
автомобіль марки КАМАЗ 5410, 1992 року
випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_1, № двигуна
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3
та напівпричіп марки РІАСЕNZA S33R2T, 1991
року випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4,
державний номерний знак НОМЕР_5, який
необхідно скасувати.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.3,6,11,15,60, 209, 212-218 ЦПК
України, ст.ст. 208, 220, 303, 304, 307, 308, 313-315, 334,
376, 1216, 1218, 1220, 1223, 1281 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи:
Коростенського ВРЕР Коростенського МВ
в Житомирській області про визнання
свідоцтв про право на спадщину
частково недійсними, про визнання прав
власності на транспортні засоби, про
витребування причепу з чужого
незаконного володіння, визнання
договору купівлі продажу недійсним -
відмовити.

Арешт, накладений ухвалою
Коростенського міськрайонного суду
від 08.09.2011р. на вантажний автомобіль
марки КАМАЗ 5410, 1992 року випуску, №
шасі/рами/ НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_3 та
напівпричіп марки РІАСЕNZA S33R2T, 1991 року
випуску, № шасі/рами/ НОМЕР_4, державний
номерний знак НОМЕР_5 - скасувати.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Коростенський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, а в разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо рішення
не було скасовано.

Суддя Коростенського міськрайонного
суду І.А.Моголівець