Справа № 369/9229/13-ц
Провадження № 2/369/2088/14
У Х В А Л А

іменем україни

29 липня 2014 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться дана цивільна справа.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх зобовязань за договором та уникає відповідальності за його виконання, що призводить до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 Оскільки розмір завданої матеріальної шкоди є значним, а майно та грошові кошти перебувають у безпосередньому розпорядженні відповідача, тому він має реальну змогу відчужити належне йому майно, що в подальшому призведе до утруднення або невиконання судового рішення.

Враховуючи викладене, представник позивача ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться у нього або в інших (третіх) осіб, заборонити будь-яким іншим (третім) особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна та грошових коштів, що належать ОСОБА_2 та знаходяться у нього або в інших (третіх) осіб, заборонити ОСОБА_2 виїзд за межі України до виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 в якому просила розірвати договір на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року та стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 25859 грн. 37 коп..

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заявник не вказав, яке майно та грошові кошти належать відповідачу. Крім того, заявником не наведено обставин, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в майбутньому, та не надано доказів на їх підтвердження.

Також, у поданій заяві про забезпечення позову заявник просив заборонити ОСОБА_2 право виїзду за межі України до виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи Конституційні права громадян України, щодо їх прав у виїзді з України та вїзду в Україну, які задоволенням зазначеної заяви можуть бути істотно порушені, суддя дійшов висновку, що вимога про обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України не підлягає задоволенню.

У звязку з вищевикладеним у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Ковальчук