Справа № 570/5309/14-ц
Номер провадження 2/570/1846/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, яке належить позивачам на праві приватної спільної часткової власності, по АДРЕСА_1 та зняти його з державної реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що відповідач з 2009 року не проживає за місцем реєстрації.

У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з"явився з невідомої суду причини, хоча про місце, дату та час його проведення повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про їх правовідносини і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За таких умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого вирішення спору. В зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду заяви, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та підтверджується дослідженими доказами, а саме договором дарування від 30 листопада 2004 року, позивач та відповідач є власниками по 1/2 частки житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Рівненській області відповідач ОСОБА_3 є бувшим чоловіком позивача. Як вбачається з актів від 04 червня 2011 року, 23 вересня 2011 року та 16 жовтня 2013 року відповідач за адресою реєстрації не проживає, його особистих речей в квартирі не виявлено.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Грунтуються на матеріалах справи доводи позивача про те, що відповідач добровільно переїхав проживати в квартиру по місцю проживання його батька, забравши при цьому всі свої речі з спірного будинку. Протягом всього часу відповідач жодним чином не допомагає власнику утримувати в належному стані житлове приміщення, всі витрати по догляду за будинком несе позивач.

Судом з`ясовано, що відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном.

Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи те, що позивачі є єдиними власниками будинковолодіння, в якій відповідач залишається зареєстрованим й на час розгляду справи, чим порушує право власності позивачів, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і підлягає до задоволення.

Також підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на те, що даним рішенням відповідача визнано таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, позивач пояснила, що вона не наполягає на їх стягненні з відповідачів. Тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 213-215, 224-228, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити повністю позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кушнір Н.В.