Єдиний унікальний номер 218/3130/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1576/2014
Головуючий у 1 інстанції Ладе В.Р.
Доповідач Корчиста О.І.
21 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Амвросіївського районного суду
Донецької області від 10 січня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України, Амвросіївського РВ ГУМВС
України в Донецькій області, третя
особа: Слідче відділення
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області про стягнення
У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України,
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області, третя особа: Слідче
відділення Амвросіївського РВ ГУМВС
України в Донецькій області про
стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, що таку шкоду їй було спричинено
діями старшого слідчого СВ
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області Волошина О.А., які
відповідно до ухвали Слідчого судді
Амвросіївського суду Донецької
області від 25 листопада 2013 року були
визнані такими, що не відповідають
вимогам ч. 1 ст. 220 КПК України в частині
несвоєчасного надання заявникам
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповіді на їх
клопотання від 09 жовтня 2013 року.
Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

З таким рішенням суду не погодилась
ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі. Крім
цього, в обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що судом
першої інстанції не було враховано, що
бездіяльність відповідача визнана
судовим рішенням, яке набрало законної
сили та доказуванню не підлягає. Крім
цього

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явились, повідомлялись
належним чином про час та місце
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомили.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід відхилити за
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повного всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
якій були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повні мірі
відповідає.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ухвалою
Амвросіївського районного суду від 25
листопада 2013 року скарга ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на дії, бездіяльність та
постанову старшого слідчого СВ
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області Волошина О.А.
задоволена частково, дії слідчого
визнані такими, що не відповідають
вимогам ч. 1 ст. 220 КПК України в частині
несвоєчасного надання заявникам
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповіді на
клопотання від 09 жовтня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення з Держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України,
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
законодавством визначено спеціальні
випадки, умови та порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові діями чи бездіяльністю,
зокрема, органів досудового слідства.
Обставини, на які посилається
позивачка є іншими, ніж передбачено
Законом, сам по собі факт визнання
протиправною бездіяльність старшого
слідчого Амвросіївського РВ ГУМВС
України в Донецькій області Волошина
О.А. не може свідчити про заподіяння
позивачеві втрат немайнового
характеру Також, суд виходив з того, що
заявляючи вимоги немайнового
характеру, позивачка нічим їх не
обґрунтовує.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та визначив матеріальні норми,
якими регулюються спірні
правовідносини.

Вирішуючи спір, суд керувався
положеннями Конституції України,
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду»,
Цивільним Кодексом України.

Так, статтею 1 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (надалі Закон)
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: 1) незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині
першій цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Відповідно до ст. 2 Закону право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: 1) постановлення
виправдувального вироку суду; 11)
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали суду про призначення нового
розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати;
3) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Право на відшкодування шкоди,
завданої зазначеними у статті 1 цього
Закону оперативно-розшуковими
заходами, виникає у випадках,
передбачених пунктом 11 частини першої
цієї статті, або за умови, що протягом
шести місяців після проведення таких
заходів не було розпочате кримінальне
провадження за результатами цих
заходів.

Тобто, вирішуючи спори про стягнення
відшкодування моральної шкоди, яка
спричинена громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду, суд повинен
з'ясувати наявність спричинення такої
шкоди з урахуванням підстав,
визначених у ст.ст. 1, 2 Закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дотримуючись визначених наведеною
вище нормою матеріального права вимог,
з'ясував що обставини, на які
посилається позивачка як на підставу
для відшкодування моральної шкоди, є
іншими ніж визначені Законом.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів, які
були досліджені судом першої
інстанції, проте переконливих доказів,
які б спростовували висновки суду,
апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді