Справа № 380/2078/13-ц Головуючий у І
інстанції Кравець О.А.Провадження №
22-ц/780/1897/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого - судді Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 14 січня 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просило
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
від 06 травня 2006 року у розмірі 27 812 грн. 20
коп.

Вимоги позову обрунтувало тим, що 06
травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір (який складається із заяви
позичальника, Умов і правил надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою), за
ямовами якого відповідачу надано
кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою
відсотіків за користування кредитом у
розмірі 48 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Однак відповідач
умови договору належним чином не
виконав і станом на 19 вересня 2013 року
має заборгованість у розмірі 27 812 грн. 20
коп., з яких: заборгованість по кредиту
у розмірі 3 996 грн. 10 коп., заборгованість
по відсотках за користування кредитом
у розмірі 22 015 грн. 52 коп., штраф
(фіксована частина) у розмірі 500 грн. та
штраф (процентна складова) у розмірі 1 300
грн. 58 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 14 січня 2014 року в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач не довів того, що відповідач
був ознайомлений з Умовами і правилами
надання банківських послуг, оскільки
вони не підписані відповідачем.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що позивачем пропущено строк
позовної давності, передбачений ст.257
ЦК України, оскільки строк дії картки
становить два роки, тобто кінцевий
термін повернення кредиту наступив 06
травня 2008 року, а позивач звернувся до
суду з позов лише 21 листопада 2013 року.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 06 травня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір (який
складається із заяви позичальника,
Умов і правил надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою), за умовами якого відповідачу
надано кредит у розмірі 4 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії платіжної картки.

Умови договору ОСОБА_2 не виконувалися,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 19 вересня 2013 року
складала 27812 грн. 20 коп.

Зі змісту кредитного договору,
укладеного між сторонами вбачається,
що позичальник ознайомлений з Умовами
і правилами надання банківських послуг
та Правилами користування платіжною
карткою, які були надані йому у
письмовій формі (а.с.7-11).

Отже, окремо підписувати Умови і
правила надання банківських послуг не
є необхідним.

Однак суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України на вказані
обставини уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про те, що
відповідач не був ознайомлений з
Умовами і правилами надання
банківських послуг, оскільки вони ним
не підписані.

Крім того, суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову в позові
і при цьому одночасно зазначаючи про
пропущення ПАТ КБ «ПриватБанк» строку
позовної давності, не врахував, що
відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України
захисту із застосуванням строків
позовної давності підлягає лише
порушене право, тому висновок суду про
відмову з підстав недоведеності
позовних вимог та за пропуском строку
позовної давності не відповідає
вимогам закону.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України захисту в
судовому порядку підлягає порушене
право особи, і лише при встановленні
цього порушення суд застосовує строк
позовної давності. У разі
недоведеності порушення цього права в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити по суті.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції не з'ясував, з яких же саме
підстав він вважав за необхідне
відмовити в позові: по суті за
необґрунтованістю позовних вимог чи за
пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції не встановив дійсний
характер спірних правовідносин і не
надав їм належної оцінки.

В той же час, згідно з ч.1 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Із заяви позичальника видно, що строк
дії кредитного ліміта відповідає
строку дії карти (а.с.7).

Відповідно до пункту 3.1.1 Правил
користування платіжною картою строк
дії картки вказаний на картці (місяць
та рік). Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця
(а.с.10).

Водночас із Правил користування
платіжною картою випливає, що договір є
чинним у межах строку дії карти.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

Як вбачається зі змісту пункту 5.2 Умов
та правил надання банківських послуг,
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань
повністю чи у визначеній банком
частині у випадку невиконання
боржником своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст.1050 ЦК
України.

Із заяви позивальника, яка є складовою
частиною кредитного договору
вбачається, що заборгованість за
кредитним договором погашається
щомісячними платежами у розмірі 4% від
суми заборгованості (а.с.7).

Отже, аналізуючи умови договору,
колегія суддів приходить до висновку,
що повернення кредитних коштів
визначено періодичними щомісячними
платежами, тому у випадку неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом має
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Таким чином, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу до закінчення строку
виконання основного зобов'язання
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини вимоги, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного з цих платежів. В
останньому випадку, перебіг позовної
давності починається в залежності від
закінчення строку сплати кожного із
щомісячних платежів.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув, належним
чином не з'ясував строки повернення
коштів за кредитним договором та
помилково дійшов висновку, що строк
позовної давності для звернення ПАТ КБ
«Приватбанк» з позовом до суду повинен
обчислюватися з моменту закінчення
строку дії картки, тобто з 06 травня 2008
року.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
наданого позивачем, відповідач ОСОБА_2
жодного щомісячного платежу щодо
погашення кредиту не здійснив та з 02
липня 2006 року у нього у зв'язку з
несплатою чергового щомісячного
платежу виникла заборгованість по
кредиту та по відсотках за
користування кредитом
(а.с.4-6).

Таким чином колегія суддів вважає, що
право ПАТ КБ «Приватбанк» було
порушено 02 липня 2006 року, а тому саме з
цього часу у позивача виникло право на
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості.

По справі встановлено, що відповідач
заявив клопотання про застосування
строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
КБ «Приватбанк» звернулося до суду з
позовом 21 листопада 2013
року, тобто з пропуском строку позовної
давності, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України
є підставою для відмови у позові.

У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» не
ставило питання про поновлення
пропущеного строку позовної давності,
поважних причин пропуску строку не
зазначило.

З огляду на викладене доводи
апеляційної скарги про те, що ПАТ КБ
«Приватбанк» не пропустило трирічний
строк позовної давності, оскільки з 2006
року жодна із сторін кредитного
договору не заявила про свій намір його
припинити, а відтак відповідно до
пункту 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг він вважається
продовжений на 12 місяців та діє
до 06 травня 2014 року, не заслуговують на
увагу.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 14 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді