Справа № 2/303/1059/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 березня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі:
головуючого -судді
Морозової Н. Л.

при секретарі
Ільчак Р. М.

за участю: представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мукачеві цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору про
визнання права власності на нерухоме
майно,

в с т а
н о в и в:

26 лютого 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду позовом про
визнання за нею права власності на
нерухоме майно, посилаючись на те, що 12
лютого 2012 року уклала з ОСОБА_4
нотаріально посвідчений попередній
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, переліченого в пункті 2.2
попереднього договору, а саме: (-
житловий будинок під АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4 на підставі Договору
купівлі-продажу посвідченого Т.
Гасинець, секретарем виконкому
Чинадіївської селищної Ради народних
депутатів 20.05.1988 року за реєстровим № 24
та зареєстрованого в Мукачівському
міжміськрайонногму бюро технічної
інвентаризації 01.06.1988 року за № 2-1289 в та
записано в реєстрову книгу за № 632; -
земельної ділянки, яка знаходиться в
АДРЕСА_2, загальною площею 0,1096 га, що
належит ОСОБА_4 на підставі Державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЗК № 001570, виданого
Чинадіївської селищною радою 20 березня
2006 року, на підставі рішення 24 сесії 4
скликання Чинадіївської селищної ради
від 14 жовтня 2005 року та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право власності на землю за №
-025; - земельної ділянки, яка
знаходиться в АДРЕСА_3, загальною
площею 0,0707 га, що належит ОСОБА_4 на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЗК
№ 059325, виданого Чинадіївської селищною
радою 20 березня 2006 року, на підставі
рішення 24 сесії 4 скликання
Чинадіївської селищної ради від 14
жовтня 2005 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № -024; -
земельної ділянки АДРЕСА_1, загальною
площею 0,1322 га, що належит ОСОБА_4 на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЗК
№ 029066, виданого Чинадіївської селищною
радою 20 березня 2006 року, на підставі
рішення 24 сесії 4 скликання
Чинадіївської селищної ради від 14
жовтня 2005 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № -026).
Згідно з умовами попереднього договору
сторони зобов'язалися в термін до 17
лютого 2014 року укласти нотаріально
посвідчені договори купівлі-продажу
зазначеного у п. 2.2. нерухомого майна на
досягнутих попереднім договором
умовах, відповідно до норм чинного
чинного законодавства. Однак, у
визначений день та час та у визначеному
попереднім договором місці, підписання
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна між нею та ОСОБА_4 не відбулося,
оскільки останній через свого
повіреного ОСОБА_6, подав приватному
нотаріусу Мукачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 заяву про
від термінування підписання основних
договорів купівлі-продажу на 24 лютого
2014 року в обумовленому попереднім
договором місці - у приміщенні
приватного нотаріуса Мукачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_4. Вказує на те, що за
п.4.1, п.4.2 розділу 4 попереднього
договору, вона передала відповідачу
грошові кошти у розмірі 395 000 грн. та
отримала від нього нерухоме майно,
зазначене в п. 2.2 попереднього договору,
що стверджується Актом № 1 від 16 лютого
2014 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_4, як
«сторона» попереднього договору,
порушив свої зобов'язання та
ухиляється від укладання договорів
купівлі-продажу вказаного нерухомого
майна, вартість якого нею вже сплачена,
просить визнати за нею право власності
на об'єкти нерухомості, які зазначені в
п. 2.2 попереднього договору. Вважає, що
за таких обставин, сторони вчинили всі
юридично значимі дії, спрямовані на
фактичне укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
дійшли тим самим повної згоди з усіх
істотних умов, що ставляться
законодавством України, як обов'язкові
для договорів такого виду.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю, з
наведених у позовній заяві підстав
його довірителькою, просив задоволити -
визнавши за ОСОБА_3 право власності на
вказане у позовній заяві нерухоме
майно.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, проти його
задоволення заперечив посилаючись на
те, що законодавством України чітко
передбачено підстави набуття права
власності на нерухоме майно. Вказує на
те, що невиконання його довірителем з
об'єктивних обставин (падіння курсу
гривні на між банковому ринку),
попереднього договору, не тягне за
собою наслідком - визнання права
власності на нерухоме майно, оскільки
п. 5 попереднього договору, встановлено
підстави та вимогу з якою інша сторона
вправі звернутися з позовом до суду.

Третя особа, в судове засідання
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності.

З врахуванням пояснень представників
сторін, перевіривши матеріали справи
суд, приходить до наступного висновку.

У діючому законодавстві питання
договірного забезпечення укладення
майбутнього договору, врегульовано в
статті 635 ЦК України.

Судом установлено, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 (надалі сторонами) 12 лютого 2014
року укладений нотаріально
посвідчений попередній договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
переліченого в пункті 2.2 попереднього
договору (а.с. 8), а саме:

- житловий будинок під АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4 на підставі Договору
купівлі-продажу посвідченого ОСОБА_5,
секретарем виконкому Чинадіївської
селищної Ради народних депутатів 20.05.1988
року за реєстровим № 24 та
зареєстрованого в Мукачівському
міжміськрайонногму бюро технічної
інвентаризації 01.06.1988 року за № 2-1289 в та
записано в реєстрову книгу за № 632;

- земельної ділянки, яка знаходиться в
АДРЕСА_2, загальною площею 0,1096 га, що
належит ОСОБА_4 на підставі Державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЗК № 001570, виданого
Чинадіївської селищною радою 20 березня
2006 року, на підставі рішення 24 сесії 4
скликання Чинадіївської селищної ради
від 14 жовтня 2005 року та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право власності на землю за №
-025;

- земельної ділянки, яка знаходиться в
АДРЕСА_3, загальною площею 0,0707 га, що
належит ОСОБА_4 на підставі Державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЗК № 059325, виданого
Чинадіївської селищною радою 20 березня
2006 року, на підставі рішення 24 сесії 4
скликання Чинадіївської селищної ради
від 14 жовтня 2005 року та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право власності на землю за №
-024;

- земельної ділянки АДРЕСА_1, загальною
площею 0,1322 га, що належит ОСОБА_4 на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЗК
№ 029066, виданого Чинадіївської селищною
радою 20 березня 2006 року, на підставі
рішення 24 сесії 4 скликання
Чинадіївської селищної ради від 14
жовтня 2005 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № -026.

Попередній договір від 12 лютого 2014 року
укладений між сторонами, у
відповідності до ст. 635 ЦК України - є
договором, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін0 укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

За умовами попереднього договору
ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 грошові кошти в
розмірі 395 000,00 грн., а ОСОБА_4 передав їй
майно, обумовлене в п. 2.2 попереднього
договору від 12.02.2014 року та сторони
зобов'язались укласти й нотаріально
посвідчити договори купівлі-продажу
нерухомого майна, попередньо узгодивши
дату з 17 лютого 2014 року на 24 лютого 2014
року.

Однак, у визначений та погоджений
сторонами попереднього договору час (з
врахуванням змін), а саме: 24 лютого 2014
року, підписання договорів
купівлі-продажу нерухомого майна не
відбулося, у зв'язку з чим ОСОБА_3
звернулася до суду з вимогою - визнати
за нею право власності на спірні
об'єкти нерухомості.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Стаття 16 ЦК України визначає серед
способів захисту цивільних прав та
інтересів такого способу захисту як
визнання права. При цьому, власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а цілком конкретним способом
захисту свого права, який, як правило,
визначається спеціальним законом, що
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Як вбачається з умов попереднього
договору, підписаного сторонами,
пунктом 5 передбачено, що у разі якщо
одна сторона ухиляється від виконання
зобов'язання за цим договором
(ухиляється від укладення основного
договору), інша сторона вправі
звернутися до суду з вимогами про
примушення укласти основних договір на
умовах зазначених цим договором.

Частина 2 ст. 635 ЦК України
імперативно визначає, сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Таким чином, сторонами при
укладенні попереднього договору, чітко
обумовлено «вимогу» з якою інша
сторона може звернутися до суду, у
випадку ухиляється від укладення
основного договору.

Крім того, як вбачається з пояснень
представника позивача та матеріалів
справи, позивачем ОСОБА_3, як «покупцем»
за п. 4.1, п.4.2 попереднього договору
перераховано грошові кошти в сумі 395 00,00
гривень, у строк до укладення основного
договору, для забезпечення вимог
чинного законодавства України щодо
безготівкових розрахунків при
відчуженні нерухомого майна.

Суд констатує, що попередній
договір не відноситься до грошового
зобов'язання, він тільки передбачає
зобов'язання його сторін укласти в
майбутньому основний договір. А таке
зобов'язання не є грошовим, отже
забезпечити його «грошовою сумою»
неможливо. По договору купівлі-продажу
нерухомого майна, грошове зобов'язання
покупця виникне тільки після укладення
такого договору купівлі-продажу, який
вважається укладеним з моменту
державної реєстрації ( ст. 640 ЦК У). До
цього моменту договору не існує, та
відповідно не існує і зобов'язання,
тому нема, що забезпечувати.

Як вбачається з обставин справи та
попереднього договору, передачею
«покупцем» «продавцю» певної грошової
суми, фактично забезпечується тільки
зобов'язання «покупця», який передав
певну грошову суму і не забезпечуються
зобов'язання «продавця». Зобов'язання
продавця, згідно умов попереднього
договору забезпечуються
відповідальністю у вигляді штрафної
санкції, передбаченої п.5 попереднього
договору та ст. 611 ЦК України.

Однак, ні попереднім договором,
укладеним між сторонами, а ні ст. 611 ЦК
України не передбачено визнання права
власності на нерухоме майно, у випадку
ухилення від укладення основного
договору при наявності укладеного
попереднього договору. У
пункті.5 Постанови ПВС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено: 5. Вирішуючи питання про
правомірність набуття права власності,
суд має враховувати, що воно
набувається на підставах, які не
заборонені законом, зокрема на
підставі правочинів. При цьому діє
презумпція правомірності набуття
права власності на певне майно, яка
означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК). Право власності на майно
за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Проте, якщо права на нерухоме майно
підлягають державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням
положення про дію закону в часі на
момент виникнення спірних
правовідносин (стаття 5 ЦК). До
державної реєстрації права власності
за новим набувачем покупець за
договором про відчуження майна,
виконаним сторонами, не має права
розпоряджатися цим майном, оскільки
право власності на нього зберігається
за продавцем, проте має право на захист
свого володіння на підставі статті 396
ЦК. При цьому слід мати на увазі, що
після оплати вартості проданого майна
і передання його покупцеві, але до
державної реєстрації переходу права
власності, продавець також не має права
ним розпоряджатися, оскільки це майно є
предметом виконаного продавцем
зобов'язання, яке виникло з договору
про відчуження майна (пункт 1 частини
першої статті 346 ЦК), а покупець є його
законним володільцем. У разі укладення
нового договору про відчуження раніше
переданого покупцю майна без
розірвання попереднього договору чи
визнання судом його недійсним
продавець несе відповідальність за
його невиконання у виді відшкодування
збитків новому покупцеві.

У розрізі положень ст. 599 ЦК
України, зобов'язання за попереднім
договором припиняються з укладенням
основного договору та в інших випадках,
передбачених законом чи самим
попереднім договором.

Як встановлено в судовому
засіданні та визнано представниками
сторін, на момент розгляду справи судом
- основний договір (купівлі-продажу
нерухомого майна) не укладений
сторонами: «продавцем» - ОСОБА_4 та
«продавцем» - ОСОБА_3, протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором від. 12.02.2014 року (зі зміною
дати з 17.02.2014 року на 24.02.2014 року), жодна з
сторін попереднього договору не
направила другій стороні пропозицію
про його укладення, тому зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
вважається припиненим, що зазначено у
п. 6 попереднього договору укладеного
сторонами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюються на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Керуючись: ст.ст.11, 13, 16, 205, 635 ЦК
України, п.5 Постанови ПВС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», ст.ст.
10, 11, 60, 208, 209, 212-218 ЦПК України суд -

р
і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору про визнання права власності на
нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Морозова Н. Л.