Справа № 703/463/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючого-судді
Компанійця О.В.

при секретарі Кочетковій
І.В.

з участю представника
позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Смілі справу
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Мостобуд» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі,

встановив:

ОСОБА_2 по 22 липня 2013 року працював
сторожем в управлінні механізації ПАТ
«Мостобуд». Оскільки на день
звільнення йому не було виплачено 12576
грн. заробітної плати, ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом про стягнення з
управління цієї суми і 2% річних за весь
час прострочення виплати.

Під час розгляду справи суд замінив
відповідача управління механізації
ПАТ «Мостобуд» на ПАТ «Мостобуд».

До початку розгляду справи по суті
позивач відмовився від стягнення 2%
річних за весь час прострочення,
збільшив розмір позовних вимог і
просив стягнути 3000 грн. моральної
шкоди, заподіяної затримкою виплати
заробітної плати.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, просив
розглядати справу у його відсутності. В
направлених до суду письмових
поясненнях представник відповідача не
заперечував проти задоволення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості по зарплаті та просив
відмовити у стягненні моральної шкоди,
оскільки, заявляючи цю вимогу, позивач
змінив предмет і підстави позову. Крім
того, позивачем не доведено наявність,
розмір та причинний зв'язок моральної
шкоди з протиправними діями
відповідача.

Подача позивачем до початку розгляду
справи по суті письмової заяви про
збільшення позовних вимог є
реалізацією права, визначеного ч. 2 ст. 31
ЦПК України. Суд не погоджується з
твердженням представника відповідача,
що таким чином було змінено підстави і
предмет позову, адже про відшкодування
моральної шкоди заявлено з тих же
підстав, з яких заявлено і первісні
позовні вимоги - у зв'язку з невиплатою
заробітної плати в строки, визначені
законом.

Суд вважає, що позов належить
задоволити з таких підстав.

Згідно з трудовою книжкою позивача, з 10
квітня 2012 року по 22 липня 2013 року він
працював в управлінні механізації ПАТ
«Мостобуд» сторожем за сумісництвом.

У відповідності з довідкою відповідача
від 26 грудня 2013 року, з 1 січня по 22 липня
2013 року включно позивачу в ПАТ
«Мостобуд» було нараховано 11704 грн. 99
коп. заробітної плати. В адресованих
суду письмових поясненнях представник
відповідача не заперечував, що ці кошти
позивачу не виплачені, а загальна сума
заборгованості по зарплаті з 10 квітня
2012 року становить 12576 грн.

На підставі ст. 116 КЗпП України
заборговану суму заробітної плати
належить стягнути на користь позивача.

Відповідач майже протягом року
безоплатно використовував працю
ОСОБА_2, чим було порушено гарантоване
статтею 43 Конституції України право
особи на оплату праці. Незаконною
безоплатною експлуатацією його праці
позивачу заподіяно душевних
переживань. Визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, суд
враховує характер і тривалість
порушень прав працівника на оплату
праці, зокрема, що навіть через півроку
після звільнення з роботи відповідач
не виплатив працівнику заробітну
плату. Понад рік триває затримка
виплати заробітної плати, заробленої
позивачем в 2012 році.

Згідно з довідкою МСЕК від 3 листопада
2011 року, ОСОБА_2 з 1 листопада 2011 року
безстроково встановлено третю групу
інвалідності. У відповідності з
випискою з історії хвороби від 18 червня
2013 року, ОСОБА_2 потребує лікування
чотирьох захворювань, з яких два є
хронічними; йому рекомендовано
диспансерний облік, постійні
процедури, медикаментозне лікування
впродовж 7 місяців.

З показань позивача, допитаного як
свідка, встановлено, що він терпів
моральні страждання, пов'язані з
обмеженістю засобів існування та
неможливістю ефективно лікуватись.

З наведеного суд робить висновок, що
невиплата заробітної плати, а потім і
розрахунку при звільненні не лише
позбавила позивача можливості
продовжувати звичайний спосіб життя,
але і змусили докладати значних зусиль
для підтримання стану здоров'я.

Оскільки позивач не має підсобного
господарства чи інших джерел доходу,
крім заробітної плати, враховуючи
характер і тривалість порушень права
працівника на оплату праці та
одержання розрахунку при звільненні,
приймаючи до уваги глибину і
тривалість моральних страждань
позивача та матеріальний стан сторін
по справі, з урахуванням вимог
розумності та справедливості на
підставі ст. 237-1 КЗпП України вимоги про
відшкодування 3000 грн. моральної шкоди
підлягають до повного задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ПАТ «Мостобуд» на користь
ОСОБА_2 12576 грн. заборгованості по
заробітній платі, 3000 грн. моральної
шкоди і 1250 грн. судових витрат, а всього
16826 грн.

Стягнути з ПАТ «Мостобуд» до
спеціального фонду Державного бюджету
України 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Черкаської області
через міськрайонний суд протягом 10
днів, набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо рішення
не буде скасовано.

Головуючий
О.В. Компанієць