Справа № 739/83/14-ц
Провадження № 2/739/64/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі: секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

представника третьої особи - Коршуна
М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Новгород-Сіверська міська рада
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області, про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною і її
вихованні та визначення способу участі
у вихованні дитини і спілкуванні з нею,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Новгород-Сіверська
міська рада Новгород-Сіверського
району Чернігівської області, про
усунення перешкод у спілкування зі
своїм сином ОСОБА_6 та визначення
способу участі у вихованні останнього
і спілкуванні з ним.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
після розлучення з відповідачкою
залишився проживати їхній син ОСОБА_1
Рішенням виконавчого комітету
Новгород-Сіверської міської ради
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області, як органу опіки
та піклування, за №152 від 03 жовтня 2013
року йому було встановлено спосіб
участі у вихованні своєї дитини -
періодичні побачення один раз на
тиждень з 10 год. 00 хв. суботи до 10 год. 00
хв. неділі за місцем проживання батька.
Відповідачка певний час дотримувалася
цього рішення, але потім почала чинити
йому перешкоди в спілкуванні з дитиною
не пояснюючи жодним чином такі дії, у
зв'язку з чим він змушений звернутися
до суду.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити з підстав,
вказаних у позові, при цьому пояснив, що
з червня 2013 року його спільна з
відповідачкою дитина - ОСОБА_1 проживає
окремо від нього. У серпні 2013 року вони
з відповідачкою розлучилися. До жовтня
2013 року він зустрічався з сином у
дитячому садку. У жовтні 2013 року
органом опіки та піклування йому було
встановлено порядок участі у вихованні
сина, відповідно до якого він мав право
забирати його щотижня з 10 год. 00 хв.
суботи до 10 год. 00 хв. неділі. Спочатку
він забирав сина відповідно до
встановленого порядку, але у
подальшому відповідачка в порушення
рішення органу опіки та піклування
перестала надавати йому дитину.
Останній раз він забирав її приблизно
три місяці тому на початку зими. Іноді
свою відмову відповідачка
аргументувала хворобою дитини.
Особисто він бере участь в утриманні
дитини, оскільки має постійне місце
роботи та отримує заробітну плату, тому
сплачує аліменти. Він бажає
зустрічатися з сином за місцем своєї
реєстрації в будинку, що належить його
батькам, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1. Останнім часом відповідачка
на його телефонні дзвінки взагалі не
відповідає, причини ненадання дитини
йому не відомі, суботнього дня 11 січня
2014 року він навіть приходив додому до
відповідачки разом з представником
органу опіки та піклування, але отримав
відмову надати дитину, про що було
складено відповідний акт. Також мали
місце випадки, коли він приносив для
сина продукти харчування в дитячий
садок, але відповідачка без будь-яких
пояснень викидала їх.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав доводи позивача
щодо позовних вимог, викладені в
позовній заяві та висловленні ним в
своїх поясненнях.

Відповідачка у судовому засіданні
позовні вимоги визнала частково та
пояснила, що вона не заперечує проти
спілкування позивача з їхньою спільною
дитиною, але хоче щоб дитину не
налаштовували проти неї. Визнає, що
іноді не надавала позивачу дитину,
оскільки та хворіла. Щодо ненадання
дитини 11 січня 2014 року пояснила, що це
був робочий день і вона перебувала на
роботі, при цьому дитина була у
дитячому садку, їй дійсно телефонував
представник органу опіки та
піклування, але надати дитину позивачу
не пропонував, а лише поцікавився де
остання перебуває. На її думку позивач
дитиною не цікавиться, за час їхнього
перебування у шлюбі він вихованням
дитини не займався, хоча дитина
ставиться до нього прихильно. Крім того
за місцем його нинішнього проживання
по АДРЕСА_2 відсутні належні умови для
перебування їхнього сина, такі умови є
за місцем проживання батьків позивачка
по АДРЕСА_3. Також вона не згодна з
рішенням органу опіки та піклування,
відповідно до якого позивач має право
забирати дитину з собою на ніч щотижня
з суботи на неділю, оскільки у дитини є
розпорядок дня та звички, зокрема іноді
у неї буває денний сон, також дитина на
ніч звикла слухати казку і засинає
тримаючи матір за руку, перед сном з нею
необхідно проводити гігієнічні
процедури. Порушення цього розпорядку,
на думку відповідачки, може негативно
вплинути на розвиток дитини. При цьому
вона згодна надавати дитину позивачку
лише в денний час кожної суботи з 09 год.
00 хв. до 19 год. 00 хв. Щодо неприйняття
продуктів харчування для сина, на що
вказував позивач, пояснила, що ці
продукти вона дійсно повертала,
оскільки вони протипоказані до
вживання їхньому сину і після їх
вживання у нього виникають алергічні
реакції.

Представник відповідачки підтримала
доводи останньої, висловлені нею в
своїх поясненнях.

Представник Новгород-Сіверської
міської ради Новгород-Сіверського
району Чернігівської області пояснив,
що виходячи з інтересів дитини вважає
недоцільним залишати дитину сторін на
ніч у позивача, оскільки це може
негативно вплинути на її розвиток і цю
обставину не було враховано органом
опіки та піклування при прийняття
відповідного рішення у жовтні 2013 року.

Під час допиту в якості свідка
відповідачка дала показання про те, що
з 25 червня 2013 року позивач залишив їхню
сім'ю і дитиною не цікавився,
відмовлявся купувати їй ліки. Були
випадки, коли вона відмовляла йому в
зустрічі з сином, але причиною цього
були хвороби останнього. Крім того,
вона періодично отримувала на свій
мобільний телефон SMS- повідомлення з
мобільного телефону позивача з
погрозами, зі змісту яких було
зрозуміло, що їх писала нинішня дружина
позивача. Відповідно вона проти
спілкування їхньої дитини з останньою.
Також не хоче, щоб позивач зустрічався
з сином за місцем проживання його
батьків, оскільки, з її слів, батько
позивача зловживає спиртними напоями,
вчиняв правопорушення, були випадки
коли батьки позивача давали дитині
невідомі пігулки.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 дав
показання про те, що він є батьком
відповідачки, а позивач його колишній
зять. У його доньки з батьками позивача
склалися неприязні стосунки. З кінця
червня 2013 року донька почала жити разом
з сином у нього вдома, оскільки позивач
пішов до іншої жінки. Проти спілкування
позивача з онуком він не заперечує.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 дала
показання про те, що вона працює на
посаді директора Новгород-Сіверського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді і є членом опікунської
ради при Новгород-Сіверській міській
раді Новгород-Сіверського району
Чернігівської області. На розгляд ради
виносилося питання з приводу участі
позивача у вихованні своєї дитини і
було прийнято відповідне рішення, яким
визначено спосіб його участі у
вихованні дитини. При вирішенні цього
питання відповідачка висловлювалася
проти того, щоб у вихованні її сина
брала участь нинішня дружина позивача
та щоб їхня дитина залишалася ночувати
у позивача. Також проводилося
обстеження умов проживання позивача в
квартирі по АДРЕСА_3. З'ясовано, що в цій
квартирі належні умови для проживання
дитини, про що було складено акт. Згодом
позивач звернувся та повідомив, що
відповідачка чинить йому перешкоди у
спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим
вони приїздили до неї додому і після
спілкування остання надала позивачу
дитину. 11 січня 2014 року вона разом з
позивачем знову виїздила до
відповідачки з приводу ненадання
дитини. Приїхавши вони встановили, що
відповідачки вдома немає, під час
телефонної розмови остання заявила, що
перебуває на роботі, дитину позивачу не
надасть і з цього приводу буде
позиватися до суду. Зважаючи на це було
складено відповідний акт про ненадання
дитини батьку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 дала
показання про те, що вона є подругою
відповідачки, позивача знає з 2012 року.
Відповідачка, з її слів,
характеризується позитивно. Вона часто
навідує останню, зокрема й по суботах,
але жодного разу не бачила там
позивача. Також зазначила, що дитина
позивача та відповідачки часто хворіє.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 дала
показання про те, що вона є хрещеною
матір'ю дитини позивача та
відповідачки, товаришує з останньою,
при цьому позивач з нею практично не
спілкується. Про створення перешкод
позивачу в спілкуванні з дитиною їй
нічого не відомо, але відповідачка їй
розповідала, що позивач дитиною та її
здоров'ям не цікавиться.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 дала
показання про те, що вона є колегою
відповідачки і товаришує з нею.
Позивача вона ніколи не бачила, хоча
досить часто відвідує відповідачку за
місцем її проживання, зокрема й по
суботах. Також пригадала, що 21 грудня 2013
року вони спільно з відповідачкою
влаштовували свято для своїх дітей і на
цьому святі позивач не був присутній.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідачки, їхніх представників,
допитавши свідків та дослідивши
матеріали справи і наявні в них докази,
суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивач та
відповідачка з 28 лютого 2009 року
перебували у шлюбі, який було розірвано
рішення Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 06 серпня 2013 року, що набрало
законної сили 20 серпня 2013 року (а.с. 6).
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них
народилася дитина - ОСОБА_6 (а.с. 4), яку
відповідно до вказаного вище рішення
суду залишено проживати разом з
відповідачкою. З пояснень позивача та
показань відповідачки вбачається, що
фактично з червня 2013 року вони
проживають окремо і саме з того часу
їхня спільна дитина проживає разом з
відповідачкою.

Відповідно до частин першої та другої
статті 141 Сімейного кодексу України
(далі - СК України) мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини
незалежно від того, чи перебувають вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини другої статті 157
СК України той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.

Враховуючи відсутність між сторонами
згоди щодо участі позивача у вихованні
дитини, 16 липня 2013 року останній
звернувся до органу опіки та
піклування - Новгород-Сіверської
міської ради Новгород-Сіверського
району Чернігівської області із заявою
про встановлення йому способу участі у
вихованні своєї дитини (а.с. 47). Рішенням
виконавчого комітету
Новгород-Сіверської міської ради
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області №152 від 03 жовтня
2013 року позивачу встановлено наступний
порядок участі у вихованні своєї
дитини: щотижня, на території батька з 10
год. 00 хв. суботи до 10 год. 00 хв. неділі
(а.с.5).

Як з'ясовано, після прийняття органом
опіки та піклування вказаного рішення,
відповідачка створювала позивачу
перешкоди у спілкуванні з дитиною, що
підтверджується, крім пояснень
позивача, показаннями свідка ОСОБА_8,
яка спілкувалася з цього приводу з
відповідачкою і сприяла усуненню таких
перешкод та актом обстеження
житлово-побутових умов від 11 січня 2014
року (а.с. 7), згідно з яким в день
складення акту відповідачка
відмовилася надати дитину позивачу.
При цьому доводи відповідачки про те,
що субота 11 січня 2014 року була робочим
днем і вона перебувала на роботі, а
дитина в дитячому садку суд не вважає
такими, що об'єктивно унеможливлювали
надання дитини батьку, оскільки
відповідачка мала повідомити позивачу
місце знаходження дитини для
забезпечення його права на спілкування
з сином, виконавши таким чином рішення
органу опіки та піклування. Також суд
вважає необґрунтованими доводи
відповідачки, що причиною ненадання
сина позивачу в інші суботні дні були
його часті хвороби, оскільки з наданої
суду медичної документації вбачається,
що у період з 03 жовтня 2013 року до
звернення позивача з позовом до суду,
дитина сторін лише один раз в суботу 05
жовтня 2013 року перебувала в лікарні,
дані ж про її лікування в інші дні,
визначені для спілкування з позивачем,
суду не надані, хоча відповідно до
статті 60 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України)
саме на відповідачку покладається
обов'язок довести ці обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
заперечень проти позову. Показання
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що
вони, відвідуючи відповідачку за
місцем її проживання, не бачили там
позивача, жодним чином не спростовують
доводів останнього про створення йому
перешкод у спілкуванні з сином.

Відповідно до частини першої статті 159
СК України якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про зобов'язання
відповідачки не чинити перешкод
позивачу у спілкуванні з сином та
участі в його вихованні є
обґрунтованими, тому права позивача на
спілкування і виховання свого сина
підлягають захисту, відповідно позов у
цій частині необхідно задовольнити.

Згідно з частиною другою статті 159 СК
України суд визначає способи участі
одного з батьків у вихованні дитини
(періодичні чи систематичні побачення,
можливість спільного відпочинку,
відвідування дитиною місця його
проживання тощо) місце та час їхнього
спілкування. В окремих випадках, якщо
це викликано інтересами дитини, суд
може обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи. Під час
вирішення спору щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини береться до
уваги ставлення батьків до виконання
своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають значення, в тому
числі стан психічного здоров'я одного з
батьків, зловживання ним алкогольними
напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частини першої статті 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року (дата набуття
чинності для України 27 вересня 1991 року)
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи питання щодо участі позивача
у вихованні свого сина і спілкуванні з
ним, суд враховує, що дитині сторін
виповнилося лише чотири повні роки,
вона прихильно ставиться до своїх
батьків, сторони свої обов'язки щодо
утримання дитини виконують, зокрема
позивач сплачує аліменти, відповідачка
займається вихованням дитини. Також
суд враховує, що дитина сторін лягає
спати о 21 год., при цьому на ніч вона
звикла слухати казку та тримати свою
матір за руку, перед сном з нею потрібно
проводити гігієнічні процедури. Це
свідчить про наявність у дитини
усталеного розпорядку дня та
відповідних звичок. За таких обставин
зміна звичного для дитини розпорядку
дня може мати негативний вплив на її
психоемоційний стан, зокрема почуття
захищеності і впевненості,
усвідомлення соціальних ролей та
систему цінностей дитини.

Тому суд вважає за необхідне
встановити позивачу періодичні
побачення з сином один раз на тиждень
кожної суботи з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00
хв., з можливістю їх здійснення за
місцем реєстрації позивача в квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки ця квартира є одним з місць
проживання позивача і в ній згідно акту
обстеження житлово-побутових умов від
12 липня 2013 року є всі необхідні умови
для перебування дитини (а.с. 48). Такий
порядок максимально відповідатиме
інтересам малолітньої дитини.
Залишення ж дитини сторін на ніч з
батьком під час їхніх зустрічей є
недоцільним. Тому суд, на підставі
частини шостої статті 19 СК України,
визнає встановлений органом опіки та
піклування порядок участі позивача у
вихованні дитини, яким передбачено
можливість залишення дитини на ніч у
позивача, таким, що суперечить
інтересам останньої.

Доводи відповідачки про те, що батько
позивача зловживає спиртними напоями
та вчиняв адміністративні
правопорушення і відповідно є
недоцільними зустрічі позивача з сином
в квартирі по АДРЕСА_3, де проживають
батьки позивача, суд вважає не
обґрунтованими, оскільки вказані
відповідачкою обставини, крім її
показань, не доведені будь-якими іншими
належними доказами, зокрема довідкою
про перебування батька позивача на
обліку у лікаря нарколога, постановами
про накладення на нього
адміністративних стягнень, хоча саме
відповідачка зобов'язана у
відповідності до статті 60 ЦПК України
довести ці обставини.

Таким чином позовні вимоги щодо
встановлення порядку участі позивача у
вихованні свого сина і спілкуванні з
ним підлягають задоволенню частково із
визначенням позивачу періодичних
побачень з сином один раз на тиждень
кожної суботи з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00
хв., з можливістю спільного відпочинку
та відвідування дитиною батька за
місцем його реєстрації, за адресою:
АДРЕСА_1. В задоволенні ж решти позовних
вимог необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої
статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню в частині зобов'язання не
чинити перешкод і встановлення
щотижневого десятигодинного
спілкування позивача з сином, на
користь останнього з відповідачки
підлягають стягненню судові витрати,
що складаються зі сплаченого судового
збору, пропорційно до задоволених
позовних вимог, у розмірі 101 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 3 Конвенції про права дитини,
статтями 19, 141, 153, 157, 159 Сімейного
кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Новгород-Сіверська
міська рада Новгород-Сіверського
району Чернігівської області, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною і її вихованні та визначення
способу участі у вихованні дитини і
спілкуванні з нею - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
не чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
у спілкуванні з сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та участі у його вихованні.

Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб
участі у вихованні свого сина ОСОБА_6 та
спілкуванні з ним:

- встановити періодичні побачення один
раз на тиждень кожної суботи з 09 год. 00
хв. до 19 год. 00 хв., з можливістю
спільного відпочинку та відвідування
дитиною батька за місцем його
реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 в якості відшкодування судових
витрат зі сплати судового збору 101 (сто
одну) гривню 50 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 21 березня 2014
року