АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/811/14
Головуючий в 1 інстанції-
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Болтунової Л.М.

суддів:
Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі:
Гасановій С.Д.к

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 вересня 2011 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до підприємства із 100%
іноземними інвестиціями «Білла
Україна», третя особа - філія № 4(201)
підприємства із 100% іноземними
інвестиціями «Білла Україна», про
зміну формулювання причин звільнення, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом
і просила визнати формулювання причини
звільнення, зазначені в наказі № 184-ВК
від 23 вересня 2010 року та трудовій
книжці, неправильними; змінити
формулювання причини звільнення,
шляхом внесення до даного наказу та
трудової книжки змін щодо причин
звільнення, а саме: зазначити причиною
звільнення - «за власним бажанням у
зв*язку з порушенням роботодавцем
законодавства про працю відповідно до
ч.3 ст.38 КЗпП України».

Обґрунтовуючи свої вимоги
послалася на те, що за рішенням
Ленінського райсуду м.
Дніпропетровська від 31 травня 2010 року,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2010 року, було
визнано незаконним і скасовано наказ №
68-ВК від 15 травня 2009 року директора
філії № 4(201) підприємства із 100%
іноземними інвестиціями «Білла
Україна» у м. Дніпропетровську про
звільнення її з роботи за п.3 ст.40 КЗпП
України та поновлено її на роботі на
посаді контролера-касира вказаної
філії. В частині поновлення на роботі
судове рішення допущено до негайного
виконання. Відповідач не поновив її на
роботі шляхом видання наказу та
фактичного допущення до виконання
своїх обов*язків. Вона змушена
звертатися до органів виконавчої
служби, і відповідачем у примусовому
порядку був виданий наказ про
поновлення на роботі № 170-ВК від 03
вересня 2010 року. 23 вересня 2010 року вона
подала заяву про звільнення з роботи за
ч.3 ст.38 КЗпП України, однак
відповідачем була звільнена
відповідно до ст.38 КЗпП України за
власним бажанням.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 вересня
2011 року, залишеним без змін апеляційним
судом Дніпропетровської області від 20
листопада 2012 року, в позові відмовлено.

06 листопада 2013 року ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2012 року скасована і справа
направлена на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судом встановлено, що з липня 2007
року ОСОБА_1 працювала на посаді
контролера-касира у філії № 4 (201)
підприємства із 100% іноземними
інвестиціями «Білла Україна» у м.
Дніпропетровську. 15 травня 2009 року вона
наказом № 68-ВК була звільнена з роботи
на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 31 травня
2010 року, яке залишено без змін
апеляційним судом Дніпропетровської
області, визнано незаконним вказаний
наказ та позивачка була поновлена на
роботі на посаді контролера-касира; в
останній частині рішення суду допущено
до негайного виконання.

01 червня 2010 року ОСОБА_1
звернулась до відповідача з заявою, в
якій просила поновити її на роботі та
виплатити заробітну плату за місяць
вимушеного прогулу, посилаючись на
вказане рішення суду. ( а.с.16)

У подальшому позивачка отримавши
виконавчий лист звернулась до органу
виконавчої служби. Отримавши постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 01.09.2010 року, відповідач видав наказ
№ 170-ВК від 03 вересня 2010 року, яким
ОСОБА_1 була поновлена на роботі.

23 вересня 2010 року позивачка
подала відповідачу заяву про її
звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП
України, у зв*язку з порушенням
роботодавцем законодавства про працю.

На підставі вказаної заяви
відповідач, наказом від 23.09.2010 року №
184-ВК звільнив позивачку з роботи за
власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що зазначені позивачкою
в заяві від 23 вересня 2010 року підстави
для її звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП
України не є підставами для змінення у
судовому порядку формулювання
звільнення її з роботи за власним
бажанням.

Проте, з таким висновком колегія
суддів не погоджується.

За змістом ст. 38 КЗпП України
працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним на невизначений строк
трудовий договір. При цьому строк
розірвання трудового договору і його
правові підстави залежать від причин,
які спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. В разі, якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення працедавцем трудового
законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України),
не підтверджуються, або працедавцем не
визнаються, останній не вправі
самостійно змінювати правову підставу
розірвання трудового договору на ч. 1
ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

Згідно до ч.5 ст.235 КЗпП України,
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом який
розглядає спір, підлягає негайному
виконанню.

Ухвалюючи рішення, судом першої
інстанції не було враховано того, що
для визначення правової підстави
розірвання трудового договору
значення має сам лише факт порушення
законодавства про працю, що спонукало
працівника до розірвання трудового
договору з власної ініціативи, а не
поважність чи неповажність причин
такого порушення та істотність
порушення трудових прав працівника.
Крім того, суд не звернув уваги на те, що
працедавець не вправі самостійно
змінювати визначену працівником
причину звільнення з роботи.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що за наявності порушень вимог
законодавства про працю з боку
відповідача, позивачка мала підстави
для реалізації, передбаченого ч. 3 ст. 38
КЗпП України, права на розірвання
трудового договору у визначений нею
строк.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що оскаржуване судове
рішення не може залишатися в силі,
оскільки постановлено судом першої
інстанції з порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, на підставі п.4 ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 вересня
2011 року скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Визнати, що розірвання трудового
договору між ОСОБА_1 та філією № 4 (201)
підприємства із 100% іноземними
інвестиціями «Білла Україна» у м.
Дніпропетровську відбулося 23 вересня
2010 року з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38
КЗпП України, а саме: у зв'язку з
невиконанням з боку роботодавця
(відповідача) вимог законодавства про
працю.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1
відповідно до наказу директора філії №
4 (201) підприємства із 100% іноземними
інвестиціями «Білла Україна» у м.
Дніпропетровську № 184-ВК від 23.09.2010 року
за ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язати підприємство із 100%
іноземними інвестиціями «Білла
Україна» в особі філії № 4 (201)
підприємства із 100% іноземними
інвестиціями «Білла Україна» у м.
Дніпропетровську внести зміни до
трудової книжки ОСОБА_1, а саме: змінити
внесений запис про її "звільнення з
роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП
України" на запис "звільнення з роботи
за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38
КЗпП України".

Стягнути з підприємства із 100%
іноземними інвестиціями «Білла
Україна» судовий збір на користь
держави в розмірі 229,40 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: