АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/120/2014
інстанції: Войтенко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
міста Києва від 18 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Подільської районної у місті Києві
державної адміністрації, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
користування жилим приміщенням та за
зустрічним позовом Подільської
районної у місті Києві державної
адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про примусове виселення, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Подільської районної
в місті Києві державної адміністрації
про визнання права користування жилим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що він з 1990 року
постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1
Зазначив, що у вказаній квартирі з 1982
року проживав та був зареєстрованим
його батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 В 1984
році мати позивача померла.

В 1987 році батько ОСОБА_5 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_7

В ІНФОРМАЦІЯ_1 році батько позивача
ОСОБА_5 помер. Позивач займався його
похованням. За згодою його дружини
ОСОБА_7 він вселився в спірну квартиру,
зробив у ній поточний ремонт та перевіз
туди особисті речі.

З 1990 року позивач проживав разом з
ОСОБА_7., вів спільне господарство,
надавав матеріальну допомогу. ОСОБА_7
не заперечувала проти реєстрації
позивача в даній квартирі, але у зв'язку
з тим, що вона зловживала алкогольними
напоями, не знайшла часу для реєстрації
позивача, однак він фактично набув
право користування вказаною квартирою
за згодою дружини батька.

ОСОБА_7 часто була відсутня по місцю
проживання, вела розгульний спосіб
життя. З грудня 2009 року в спірній
квартирі не з'являлась, в результаті
чого була подана заява до
правоохоронних органів про її розшук.
Відповідно до повідомлення
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла в
лікарні швидкої допомоги від
переохолодження.

Позивач також посилався на те, що
спірна квартира є його постійним
місцем проживання, за яким він проживає
разом з сином ОСОБА_8, отримує за
вказаною адресою кореспонденцію,
сплачує комунальні платежі.

У зв'язку із тим, що наданий час
Подільська районна в місті Києві
державна адміністрація ініціює
питання про виселення його з спірної
квартири, звернувся до суду з даним
позовом, в якому просить визнати за ним
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

4 листопада 2013 року представник
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 27 березня 2013 року у справі
№2607/15257/12 із квартири АДРЕСА_1 було
виселено ОСОБА_8 (сина позивача за
первісним позовом) та ОСОБА_9

При виконанні вказаного рішення суду, 1
червня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві було
встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі
спірної квартири виїхали самостійно,
однак в дану квартиру протиправно
вселились ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Подільська районна в місті Києві
державна адміністрація намагалась
вирішити питання про виселення ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в добровільному
порядку, за результатами чого ОСОБА_2
написав розписку, копія якої наявна в
матеріалах справи, що зобов'язується
разом зі своєю сім'єю звільнити спірну
квартиру, однак до цього часу квартиру
не звільнено.

Посилаючись на вказані обставини,
Подільська районна в місті Києві
державна адміністрація просила
виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 18 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов задоволено. Виселено
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. Вирішено питання про
розподіл судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити
повністю. Апелянт посилається на те, що
судом не з'ясовано усіх важливих для
справи обставин, зокрема надання
померлою ОСОБА_7 згоди на його вселення
та проживання у спірному житловому
приміщенні, а також на те, що
відповідачем не доведено наявність
достатніх підстав для його виселення у
розумінні вимог житлового
законодавства, у зв'язку із чим
неправомірно задоволено зустрічний
позов про виселення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали та просили її задовольнити.

Представник Подільської районної у
місті Києві державної адміністрації -
Мороз Д.С. проти апеляційної скарги
заперечував, рішення Подільського
районного суду міста Києва від 18
листопада 2013 року просив залишити без
змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 17 січня 2012
року, яке набрало законної сили, що 22
березня 1982 року на спірну квартиру
АДРЕСА_1 було видано ордер на право її
зайняття на ім'я ОСОБА_5 (батька
позивача ОСОБА_2) на сім'ю з двох осіб -
на нього та його дружину ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла, а
ОСОБА_5 26 червня 1987 року зареєстрував
шлюб з ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, а тому
особовий рахунок на спірну квартиру на
підставі розпорядження Шевченківської
державної районної адміністрації від 29
квітня 1992 року було переоформлено на
ім'я ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року на підставі
лікарського свідоцтва про смерть було
зареєстровано смерть ОСОБА_7

Судовим рішенням від 17 січня 2012 року
встановлено, що до спірної квартири
АДРЕСА_1 вселився син позивача ОСОБА_8 з
дружиною ОСОБА_9 та дитиною.

До вселення ОСОБА_8 до спірної квартири
останній проживав з батьками у АДРЕСА_2,
що свідчить про те, що його батьки,
тобто позивач по даній справі ОСОБА_2 на
момент вселення до спірної квартири
сина ОСОБА_8 проживав з дружиною ОСОБА_3
та сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2

Таким чином суд першої інстанції
правильно виходив із того, що
твердження ОСОБА_2 щодо вселення до
спірної квартири після смерті батька у
1990 році, і проживання у ній з того часу,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи та спростовуються
встановленими обставинами справи.

Також судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 на момент смерті свого батька
ОСОБА_5. та до 15 листопада 2012 року був
зареєстрований у АДРЕСА_2 разом з
членами свої сім'ї - дружиною

ОСОБА_3 та синами ОСОБА_8 і ОСОБА_4

За вказаною адресою ОСОБА_4
приватизували квартиру та набули права
власності по 1/4 частині квартири кожен,
тобто по 11,05 кв.м. жилої площі.

Виходячи із викладеного слід дійти
висновку, що позивач не набув в
установленому законом порядку права
користуватися спірною квартирою від
наймача ОСОБА_7, оскільки не був членом
її сім'ї та не проживав з нею спільно, не
вів спільного господарства.

Не набули права користування квартирою
також і інші відповідачі за зустрічним
позовом - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які
вселилися у спірну квартиру у
листопаді-грудні 2012 року, тобто значно
пізніше смерті законного наймача
ОСОБА_7

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову про визнання права користування
жилим приміщенням, оскільки ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися без
достатніх на те підстав, а відтак, в
силу вимог ст. 116 ЖК України підлягають
виселенню.

Судом правильно вирішено питання про
розподіл судових витрат по справі у
відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що судом не з'ясовано всіх
важливих для правильного вирішення
справи обставин, зокрема, залишено поза
увагою те, що позивачем за зустрічним
позовом не доведено наявність
достатніх підстав для виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймаються
до уваги колегією суддів, оскільки не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному розгляді справи та з
огляду на встановлені рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 17 січня 2012 року, яке набрало
законної сили, обставини.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно з частини 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 18 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко