Справа № 463/2214/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/1990/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів:
Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря
Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 25 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, які діють у
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, до ОСОБА_2, про визначення
часток у спільній сумісній власності
та встановлення порядку користування
квартирою; зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням, переселення ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 і ОСОБА_6, які діють у своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, звернулись з
позовом до ОСОБА_2, з врахуванням
уточнених вимог, прийнятих судом, про
визначення за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і ОСОБА_2 права спільної
часткової власності за кожним на 1/5
ідеальних частин квартири АДРЕСА_1;
встановлення порядку користування
спірною квартирою, згідно з яким:
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9
залишити в користуванні житлові
кімнати площею 17,4 кв.м і 12,5 кв.м,
позначені в технічному паспорті
літерами 21-6 і 21-7, а ОСОБА_2 - кімнату
площею 8,6 кв.м, позначену в технічному
паспорті літерою 21-5. В спільному
користуванні просять залишити коридор
площею 9,7 кв.м, позначений в технічному
паспорті літерою 21-1, кухню площею 7,1
кв.м, позначену в технічному паспорті
літерою 21-4, ванну площею 2 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-2, вбиральню площею 0,7 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-3, та комору в підвалі площею
4,5 кв.м; переселити відповідача ОСОБА_2
з житлової кімнати площею 17,4 кв.м (21-6) у
в житлову кімнату 8,6 кв.м (21-5). В
обґрунтування своїх вимог посилаються
на те, що сторони є співвласниками
спірної квартири, яку набули у
власність шляхом приватизації. Між
ними не визначено юридично конкретних
місць проживання в квартирі, що
призводить до конфліктів. Квартира
побудована по типовому проекту, а тому
не може бути поділена в натурі.
Відповідач займає кімнату площею 17,4
кв.м, що перевищує належну їй частку. Як
на підставу позову посилаються на
статті 41, 124 Конституції України, статті
8, 15, 16, 355-357, 372, 386, 391 ЦК України, статті 64,
150, 156 ЖК України.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним
позовом про встановлення порядку
користування спірною квартирою.
Просить залишити у її користуванні
кімнату площею 17,4 кв.м, позначену в
технічному паспорті літерою 21-6, а у
користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 залишити кімнати площами 8,6 кв.м.
і 12,5 кв.м, позначені в технічному
паспорті літерами 21-5 і 21-7 відповідно, а
також 2/3 коридору площею 6,38 кв.м,
позначеного у технічному паспорті
літерою 21-1, який розташований біля
кімнати площею 12,5 кв.м. У спільному
користуванні просить залишити коридор
площею 9,7 кв.м, ванну кімнату площею 2
кв.м, туалет площею 0,7 кв.м та кухню
площею 7,1 кв.м. В обґрунтування своїх
вимог посилається на те, що 21 листопада
2007 року виконавчим комітетом
Львівської міської ради, на підставі
рішення № 811 від 28 вересня 2007 року на її
ім'я видано ордер № 003348 на спірну
квартиру для сім'ї з чотирьох осіб. 12
березня 2013 року вказана квартира була
приватизована та видано свідоцтво про
право власності на квартиру,
відповідно до якого сторони є
співвласниками цієї квартири. У її
користуванні завжди перебувала
кімната площею 17,4 кв.м , у користуванні
відповідачів - дві інші кімнати та 2/3
коридору, а в спільному користуванні
-решта приміщень квартири. Відповідач
ОСОБА_4 не бажає приймати участь в
утриманні квартири. Постійні
конфлікти призвели до погіршання її
(ОСОБА_2) стану здоров'я, вона є
інвалідом третьої групи. Вказує, що
разом з нею у кімнаті проживають її
чоловік ОСОБА_10 та онук ОСОБА_11

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4, ОСОБА_6, які діють у своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, до ОСОБА_2
про визначення часток у спільній
сумісній власності та встановлення
порядку користування квартирою,
задоволено. Ухвалено визначити за
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2
(за кожним) право власності на 1/5
ідеальної частини квартира АДРЕСА_1.
Встановлено наступний порядок
користування спірною квартирою:
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залишено
в користуванні житлові кімнати
площею17,4 кв.м і 12,5 кв.м, позначені в
технічному паспорті літерами 21-6 і 21-7
відповідно; ОСОБА_2 залишено в
користуванні кімнату площею 8,6 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-5; в спільному користуванні
співвласників квартири залишено
коридор площею 9,7 кв.м, позначений в
технічному паспорті літерою 21-1, кухню
площею 7,1 кв.м, позначену в технічному
паспорті літерою 21-4, ванну площею 2 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-2, вбиральню площею 0,7 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-3, та комору в підвалі площею
4,5 кв.м. Переселено ОСОБА_2 з житлової
кімнати площею 17,4 кв.м у житлову
кімнату площею 8,6 кв.м. Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 549,53 грн.
судового збору. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення суду скасувати частково та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов, відмовити у
задоволенні первісного позову в
повному об'ємі. Апелянт вважає, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при неповно з'ясованих
обставинах справи. Стверджує, що
визначений судом порядок
користуванням спірною квартирою
порушує її права, суд не взяв до уваги,
що між сторонами фактично склався
порядок користування квартирою, у
кімнаті разом з нею проживають її
чоловік та онук, що суд не врахував.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскільки суд
першої інстанції в частині задоволення
вимог за первісним позовом про
встановлення порядку користування
сторонами спірною квартирою і
переселення, зробив свої висновки без
належних підстав, справу вирішено без
достатньої перевірки обґрунтованості
вказаних вимог; висновки суду в цій
частині не відповідають фактичним
обставинам справи, встановленим на
підставі повної і всебічної перевірки
доказів, їх дослідження і правильної
оцінки; тому з висновками суду в цій
частині погодитися не можна. Розподіл
судових витрат між сторонами підлягає
зміні у відповідності до ст. 88 ЦПК
України.

На підставі ст.ст.11,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у
зазначеній вище частині цим вимогам не
відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 набули право спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
в порядку її приватизації з державного
житлового фонду, що підтверджується
копією свідоцтва про право власності
на квартиру від 12 березня 2013 року № Л19188
(а.с. 34). Оскільки квартира у їх
власність перейшла шляхом
приватизації, право власності набуто
за однакових правових підстав.
Враховуючи це, суд першої інстанції
вірно виходив із рівності часток
співвласників.

З технічного паспорта на спірну
квартиру вбачається, що загальна площа
квартири становить 58 кв.м, житлова - 38,5
кв.м (а.с.10-12). Всі співвласники
зареєстровані у спірній квартирі, де
також зареєстрований і проживає у
якості наймача ОСОБА_11 (а.с.36). ОСОБА_2
стверджує, що у квартирі також без
реєстрації проживає ОСОБА_10, з яким
вона перебуває у зареєстрованому шлюбі
(а.с.37). Між співвласниками склався
порядок користування спірною
квартирою з врахуванням проживання у
ній інших мешканців, які не є
співвласниками. ОСОБА_2 разом із ОСОБА_10
та ОСОБА_11 (її онуком) займають кімнату
21-6 площею 17,4 кв.м, інші мешканці
займають дві інші кімнати (21-5, 21-7)
площею 12,5 та 8,6 кв.м, чого сторони не
заперечують.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України правом власності, яке є
непорушним, є право особи на майно
(право володіння, користування та
розпорядження), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею і
на свій розсуд, незалежно від волі
інших осіб. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Ніхто не може бути
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Право власності є
непорушним. Згідно зі ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. У
відповідності до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири).

Спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власність (ст.ст. 355, 368 ЦК України).

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками, при
цьому вважається, що частки
співвласників є рівними. При вирішенні
судом першої інстанції вимоги про
визначення часток сторін у майні, що
належить їм на праві спільної сумісної
власної, зазначені вимоги закону
враховані і вірно визначено про
належність кожному із співвласників
спірної квартири по 1/5 її частки. При
встановленні зазначених фактів судом
першої інстанції не було порушено норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду в цій частині відповідає
вимогам закону та обставинам справи.
Висновки суду ґрунтуються на аналізі
зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід
погодитися, оскільки в цій частині ним
правильно визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
в цій частині.

Оскаржуване рішення в цій частині слід
залишити без змін, оскільки при
вирішенні зазначеної вимоги суд
правильно визначив характер спірних
правовідносин та встановив дійсні
обставини справи.

У разі поділу між співвласниками
майна, що є у їх спільній сумісній
власності, право спільної сумісної
власності на таке майно припиняється і
майно належить співвласникам на праві
спільної часткової власності (ст.ст. 365,
356 ЦК України).

При вирішенні вимог про встановлення
порядку користування сторонами
спірною квартирою та переселення, суд
виходив з вимог ч. 1 ст. 367, ч.ч.1,2 ст. 370 ЦК
України згідно з якими майно, що є у
спільній частковій власності, може
бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними; співвласники мають право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності; та
встановив порядок згідно до позовних
вимог за первісним позовом, з чим
погодитись не можна, оскільки такі
висновки не відповідають вимогам
закону.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Такий виділ
допускається при наявності технічної
можливості.

Встановлено, що між співвласниками не
досягнуто згоди щодо поділу спірної
квартири, яка є у спільній власності.
Планування та площа квартири не
дозволяють виділити кожному із
співвласників частину житла, що
відповідає його частці у цій власності,
або відповідає частці ОСОБА_2 і
об'єднаним часткам інших
співвласників, а також відповідає
вимогам житлового законодавства щодо
норм жилої площі.

Судом установлено, що виділ належних
співвласникам часток спірної квартири
в натурі неможливий. Всі
співвласниками разом із членами їх
сімей проживають у спірній квартирі,
між ними склався порядок користування
спірним житлом, якого вони
дотримуються. У квартирі проживає
піднаймач.

Суд першої інстанції на ці обставини
уваги не звернув, неправильно
застосував матеріальний закон, який
регулює спірні правовідносини, що
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення у цій частині слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід
провести розподіл судових витрат між
сторонами у рівних частинах та
стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 274,77
грн.

Керуючись ст.88, ст.303, п.п.1,2,3 ч.1, ст.307, ст.
ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 25 грудня 2013 року в частині
встановлення наступного порядку
користування квартирою АДРЕСА_1:
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залишити
в користуванні житлові кімнати площею
17,4 кв.м і 12,5 кв.м, позначені в технічному
паспорті літерами 21-6 і 21-7 відповідно;
ОСОБА_2 залишити в користуванні кімнату
площею 8,6 кв.м, позначену в технічному
паспорті літерою 21-5; в спільному
користуванні співвласників квартири
залишити коридор площею 9,7 кв.м,
позначений в технічному паспорті
літерою 21-1, кухню площею 7,1 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-4, ванну площею 2 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-2, вбиральню площею 0,7 кв.м,
позначену в технічному паспорті
літерою 21-3, та комору в підвалі площею
4,5 кв.м; переселення ОСОБА_2 з житлової
кімнати площею 17,4 кв.м у житлову
кімнату площею 8,6 кв.м, - скасувати та в
цій частині ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

В частині розподілу судових витрат
рішення змінити та стягнути з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 274,77 грн. судового
збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: