Номер провадження № 22-ц/785/1922/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарях Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про виселення із гуртожитку, за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року,

встановила:

В липні 2013 р. квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (далі КЕВ) звернувся до суду з вищевказаним позовом (а. с. 2 4), в якому на підставі ст. ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 127, 132 ЖК України, просив: 1) виселити ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із житлового приміщення гуртожитку за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, будинок № 39, кімната № 309; 2) стягнути з ОСОБА_4 на користь КЕВ судовий збір у розмірі 119,00 грн..

Свої вимоги КЕВ мотивував тим, що батьку відповідачки, на сімю з двох осіб він та донька ОСОБА_4, було надано для тимчасового проживання на час проходження військової служби в Одеському гарнізоні житлову площу у гуртожитку за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, будинок № 39, кімната № 309. Згодом батько для проходження військової служби переїхав в іншу місцевість. ОСОБА_4 не є військовослужбовцем, проте разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_5 утримує вказане житлове приміщення без законних на те підстав.

Представник КЕВ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Пояснила, що підстави для її виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні.

Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, вважав необхідним відмовити в задоволенні позову. Посилався на порушення прав малолітньої дитини, оскільки кімната в гуртожитку це єдине місце його проживання.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.13 р. (а. с. 48 49 зворотна сторона) в задоволенні позову КЕВ відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі КЕВ просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального (ст. 257 ЦК України, ст. ст. 76, 141 СК України, ст. ст. 31, 34, 37, 39, 125, 127 ЖК України) та процесуального (ст. 213 ЦПК України) права: - безпідставним є висновок суду щодо пропуску строку позовної давності. Безпідставність проживання відповідачки в гуртожитку було виявлено у серпні 2010 р.. З позовом КЕВ звернувся 25.07.13 р.; - відповідачка заселилася у гуртожиток як член сімї батька військовослужбовця. Спеціального ордеру на кімнату в гуртожитку особисто вона не отримувала; - відповідачка військову службу в Збройних Силах України не проходить, на квартирному обліку військовослужбовців не перебуває; - відсутні докази, що відповідачка є одинокою особою з неповнолітньою дитиною.

КЕВ свого представника в судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи КЕВ двічі сповіщався належним чином. Заяв та клопотань суду не надав.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити як необґрунтовану, рішення залишити як законне та обґрунтоване. Посилалася на те, що вона вселилася до гуртожитку як член сімї військовослужбовця. Під час проживання в гуртожитку у неї народився син. На даний час проживає в кімнаті гуртожитку одна разом із малолітнім сином.

Третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради свого представника в судове засідання не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв та клопотань суду не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову КЕВ, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не передбачено виселення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними, без надання іншого житлового приміщення. Крім того, суд вважає, що сплинув строк позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною по справі (а. с. 49 49 зворотна сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, нормам матеріального (ст. ст. 125 ЖК України) та процесуального (ст. ст. 179, 213 ЦПК України) права.

Разом з тим, відмовивши в задоволенні позову за його безпідставністю, суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову послався і на пропуск строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Відповідно до п. 11 абз. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.09 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв, встановивши, що позовні вимоги не доведені, у мотивувальній частині послався на ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України і зазначив, що у задоволені позову слід було б відмовити також у звязку з пропуском строку позовної давності, що законом не передбачено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції, викладені в рішенні, відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, але судом було безпідставно застосовано ст. 257 ЦК України як підставу для відмови в задоволенні позову, рішення суду підлягає зміні.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування рішення суду крім безпідставністю позову, ще і пропуском строку позовної давності, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Необхідно виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 257 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні позову. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 257 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3