Головуючий суду 1 інстанції - Кузьменко
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 435/7715/13-ц
Провадження № 22ц/782/143/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді Околота
Г.М.,

суддів -
Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

при секретарі -
Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Лізінг інформаційних технологій» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 03 грудня 2013 року за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Лізінг інформаційних
технологій» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості ,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПрАТ «Лізинг
інформаційних технологій» звернулось
до суду з вимогами до відповідача
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 05.08. 2008 року між ЗАТ
«Лізинг інформаційних технологій» (на
даний час ПрАТ «Лізинг інформаційних
технологій») в особі ТОВ «Версія
-Сістемс», яке діяло на підставі
довіреності, і відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір № 120129001 про
надання в оренду на умовах фінансового
лізингу ІТ - обладнання на загальну
суму 4183 грн., строком на 24 місяці.
Предмет оренди передано відповідачу
05.08.2008 року згідно акту
приймання-передачі майна. Крім того
позивач зазначав, що між позивачем та
відповідачем виникли договірні
зобов'язання, за якими відповідач
зобов'язувався щомісячно сплачувати
орендні платежі. Однак відповідач свої
зобов'язання не виконав належним чином,
допустив заборгованість по сплаті
орендної плати, яка станом на час
звернення до суду на думку позивача
становить 14 761,39 грн. Дану суму
заборгованості позивач просив
стягнути з відповідача, а також судовий
збір у сумі 229,41 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 03 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог Приватного
акціонерного товариства «Лізінг
інформаційних технологій» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості було
відмовлено за необґрунтованістю. ( а.с.
74-76) ,

Не погодившись із вказаним
рішенням суду, представник позивача
подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних
технологій» задовольнити у повному
обсязі .При цьому апелянт вказує, що
суд прийняв рішення з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
не з`ясував всіх обставин, які мають
важливе значення для правильного
вирішення справи.

Сторони у засідання суду не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином
телефонограмою, тому зважаючи на
вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України така нявка
сторін не перешкоджає апеляційному
розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення, з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог про стягнення заборгованості
суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог,
оскільки у грудні 2008 року за заявою
ОСОБА_2 був достроково розірваний
договір та обладнання було повернуто
постачальнику.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає обставинам справи і не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Відповідно до ст.213ЦПКУкраїни рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити
тощо.

Ухвалене у справі рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року
між ЗАТ «Лізинг інформаційних
технологій», правонаступником якого є
ПрАТ «Лізинг інформаційних
технологій» (оператор), в особі ТОВ
«Версія -Сістемс», яке діяло на
підставі довіреності, і відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір про
надання в оренду на умовах фінансового
лізингу обладнання № 120129001.

Згідно п. 1.1. Договору Клієнт (
Відповідач) приймає участь в системі
LeaseIT зокрема отримує обладнання та інші
товари від Постачальників - Учасників
системи LeaseIT, а також отримує послуги,
на умовах, визначених обраним Клієнтом
Пакетом LeaseIT, а Оператор LeaseIT (Позивач),
зобов'язується на підставі заявки
Клієнта забезпечити передання Клієнту
товарів (IT -обладнання, запасних частин,
копмлектуючих, витратних матеріалів,
тощо) обраним Клієнтом Постачальників
та надання Клієнту послуг, за умови
виконання Клієнтом вимог, передбачених
пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2. Договору порядок
отримання обладнання, інших товарів та
послуг Клієнтом визначається
Правилами отримання обладнання, інших
товарів та послуг Клієнтами системи
LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким
обладнання, інші товари та послуги
передаються Клієнту, визначаються
Пакетами LeaseIT. Згідно заявки
Відповідача, ним обрано Пакет LeaseIT
Інвайт.

Також п. 6.2. Правил визначено, що строк,
протягом якого Клієнт повинен
сплачувати платежі, починається з дня
передачі обладнання Клієнту, і
закінчується в останній день
останнього календарного місяця
встановленого Пакетом LeaseIT строку.

Відповідно до вищевказаних умов
Договір укладався на строк протягом
якого Відповідач зобов'язувався
сплачувати чергові платежі - 24 місяці з
дня отримання обладнання. ( а.с. 7-14)

На підставі п.2.2 Договору, а також п.4.9
Правил позивач надав відповідачу в
оренду на умовах фінансового лізингу
обладнання. Про передачу обладнання
свідчить акт приймання-передачі майна
№120129001 від 05.08.2008 року. Загальна
вартість переданого обладнання
становить 4183 грн. ( а.с. 15)

Як вбачається з матеріалів справи, 11
грудня 2008 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до позивача через
постачальника ТОВ «Версія-Системс» із
заявою про розірвання договору №120129001
від 05.08.2008 року, у зв'язку з неналежним
виконанням оператором Lеазе ІТ своїх
зобов'язань, та повернув отримане
обладнання, на підставі акту
приймання-передачі від 11.12.2008 року, яке
було прийняте Постачальником, який
згідно з тим же договором є
представником Оператора Lеаsе ІТ. ( а.с. 7,
51,50, 28 )

Пунктом 16.4. Правил отримання
ІТ-обладнання визначено, що укладений
сторонами договір припиняється у разі:
закінчення строку, на який його було
укладено - з дня закінчення такого
строку та проведення взаємних
розрахунків; в інших випадках,
встановлених цими правилами або
договором; у випадках, встановлених
законодавством України.

Так, відповідно до п. 16.5. Правил
отримання ІТ-обладнання, інших товарів
та послуг у системі LeaseIT укладений
сторонами договір може бути розірваний
за згодою сторін.

При цьому, колегія суддів відхиляє
доводи апелянта стосовно того, що ТОВ
«Версія-Системс» не була повноважна на
отримання обладнання та заяви про
розірвання договору , оскільки
відносини між оператором ЗАТ «Лізинг
інформаційних технологій» та
постачальником ТОВ «Версія-Системс»
були врегульовані договором № 08040701 від
07.04.2008 року про участь постачальника в
системі LeaseIT, повноваження ТОВ «Версія
-Сістемс» були визначені в довіреності
№ 08040701 від 07.04.2008 року , відповідно до
якої постачальнику надано, зокрема
право приймати заявки та документи від
клієнтів та передавати їх Оператору
LeaseIT , а також надано право отримувати
обладнання, інші товари від клієнтів, в
разі повернення їх клієнтами, за умови
прийняття окремого рішення оператора
LeaseIT на таке повернення (а. с. 28).

Відтак, ТОВ «Версія -Сістемс» було
правомірно отримано від ОСОБА_2 заяву
про розірвання договору та отримано
обладнання , одержане ним на підставі
договору №120129001 від 05.08.2008 року.

ОСОБА_2 вчинив всі дії покладені на
нього Договором, а саме звернувся до
позивача через постачальника з заявою
про розірвання договору та повернув
постачальнику отримане ним на підставі
договору обладнання.

Частиною другою статті 653 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на те,що
зобов'язання за договором були
припиненні за заявою відповідача у
грудні 2008 року.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Проте суд першої інстанції не взяв до
уваги того, що відповідно до п.16.8 Правил
отримання IT- обладнання, інших товарів
та послуг у системі LeaseIT, які є
невід'ємною частиною Договору №120129001
від 05.08.2008 року, Клієнт має право
достроково припинити Договір. Клієнт
письмово повідомляє Оператора LeaseIT про
намір достроково розірвати договір, а
таке розірвання може наступити не
раніше, ніж через 30 днів з дня
повідомлення Клієнтом Оператора LeaseIT. В
зазначений термін Сторони повинні
провести усі взаєморозрахунки.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 у
порушення вимог п. 16.8 Прави у термін до
11.01.2009 р. ( з дня подачі заяви про
розірвання договору ) не звертався до
Оператора LeaseIT з питанням погашення
заборгованості по платежам, хоча про
наявність такої йому було відомо. .

Виходячи з умов п.16.8 Правил отримання IT-
обладнання, інших товарів та послуг у
системі LeaseIT і розрахунку
заборгованості по платежам, зробленого
позивачем, відповідачем ОСОБА_2 було
недоплачено у листопаді 2008 року - 50,24
грн., у грудні 2008 року - 413,25 грн. і за 11
днів січня 2009 року - 235,65 грн., а всього
розмір заборгованості складає - 699,14
грн.

Всі подальші розрахунки, зроблені
позивачем по липень 2013 року,
протирічать вимогам п. 16.8 Правил.

ПрАТ «Лізинг інформаційних
технологій» порушило перед судом
питання про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 заборгованості за договором у
розмірі 14 761,39 грн. , яка була обрахована
за період з 03 листопада 2008 року по 01
липня 2013 року та відповідно до наданих
позивачем розрахунків складається з:
3859,26 грн.- компенсації вартості
наданого обладнання, 4634,72 грн.-
фінансової комісії, 4938,18 грн.-
індексації місячних платежів, 485,10 грн.-
індексації простроченої
заборгованості, 836,60 грн.- штрафних
санкцій за відсутнє обладнання та 7,53
грн- штрафних санкцій за несплату
щомісячних платежів. ( а.с. 16-17, 18-21)

Пунктом 6.6 Правил передбачено, що
розрахунковий період становить 1
календарний місяць. Оплата платежів
здійснюється до 20 числа поточного
місяця. Якщо до 15 числа поточного
місяця рахунок не надійшов клієнтові,
він повинен повідомити про це
оператора LeaseІT або самостійно
розрахувати суму платежу. Якщо клієнт,
якому не надійшов рахунок, не повідомив
про це оператора LeaseІT, він вважається
таким, що отримав рахунок.

Пунктом 14.2 Правил, встановлено, що у
разі несвоєчасної оплати
відповідачем нарахованого платежу
останній сплачує на користь оператора
LeaseIT плату за прострочення платежу: в
розмір п'яти відсотків від погашеної
суми простроченого платежу, якщо
погашення простроченого платежу
здійснюється у розрахунковому
періоді, на який припадає плата оплати
за договором, в розмірі десяти
відсотків від суми простроченого
платежу, якщо погашення здійснюються
після закінчення розрахункового
періоду, на який припадає дата оплати
за договором.

Згідно п. 14.5 Правил та п.7.2 Договору у
випадку несплати клієнтом платежу
протягом 30 календарних днів, клієнт
зобов'язаний за першою вимогою
оператора LeaseIT протягом 10 календарних
днів з моменту отримання вимоги
одноразово сплатити платіж, який
розраховується як сума всіх платежів,
що підлягають оплаті на користь
оператора LeaseIT з місяця сплати
останнього платежу до закінчення
строку сплати всіх платежів,
встановлених пакетом LeaseIT.

Відповідачем було сплачено за період з
01.09.2008 року по 04.12.2008 року лізингові
платежі на суму 824,09 грн.

В суді першої інстанції представник
відповідача ОСОБА_3 заперечував проти
позову як з підстав його
необґрунтованості, так і у зв'язку з
недотриманням строку звернення до
суду. ( а.с. 53-54)

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору про погашення
боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
лізиногоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином , несплачені до
моменту звернення Лізингодавця до
суду платежі підлягають стягненню у
межах позовної давності по кожному із
платежів.

Таку ж правову позицію висловив
Верховний Суд України у постанові від
06.11.2013 року по справі 6- 116цс13, яка є
обов'язковою для всіх судів України
згідно ст. 360-7 ЦПК України.

Суд першої інстанції, як уже
зазначалося вище, відмовив у
задоволенні позовних вимог за їх
необґрунтованістю, з чим колегія
суддів погодитись не може, оскільки
встановила, що заборгованість по
щомісячним платежам у ОСОБА_2
існувала, але з 11.01.2009 року до часу
звернення позивача до суду у 24.07.2013 року
пройшло більш ніж встановлений ст. 257 ЦК
України строк позовної давності.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржуване рішення суду
не можна визнати законним і
обґрунтованим, тому апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вимог за
пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316,317,319,325 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Лізінг
інформаційних технологій»
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 03 грудня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення , яким у
задоволенні позовних вимог Приватного
акціонерного товариства «Лізінг
інформаційних технологій» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості -
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: