Провадження № 2/712/3019/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді - ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «МЕДІТ-СЕРВІС», ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання наказу не дійсним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій протиправними, визнання наказу не дійсним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи, що з вересня 2009 року він перебуває у трудових відносинах з приватним підприємством «МЕДІТ-СЕРВІС» в якості водія автобуса. Трудовий договір з ним заключений на невизначений термін. Свою роботу виконував сумлінно і задоволенням, вболівав за підприємство де працює, до дисциплінарної відповідальності адміністрацією не притягувався. 15 вересня 2014 року директором підприємства був виданий наказ № 60 про відсторонення його від роботи з 15 вересня по 16 вересня 2014 року за некоректну поведінку на маршруті (бійка на робочому місті). Вважає даний наказ незаконним і безпідставним, а викладені у ньому підстави для відсторонення його від роботи необґрунтованими і надуманими, а тому він підлягає скасуванню. Так як вбачається із наказу відповідача у ньому відсутня посилка на чинне законодавство, яке б надавало йому право його відстороняти від роботи. Не вказані в наказі і випадки, коли допускається відсторонення від роботи. Мало того, цей наказ відповідачем був сфальшований, оскільки при зустрічі з ОСОБА_2 15 і 16 вересня 2014 року ніякого наказу не було, а була з його сторони тільки наполеглива вимога «звільняйся за власним бажанням». І як що він цього не зробить, то директор назбирає компрометуючих матеріалів і звільнить за статтею. Підтвердженням того, що не тільки 15 вересня, а й 16 вересня 2014 року наказу не було свідчить і той факт, що саме 16 вересня він звернувся особисто до ОСОБА_2 із письмовою заявою у якій просив пояснити причини не допущення до роботи, але відповідач відмовився брати цю письмову заяву. Оскільки здати дану заяву на підприємстві він не міг (відсутня канцелярія), 16 вересня 2014 року, тобто в той же день, коли відповідач відмовився приймати заяву, направив її директору кур'єрською доставкою. Вручити відповідачу заяву кур'єр зміг тільки 19 вересня 2014 року.

Як вбачається із копії наказу від 15 вересня 2014 року, який він отримав по пошті тільки 25 вересня, тобто після того як ОСОБА_2 отримав від кур'єра його заяву, що він начебто ознайомлений із цим наказом. В той же час на наказі відсутній його підпис і відсутні підписи працівників відповідача, які б підтверджували, що його знайомили із цим наказом, а він відмовився його підписувати. Це й і зрозуміло, із яким наказом можна було знайомити, якщо його не було в природі. Тому просив суд, визнати дії відповідача ОСОБА_2 щодо видання наказу від 15 вересня 2014 року № 60 про його відсторонення протиправними; визнати наказ «Про відсторонення з роботи» від 15 вересня 2014 року № 60 не дійсним; визнати 15 і 16 вересня 2014 року часом вимушеного прогулу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 15 і 16 вересня 2014 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просила в задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15 вересня 2014 року директором підприємства був виданий наказ № 60 про відсторонення позивача від роботи з 15 вересня по 16 вересня 2014 року за некоректну поведінку на маршруті (бійка на робочому місті).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить суд визнати дії відповідача ОСОБА_2 щодо видання наказу від 15 вересня 2014 року № 60 про його відсторонення протиправними; визнати наказ «Про відсторонення з роботи» від 15 вересня 2014 року № 60 не дійсним; визнати 15 і 16 вересня 2014 року часом вимушеного прогулу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 15 і 16 вересня 2014 року. Незаконність наказу обгрунтовує тим, що Кодексом Законів про працю України визначено вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи. У його випадку такі підстави відсутні.

Між тим, відповідно ст. 46 Кодексу законів про працю відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Тобто, відсторонення працівника допускається і в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці.

З огляду на вищевикладене вбачається, що ст. 46 КЗпП України не містить вичерпного переліку підстав для відсторонення від роботи. При цьому, норма ст. 139 КЗпП України зобов'язує працівника виконувати розпорядження власника, а норма ст. 141 КЗпП України зобов'язує власника забезпечувати трудову і виробничу дисципліну.

Оскаржуваний наказ був прийнятий з урахуванням обставин, які існували на той момент, а саме: інформації про бійку за участю ОСОБА_1, інформації про зняття побоїв водієм ТОВ „АВТО-ТЮЛ", інформації про порушення кримінального провадження по вказаній ситуації за заявою ТОВ „АВТО-ТЮЛ", а також з метою забезпечення трудової та виробничої дисципліни, тобто задля уникнення повторення вказаного інциденту, а також для забезпечення безпечного перевезення пасажирів та схоронності автобусу ПП „МЕДІТ-СЕРВІС", на якому працював ОСОБА_1 та з урахуванням того, що сама по собі робота водія пов»язана з підвищеним ризиком як для самого позивача так і для пасажирів, перевезення яких він здійснював.

Твердження позивача ОСОБА_1 про фальшування Наказу № 60 є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з акту від 15.09.2014 року, підписаного диспетчером ОСОБА_3, інженером з ОП і БР ОСОБА_4 га Начальником ВК ОСОБА_2, наказ № 60 був прийнятий директором ПГІ „МЕДІТ-СЕРВІС" саме 15.09.2014 року, проте ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з ним. Більше того, як встановлено в судовому засіданні, 15 та 16 вересня 2014 року позивач не з»являвся на робочому місці, що в свою чергу також спростовує твердження позивача про те, що наказ був виданий не 15.09.2014 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відсторонення позивача від роботи відбулося правомірно, а тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за період такого відсторонення з 15 і 16 вересня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: