Номер провадження № 22-ц/785/2637/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
треті особи - приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання
договору кредиту неукладеним ,
визнання договору іпотеки не дійсним ,
виключення з реєстру відомостей про
заборону відчуження нерухомого майна ,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_7, діючого в інтересах позивача
ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 09 грудня 2013
року,-

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
Приморського районного суду м. Одеси з
позовом про визнання договору
кредиту неукладеним , визнання
договору іпотеки не дійсним ,
виключення з реєстру відомостей про
заборону відчуження нерухомого майна
і з врахуванням уточнень в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 21.02.2008 року між її
матір'ю третьою особою ОСОБА_6 та ПАТ
«Райффайзен Банк «Аваль» був
укладений договір кредиту № 014/0018/82/88534,
за яким ОСОБА_6 отримала кредит в сумі 40
800,00 доларів зі сплатою 14 % річних
строком погашення до 21.07.2013року.

21.02.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк
«Аваль» та ОСОБА_6, ОСОБА_2 був укладений
іпотечний договір, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Посилаючись на те,що вона не
підписувала договір кредиту ,а договір
іпотеки вона підписала на прохання
матері та при укладенні договору
кредиту Банк не мав індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти в Україні , а також при
укладенні договорів кредиту та поруки
,банк порушив ч.2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» не
повідомивши перед укладенням договору
кредиту у письмовій формі про тип
відсоткової ставки.

Позивач з врахуванням уточнень ,
остаточно просила визнати договір
кредиту від 21.02.2008 року, укладений між
ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_6,
не укладеним ;

- визнати договір іпотеки від 21.02.2013
року, укладений між ПАТ «Райффайзен
Банк «Аваль» та ОСОБА_6, ОСОБА_2, не
дійсним;

- зобов'язати приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 виключити з реєстру
іпотек та заборон відчуження запис про
іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі, просив його задовольнити, на
підставах викладених у позовній заяві.

Рішення ухвалено у відсутність
відповідача та третьої особи.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 09.12.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7, діючий в інтересах позивача
ОСОБА_2 , просить рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 09 грудня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким договори кредиту та іпотеки
визнати не укладеними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог
позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору ,виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,інших
актів цивільного
законодавства,звичаїв ділового
обороту,вимог розумності та
справедливості.

Судом першої інстанції встановлено,
що 21.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен
Банк «Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», та
ОСОБА_6 був укладений договір кредиту
№ 014/0018/82/88534, відповідно до якого ,
ОСОБА_6 отримано кредит у розмірі 40800
дол. США ,зі сплатою 14 % річних з
кінцевим строком погашення до 21.07.2013
року (а.с.23-26).

У забезпечення виконання ОСОБА_6
своїх зобов'язань за договором кредиту
№ 014/0018/82/88534 від 21.08.2008 року , між
позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк
«Аваль», 21.02.2008 року був укладений
договір іпотеки ,який був нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за № 900 (а.с.29-32).

Відповідно до ст.215 ЦК України ,
підставою для недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 цього
Кодексу .

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу ,іншим актам цивільного
законодавства,а також інтересам
держави і суспільства,його моральним
засадам.

ОСОБА_6 не оскаржувала дійсність та
правомірність договору кредиту №
014/0018/82/88534 від 21.08.2008 року, отримала
кредит, погодилася з умовами договору
кредиту , проте як позивач ОСОБА_2 не є
стороною у договорі кредиту ,тому є
неналежним позивачем щодо позовних
вимог про визнання договору кредиту
неукладеним.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування судом першої інстанції
щодо відсутності у Банку
індивідуальної ліцензії на видачу
ОСОБА_6 валютного кредиту , колегія
суддів не приймає до уваги ,оскільки
відповідно до роз'яснень п. 10 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено,
що « згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України "Про
банки і банківську діяльність")
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків" є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4
статті 5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.»

Виходячи з матеріалів справи Банк
отримав генеральну довіреність № 10
,що зареєстрована 27.03.1992 р. за № 94 на
право здійснювати банківські
операції визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст. 47
Закону України «Про банки та
банківську діяльність» та дозвіл № 10-4
від 11.10.2006 року та додаток до дозволу
(а.с.83-85) .

Суд першої інстанції вірно зазначив
,що на час укладення договору кредиту
№ 014/0018/82/88534 від 21.08.2008 року, та договору
іпотеки , Банком було отримано
банківську ліцензію № 10 на право
здійснювати банківські операції
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (а.с.83), дозвіл № 10-4 від
11.10.2006 року (а.с.84) та додаток до дозволу
(а.с.85), тому Банк мав право укладати
договори кредиту у іноземній валюті .

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині недоведеності позивачем
омани при укладенні договору іпотеки ,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу ), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша
заінтересована особа повинна довести
навмисне цілеспрямоване введення
іншої сторони в оману щодо фактів , які
впливають на кладення правочину.

Матеріали справи не містять ,а
позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК
України не надані докази підписання
договору іпотеки внаслідок впливу
омани ,а третя особа ОСОБА_6 вимог про
визнання договору кредиту недійсним
внаслідок дії омани не заявляла.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що Банком
не надано ОСОБА_6 на узгодження
кредитного договору та відсутності
повноважень представника Банку
ОСОБА_8 на час підписання договору ,
оскільки позивачем було укладено з
Банком договір іпотеки та відповідно
до п.1.1. договору іпотеки визначені
підстави іпотеки ,з якими позивач при
підписанні договору була ознайомлена
та погодилася , а ОСОБА_6 договір
кредиту не оскаржує.

Крім того при підписанні договорів
кредиту та поруки , ОСОБА_8 діяла на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від імені та в інтересах
ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» (а.с.182) та
договори кредиту та поруки хоча були
підписані в приміщенні Одеської
обласної дирекції «Райффайзен Банк
«Аваль» ,проте від імені
ВАТ«Райффайзен Банк «Аваль».

ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» мав
право на здійснення валютних операцій
,зокрема на укладення договорів
кредиту в іноземній валюті.

В прохальній частині апеляційної
скарги представником позивача ОСОБА_2-
ОСОБА_7 було зазначено про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про визнання
договору кредиту та договору поруки
не укдаденими , проте в суді першої
інстанції позивачем позовні вимоги
про визнання договору поруки не
укладеним не заявлялися .

Таким чином з матеріалів
апеляційної скарги, змісту
оскаржуваного рішення вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеного судового
рішення.

За таких підстав , відповідно до п.1ч.1
ст.307 ЦПК України , апеляційна скарга
представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_7
підлягає відхиленню , а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.
308, 315,319 ЦПК України , коллегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7, діючого в інтересах позивача
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А.Калараш

В.М. Гончаренко

В.Д. Коротков