Провадження №2/498/283/14
Справа №498/1230/14-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районий суд Одеської області в складі: судді Пономаренко В.Д., при секретарі Гонтаренко О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12 жовтня 1998 року в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області помер батько позивача - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по вул.. Леніна, 44, смт. Цебрикове, Великомихайлівського району, Одеської області, який складається із обєктів: літ „А Житловий будинок, літ. „а ОСОБА_1 , під літ. „Б літня кухня, літ. «г» погріб, літ. «Д,Е» - сарай, літ. «Ж» вбиральня, №1 огорожа, 1 - вимощена який належав йому на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння за №32 від 03 жовтня 1966 року.

На період смерті в указаному будинку із батьком проживала мати позивача ОСОБА_5.

Відповідно до ст..549 ЦК УРСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину;

1) якщо він фактично втупив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо від подав нотаріальному органу по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини: Указані в даній статті дії повинні бути зроблені на протязі шести місяців із дня відкриття спадщини.

Таким чином мати позивача ОСОБА_5 фактично після смерті батька прийняла спадщину.

Однак за життя мати позивача ОСОБА_5 не оформила свої спадкові права на будинок шляхом отримання у нотаріуса відповідного свідоцтва про право на спадщину.

04 червня 2012 року у смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області померла мати позивача - ОСОБА_5.

Заповітом від 05 вересня 2006 року посвідченим секретарем Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області та зареєстрованим в реєстрі за №388 спадкодавець ОСОБА_5 заповіла все своє майно позивачу - ОСОБА_2

Після смерті матері спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 та спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст..1261 ЦК України є брат позивача ОСОБА_6, який звернувся в нотаріальну контору із заявою про відмову від прийняття спадщини.

Згідно ч.5 та 6 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку встановленого для її прийняття.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася у Великомихайлівську районну державну нотаріальну контору Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

31 жовтня 2013 року державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за №44 по вулиці Леніна в смт. Цебрикове, Великомихайлівського району, Одеської області у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно.

Таким чином оформити свої спадкові права на будинок шляхом отримання у нотаріуса відповідного свідоцтва про право на спадщину позивач не може, оскільки на день смерті батька та матері їх право власності на цей будинок за ними не було оформлене та зареєстроване.

Будинок був побудований батьками і щодо нього 03 жовтня 1966 році на імя батька ОСОБА_3 селищною радою Великомихайлівського району Одеської області було видано свідоцтво про право особистої власності на будівництво №32.

В судове засідання представник позивача надала заяву згідно якої підтримала позовні вимоги та просила визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно. Справу просила розглядати за її відсутності.

Представник відповідача надав суду заяву, якою позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти прийняття спадщини позивачем. Заперечень по справі не надав. Справу просив розглядати за їх відсутності.

Оскільки відповідач позов визнав, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А відповідно до ст..1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи.

Частинами 1, 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 р. „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. №36, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.07 2002 р. за №157/6445 ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене у передбаченому Законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 р. „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Так, чинна на той час Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, погоджена 15 січня 1966 р. заступником Голови Верховного суду Української РСР і затверджена 31 січня 1966 р. заступником Міністра комунального господарства Української РСР, передбачала наступне:

- при відсутності правовстановлюючих документів, зацікавлена фізична особа подає до виконкому місцевої Ради заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це (пункт 10);

- для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п.10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих ся доручає бюро технічної інвентаризації:

а) оглянути будинок (домоволодіння);

б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку. Зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та зясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує обяви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках:

в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості;

г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян (пункт 12);

- бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих ся, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящихся видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (пункт 13).

Відповідно до чинного на теперішній час законодавства, технічний паспорт на житловий будинок, складений за результатами технічної інвентаризації, є документом для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до положень пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства від 24 червня 2001 року №91 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за №830/19568.

Проте у звязку зі смертю батьків зробити це неможливо, оскільки державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої особи або державного кадастрового реєстратора згідно приписів частини 7 статті 16 Закону України „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від23.01.2013 року у справі за №6-164 цс 12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Відповідно до вимог ст..392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Оскільки оформлення та реєстрації права власності на будинок у 1966 році не було повязане і не вимагало наявності дозволу на виконання будівельних робіт та прийняття закінченого будівництва в експлуатацію наявні підстави для визнання у судовому порядку цього будинку таким, що входить до складу спадщини.

Керуючись ст.ст.8,10, 11, 15, 60, 62, 130, 174, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати житловий будинок по вулиці Леніна, номер 44 в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, таким, що входить до складу спадщини ОСОБА_5 померлої 04 червня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності в порядку спадкування на житлового будинку за адресою вул.. Леніна, №44, смт. Цебрикове, Великомихайлівського району, Одеської області, що складається з обєктів: літ „А Житловий будинок, літ. „а ОСОБА_1, всього під літ. «А.а» загальної площі 64,4 кв.м., з яких житлова 39,3 кв.м., допоміжна 25,1 кв.м. літ. „Б літня кухня, літ. «Г» - сарай, літ. «г» - погріб, літ. «Д,Е» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, №1 огорожа, №2 огорожа, І - вимощення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.Д. Пономаренко