АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8025/13-ц
Провадження 22-ц/774/665/К/14
інстанції Кулігіна Т.Д.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника відповідача -
Кукурузи Дар*ї Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Криворізький залізорудний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 03
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Криворізький залізорудний
комбінат» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров*я на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ
«Кривбасзалізорудком») та просив суд
стягнути з відповідача у відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
отримання професійного захворювання,
229 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково:
стягнуто з ПАТ "Кривбасзалізорудком" на
його користь моральну шкоду у розмірі 14
000 гривень та на користь держави
судовий збір в сумі 229,40 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізорудком», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

Зокрема, посилається на те, що розмір
суми відшкодування моральної шкоди,
стягнутий з відповідача на користь
позивача, завищений та не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Судом під час ухвалення рішення не
взято до уваги, що ОСОБА_2 не надано
належних доказів спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з
профзахворюванням та не було доведено
вини відповідача у спричиненні йому
цієї шкоди.

Також, укладаючи з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» трудовий
договір, позивач був повідомлений про
наявність на робочому місці
небезпечних та шкідливих виробничих
факторів, підприємством було прийнято
усі необхідні міри для забезпечення
працівників безпечними умовами праці.

Крім того, апелянт посилається на
те, що позивач працював у шкідливих та
небезпечних умовах праці з 01.09.1967 р. по
17.11.2001р. (34 роки) - на різних посадах на ш.
ім. Орджонікідзе; з 26.11.2001р. по
10.04.2006 р. (4 роки) - механіком на ш.
"Гвардійська" ВАТ "Кривбасзалізрудком".
30.12.1998 року між Криворізьким державним
залізорудним комбінатом (нині ПАТ
«Кривбасзалізрудком») та Відкритим
акціонерним товариством «Центральний
гірничо- збагачувальний комбінат»
(нині ПАТ «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат») було
укладено договір оренди державного
майна № 1280-14/98, відповідно до умов якого
Криворізький державний залізорудний
комбінат передав в термінове платне
використання цілісний майновий
комплекс шахти ім. Орджонікідзе ВАТ
«ЦГЗК». 09.11.2001 року між ВАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
та ВАТ «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» було
укладено договір купівлі- продажу
№1167-16-01/2001, у зв'язку з чим, на думку
апелянта, правонаступником всіх прав
та обов'язків підприємства є ПАТ
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат».

Таким чином, позивач працював в
шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ
«Кривбасзалізрудком», а й на іншому
підприємстві, що підтверджується
трудовою книжкою позивача та актом
розслідування хронічного професійного
захворювання № 6 від 21.02.2006р .

Також ПАТ «Кривбасзалізорудком» у
апеляційній скарзі зазначили, що судом
першої інстанції не взято до уваги, що
відповідно до ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язковке державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», фонд соціального
страхування фінансує витрати на
медичну та соціальну допомогу, в тому
числі на додаткове харчування,
придбання ліків, спеціальний медичний,
постійний сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК та не
досліджено питання, чи забезпечувався
позивач медикаментозним лікуванням за
рахунок Фонду, що може бути первинною
підставою моральних страждань
позивача через відсутність покращення
стану здоров'я за рахунок такого
забезпечення.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на її думку, залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
працював на підприємстві ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»:
на шахті «Орджонікідзе» РУ ім. «Леніна»
ВО «Кривбасруда»; на шахті
«Гвардійська» в період з 01.09.1967 року по
29.02.1984 року поверхневим
електрослюсарем, підземним
електрослюсарем, черговим з ремонту
устаткування, підземним механіком,
підземним енергетиком дільниці, з
10.11.1987 року по 30.12.1998 року працював
підземним гірничим майстром дільниці,
в період з 26.11.2001 року працював
підземним механіком.

10.04.2006 року позивач ОСОБА_2 був
звільнений з підприємства за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

08.02.2006 року рішенням
лікувальної - експертної комісії
Українського науково - дослідного
інституту промислової медицини
позивачу ОСОБА_2 було встановлено
діагноз: хронічне обструктивне
захворювання легень 1 ст. (пиловий
бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.).

Рішенням МСЕК від 16.03.2006 року йому
вперше встановлено хронічну втрату
професійної працездатності у розмірі
25%, безстроково.

Відповідно до п.17 акту № 6
розслідування хронічного професійного
захворювання від 21.02.2006 року, причиною
отримання позивачем профзахворювання
стала робота протягом 23 років 11 місяців
в умовах запиленості повітря робочої
зони, що перевищує гранично - допустимі
показники в декілька разів - вміст
вільного двоокису кремнію - до 10.6 мг/мЗ,
при нормі 2.0 мг/мЗ.

Згідно пункту 19 акту № 6 розслідування
хронічного професійного захворювання
від 21.02.2006 року встановлено посадових
осіб, винних в порушенні вимог ст.13
Закону України «Про охорону праці» та
ст.153 Кодексу Законів про працю України,
а саме - керівництво підприємства
відповідача - ВАТ «КЗРК»
(правонаступником якого є ПАТ
«Кривбасзалізорудком») за період
роботи ОСОБА_2 не виконало вимоги ст.13
ЗУ «Про охорону праці» щодо створення
на робочих місцях умов праці
відповідно вимогам нормативних актів.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком»
винен у виникненні у позивача ОСОБА_2
професійного захворювання, у зв'язку з
чим йому було спричинену моральну
шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням був встановлений. Він
отримав професійне захворювання,
втратив працездатність у розмірі 25%
безстроково.

Позивач періодично потребує
амбулаторного і стаціонарного
лікування, оздоровлення, переносить
фізичний біль та моральні переживання.
У ОСОБА_2 порушено звичайний життєвий
ритм, нормальні життєві зв'язки. На
теперішній час позивач зазнає
фізичного болю, не має змоги виконувати
звичайну для нього роботу, в результаті
прикладає значні додаткові зусилля для
організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
спричинення позивачу неправомірними
діями відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» моральної шкоди
є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з професійним захворюванням, є
безпідставними та такими, що
суперечать Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу
вперше висновком МСЕК від 06.03.2006 року
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 25 %.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо того, що позивач свідомо працював
у несприятливих для його стану здоров*я
умовах та відносно того, що у діях
відповідача відсутні ознаки
протиправної поведінки по спричиненню
моральної шкоди позивачу і
підприємством прийнято усі міри для
забезпечення безпечних умов праці, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки згідно ст.153 КЗпП
України на підприємство покладено
обов'язок створити для працівника
безпечні умови праці.

Висновок суду про відшкодування
відповідачем ПАТ
«Кривбасзалізорудком» позивачу
моральної шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р., відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

На думку колегії суддів, при визначенні
суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» на користь
ОСОБА_2, судом у повній мірі враховані
положення п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з
подальшими змінами, "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції врахував відсоток
втрати професійної працездатності
позивача та його наслідки для позивача.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги відповідача щодо того, що
розмір суми відшкодування моральної
шкоди, стягнутий з відповідача на
користь позивача, не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості, не може бути взятий до
уваги колегією суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом не досліджено практику
апеляційних та Вищого
спеціалізованого судів по даній
категорії справ, не може бути взято до
уваги колегією суддів, оскільки
відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Також не можуть бути взяті до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що у
зв'язку з укладенням 09.11.2001 року між ВАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
та ВАТ «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»
договору купівлі продажу №1167-16-01/2001, на
думку апелянта, правонаступником всіх
прав та обов'язків підприємства є ПАТ
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат», оскільки відповідно до п. 19
акту № 6 розслідування хронічного
професійного захворювання від 21.02.2006
року встановлено посадових осіб,
винних в порушенні вимог ст.13 Закону
України «Про охорону праці» та ст.153
Кодексу Законів про працю України, а
саме - керівництво підприємства
відповідача- ВАТ «КЗРК»
(правонаступником якого є ПАТ
«Кривбасзалізорудком») за період
роботи ОСОБА_2 не виконало вимоги ст.13
ЗУ «Про охорону праці» щодо створення
на робочих місцях умов праці
відповідно вимогам нормативних актів.

Не є підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду доводи апеляційної скарги щодо
того, що судом не досліджено питання, чи
забезпечувався позивач
медикаментозним лікуванням за рахунок
Фонду, що може бути первинною підставою
моральних страждань позивача через
відсутність покращення стану здоров'я
за рахунок такого забезпечення,
оскільки матеріалами справи
встановлено, що моральна шкода
позивачу спричинена саме виникненням у
нього професійного захворювання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційних скарг, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: