Справа № 226/3098/14-ц
Справа № 2/226/1310/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2014 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.

при секретарі - Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 в м.Димитров Донецької області, загальною площею 41,7 м?, в тому числі житловою - 26,4 м?, яку вона придбала за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року у відповідача ОСОБА_2 За попередньою домовленістю з продавцем та на її прохання позивач придбала квартиру в якій вона була зареєстрована разом зі своєю донькою - ОСОБА_3, 1983 року народження. Відповідачі, порушуючи умови усної домовленості, після укладання договору купівлі-продажу квартири та його реєстрації, виїхали з квартири у невідомому напрямку. На теперішній час у квартирі зареєстровані 4 особи: позивач зі співмешканцем ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідачі з 2011 року фактично у квартирі не проживають Відповідачі не є членами сім'ї власника, не сплачують за квартиру комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню квартири, тому позивач вважає, що вони втратили право на користування квартирою. Просила суд визнати ОСОБА_2, 1960 року народження, ОСОБА_3, 1983 року народження такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 в місті Димитров Донецької області.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачі до суду не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення відповідачів, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження.

Судом встановлено, що квартира розташована за адресою: Донецька область м.Димитров АДРЕСА_3 належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2011 року (а.с. 11, 12, 13).

Згідно з довідкою ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» м.Димитрова, наданою станом на 25.11.2014 року, у квартирі АДРЕСА_2 в місті Димитров Донецької області, зареєстровані чотири особи: власник квартири ОСОБА_1, 1986 року народження, її співмешканець ОСОБА_4, 1989 року народження, а також колишній власник квартири ОСОБА_2, 1960 року народження та її дочка ОСОБА_3, 1983 року народження (а.с. 7).

Згідно з актом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 в місті Димитров Донецької області не мешкають з 2011 року (а.с. 6).

Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що позивача знає як сусідку, вона придбала квартиру у попередніх господарів. Колишніх господарів він у квартирі не бачив. Бачив лише ОСОБА_2 у місті приблизно 3 роки тому. ОСОБА_6, взагалі не бачив після придбання позивачем квартири. Він сам мешкає на 2-му поверсі, позивач мешкає на 4-му поверсі.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що позивача знає як сусідку. Вона мешкає на 5-му поверсі, позивач на 4-му поверсі. Відповідачів останній раз бачила 3 роки, коли вони продали квартиру, вони витягали сумки. Більше їх не бачила взагалі, навіть у місті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм, на яких ґрунтуються висновки викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 липня 2010 року, свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Оскільки, відповідачі не є членами сім'ї нового власника, суд вважає, можливим визнати їх такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_4 в місті Димитров Донецької області.

На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 174, 213-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. визнати втратившими право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_5, м.Димитров Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін