Справа № 462/845/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2014 року
Залізничний районний суд м.
Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

за участю позивача - ОСОБА_2

адвоката - ОСОБА_3

представника відповідача - Бобко У.П.

представника третьої особи профкому -
Мацієвського Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності, треті особи - ОСОБА_6,
профспілковий комітет Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності про повнолення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом
про поновлення на роботі на посаді
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності згідно з трудовим
договором, що укладений на
невизначений строк, зобов'язати
відповідача виплатити середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, тобто стягнути
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з січня 2013 року
по день постановлення судового рішення
в сумі 37 220,80 грн. та моральну шкоду в
сумі 5 000 грн. Свої вимоги мотивує тим,
що в березні 2008 року була прийнята на
посаду викладача кафедри
українознавства Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності, в 2010 році, за її згодою
переведена на посаду викладача кафедри
іноземних мов та технічного перекладу
на умовах строкових трудових договорів
(контрактів) та різні терміни, а відтак
згідно вимог ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України
слід вважати, що договір укладений на
невизначений строк. Між тим, відповідно
до наказу ректора НУ «Львівська
політехніка» № 92-5-08 від 17.03.2010 р. була
прикріплена здобувачем наукового
ступеня кандидата наук до кафедри
соціології та соціальної роботи, у
зв'язку з відсутністю аспірантури за її
спеціальністю у Львівському
державному університеті безпеки
життєдіяльності. 28 грудня 2012 р. їй було
оголошено догану за відсутність 25
грудня 2012 року на громадському заході,
організованому студентами/курсантами
закладу з нагоди Нового року та Різдва
Христового, який проводився з 16 год. 30
хв. до пізнього вечора. 04 січня 2013 року
при зажаданні письмових пояснень щодо
запізнення на роботу 04 січня 2013 року,
дізналася про вищенаведений наказ про
оголошення догани. Після надання
письмових пояснень їй оголосили догану
і заявили про звільнення з роботи. При
цьому завідувач кафедри Шуневич Б.І.
скерував їй електронного листа про
засідання кафедри 10 січня 2013 року, п. 3
порядку денного було передбачено
повідомити про підсумки роботи
курсантсько-студентського товариства
за 2012 рік. Після засідання кафедри, на
якому була присутня, завідувач кафедри
повідомив про наказ про звільнення з
роботи від 04 січня 2013 року. З листа
адміністрації від 11.01.2013 р. за № 4/35/02-07,
який надійшов на її адресу дізналася,
що згідно з наказом Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності від 04.01.2013 р. № 6 о/с
вона з 4 січня 2013 року звільнена з
посади викладача кафедри іноземних мов
та технічного перекладу за п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України за систематичне
невиконання умов контракту. Вважає, що
звільнення проведене з грубим
порушенням трудового законодавства.
Всупереч законодавству її звільнення
відбулось без згоди профспілкової
організації, членом якої вона
являється, крім того роботодавець не
зажадав письмових пояснень перед
оголошенням догани наказом від 28
грудня 2012 року, при цьому зазначила, що
перебування на громадському заході,
який відбувався 25 грудня 2012 року, не
передбачено її трудовими обов'язками,
не враховано ступеня тяжкості
вчиненого проступку, якщо такий мав
місце, усіх обставин, її попередньої
роботи, навчання в аспірантурі. Крім
того, всупереч вимогам ст. 147 КЗпП
України за порушення трудової
дисципліни, за запізнення на роботу 4
січня 2013 року, до неї застосовано два
види стягнення - догану та звільнення з
роботи. Внаслідок незаконного
звільнення вона зазнала моральної
шкоди, яку оцінює у 5 000 грн., яка полягає
у душевних стражданнях, що призвели до
втрати нормальних життєвих зв'язків та
вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя, вона змушена
терміново шукати місце праці, оскільки
заробітна плата є її єдиним джерелом
доходів, так як проживає у м. Львові
одна, без батьків, сім"ї не має. Трудової
книжки, розрахункових сум при
звільненні не отримала.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала з аналогічних підстав,
доповнила, що при її прийнятті на
роботу її письмово не попереджали про
графік виходу на роботу, не
ознайомлювали під розписку з правилами
внутрішнього трудового розпорядку
університету, адмінінстрацією закладу
не надано об"єктивної оцінки
поясненням щодо відсутності на роботі
04.01.2013 р. Просить позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримав з мотивів, наведених
його довірителькою, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача Бобко У.П.
проти позову заперечила, покликаючись
на правомірність звільнення ОСОБА_2 з
посади викладача кафедри іноземних мов
та технічного перекладу Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності на підставі п. 3 ч. 1 ст.
40 КЗпП України. В обгрунтування
заперечень посилається на те, що на
підставі доповідної записки декана
факультету Шуневича Б.І. від 04.01.2013 р.
про те, що ОСОБА_2 була відсутня на
роботі 04.01.2013 р. з 08 год. 30 хв. до 11 год. 09
хв. та акту про відсутність на роботі
ОСОБА_2 04.01.2013 р. з 08 год. 30 хв. до 10 год. 48
хв. протягом робочого дня усього 2 год. 18
хв., чим грубо порушила режим
внутрішнього порядку дня, маючи
дисциплінарне стягнення за порушення
трудової дисципліни (догана оголошена
наказом ЛДУ БЖД від 29.12.2012 р. № 702 по
особовому складу), 04 січня 2013 року було
видано наказ № 5 о/с про звільнення з
університету та наказ № 6 о/с про
звільнення ОСОБА_2, викладача кафедри
іноземних мов та технічного перекладу
на 0,75 ставки за систематичне
невиконання умов контракту на підставі
п.3 ст. 40 КЗпП України. Зазначила, що на
засіданнях ректорату до персоналу
навчального закладу постійно
доводяться вимоги щодо дотримання
статутного порядку та дисципліни. 04
січня 2013 року та 10 січня 2013 року
(повторно) ОСОБА_2 була повідомлена про
звільнення, однак отримати особисті
документи та трудову книжку
відмовилася, про що був складений акт.
Просить в задоволенні позову
відмовити.

Голова профспілкового комітету
Мацієвський Є.М. позовні вимоги
підтримав та зазначив, що на виконання
ухвали суду було проведено засідання
по питанню надання згоди на звільнення
із займаної посади ОСОБА_2 з підстав,
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і
відповідно до витягу з протоколу № 8
від 11.11.2013 р. профкомом первинної
профспілкової організації
працівників ЛДУБЖД не було підтримано
рішення адміністрації на звільнення
ОСОБА_2 з посади викладача кафедри
іноземних мов та технічного перекладу
ЛДУ БЖД за п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України
(систематичне невикнання умов
контракту). Просить позов
задовольнити.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання
не з"явився, про причини неявки суд не
повідомив, будучи належним чином
повідомленим про час і місце слухання
справи, а тому можливо слухати справу
за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін /їх
представників, свідка Шуневича Б.І.,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір на підставі наданих
доказів та в межах заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних мотивів та передбачених
законом підстав.

П. 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим органом у
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Статті 147, 147-1, 148 КЗпП України
передбачають, що за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: 1) догана; 2)
звільнення. Дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника. Дисциплінарне
стягнення застосовується власником
або уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Ст. 233 КЗпП України зазначає, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22, 23 постанови від 6
листопада 1992 р. № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника. За
передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийнята
на роботу на підставі заяви від 31.08.2010 р.
про прийняття на роботу на посаду
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу за строковим
трудовим договором з 01.09.2010 р. по 31.12.2010
р. (а.с.25).

Наказом № 92-5-08 від 17.03.2010 р. ОСОБА_2
зараховано здобувачем наукового
ступеня кандидата наук до кафедри
соціології та соціальної роботи НУ
«Львівська політехніка» на
комерційній основі з 01 березня 2010 року
до 28 лютого 2015 року (а.с.12).

Відповідно до посадової інструкції
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності ОСОБА_2 була
ознайомлена з правами та обов'язками,
про підтверджено підписом від 31.08.2011 р.
(а.с.26-28).

Наказом № 702 о/с від 29.12.2012 р. за
порушення умов контракту № 448 від 24
липня 2012 року та трудової дисципліни
ОСОБА_2 оголошено догану (а.с.108).

Актом від 04.01.2013 р. підтверджується
відсутність на роботі ОСОБА_2 04.01.2013 р. з
08 год. 30 хв. до 10 год. 48 хв. протягом
робочого дня усього 2 год. 18 хв.(а.с.14).

З письмових пояснень ОСОБА_2
вбачається, що 04.01.2013 р. з"явилася на
роботу пізніше у зв'язку з тим, що
перебувала в аспірантурі НУ «Львівська
політехніка», працює на посаді
викладача на 0,75 ставки і керівництвом
кафедри дозволено згідно чинного
законодавства працювати неповний
робочий день (а.с.58).

04 січня 2013 року було видано наказ № 5
о/с «про притягнення до дисциплінарної
відповідальності» про звільнення з
університету викладача кафедри
іноземних мов та технічного перекладу
ОСОБА_2, враховуючи попереднє
дисциплінарне стягнення за порушення
трудової дисципліни - догану, оголошену
наказом ЛДУ БЖД від 29.12.2012 р. № 702 по
особовому складу (а.с.60).

Крім цього, на підставі доповідної
записки декана факультету Шуневича Б.І.
від 04.01.2013 р. про те, що ОСОБА_2 була
відсутня на роботі 04.01.2013 р. з 08 год. 30
хв. до 11 год. 09 хв. (а.с.56), попереднього
наказу № 5 о/с від 04.01.2013 р., 04 січня 2013
року було видано наказ № 6 о/с про
звільнення ОСОБА_2, викладача кафедри
іноземних мов та технічного перекладу
на 0,75 ставки за систематичне
невиконання умов контракту на підставі
п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 61).

З огляду на викладене, на час
звільнення ОСОБА_2 працювала за
строковим трудовим договором (на
контрактній основі) на 0,75 ставки,
відповідно до контракту, який діяв з
01.08.2012 р. по 31.07.2013 р., з умовами якого
була ознайомлена 20.08.2012 р.(а.с.32, 33).
Разом з тим неодноразово адміністрація
університету укладала з ОСОБА_2
строкові трудові договори на період з
01.09.2010 р. по 31.12.2010 р. ; з 01.01.2011 р. по 30.06.2011
р.; 01.07.2011 р. по 31.07.2012 р. (а.с. 7, 8, 29-31).

Ст. 43 КЗпП України передбачено
необхідність одержання попередньої
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації на
звільнення працівника з підстави п. 3 ч.
1 ст. 40 КЗпП України. Судом виявлено факт
звільнення працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації, тому суд
відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗпП України
зупиняв провадження у справі до
надання згоди чи відмови на звільнення
ОСОБА_2 профспілкового комітету
Львівського державного університету
безпеки життєдіяльності з посади
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу (а.с. 186).

Згідно списку членів профспілки
Львівського державного університету
безпеки життєдіяльності МНС України
станом на 24.05.2013 р. вбачається, що ОСОБА_2
як викладач кафедри іноземних мов
включена до даного списку (а.с.139).

Із протоколу первинної профспілкової
організації працівників Львівського
інституту пожежної безпеки від 25.05.2005 р.
обрано профспілковий комітет
первинної профспілкової організації
Львівського інституту пожежної
безпеки в складі п'яти членів
профспілки (а.с.137).

З витягу з протоколу № 8 від 11.11.2013 р.
профкомом первинної профспілкової
організації працівників ЛДУБЖД не було
підтримано рішення адміністрації на
звільнення ОСОБА_2 з посади викладача
кафедри іноземних мов та технічного
перекладу ЛДУ БЖД за п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП
України (систематичне невикнання умов
контракту) (а.с. 227).

Відтак, згода виборного органу
первинної профспілкової організації є
лише елементом підстави для
звільнення, правило ч. 3 ст. 43 КЗпП
відповідає спеціальній нормі ст. 235
КЗпП України, яка надає суду право
поновити працівника на роботі тільки у
разі звільнення його без законної
підстави.

При застосуванні до позивача такого
крайнього заходу як звільнення з
роботи відповідач не врахував положень
ст. 149 КЗпП України, згідно з якими до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення, а при обранні виду
дисциплінарного стягнення повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку й заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, поважність причин
невиконання обовязків, і попередню
роботу працівника.

Як вбачається з копії наказу від
липня 2012 року про організацію
внутрішнього розпорядку ОСОБА_2
ознайомлена не була (а.с.64).

Свідок Шуневич Б.І. - завкафедри в
судовому засіданні дав показання про
те, що він особисто складав доповідну
записку від 04.01.2013 р. про те, що ОСОБА_2
була відсутня на роботі 04.01.2013 р. з 08
год. 30 хв. до 11 год. 09 хв. та підписував
акт про відсутність на роботі ОСОБА_2
04.01.2013 р. з 08 год. 30 хв. до 10 год. 48 хв.
протягом робочого дня усього 2 год. 18 хв.
Вважає, що ОСОБА_2 грубо порушила режим
внутрішнього порядку дня, при цьому
маючи дисциплінарне стягнення за
порушення трудової дисципліни (догана
оголошена наказом ЛДУ БЖД від 29.12.2012 р.
№ 702 по особовому складу), за те, що була
відсутня на громадському заході,
організованому 25.012.2012 р.
студентами/курсантами закладу з нагоди
Нового року та Різдва Христового. 04
січня 2013 року було видано наказ № 5 о/с
про звільнення з університету та наказ
№ 6 о/с про звільнення ОСОБА_2, викладача
кафедри іноземних мов та технічного
перекладу на 0,75 ставки за систематичне
невиконання умов контракту на підставі
п.3 ст. 40 КЗпП України. Крім цього
зазначив, що до роботи ОСОБА_2 були
зауваження у вересні-жовтні 2012 року,
оскільки вона відмовлялася від замін
та порушувала правила внутрішнього
трудового розпорядку.

Всупереч вимогам ч. 4 ст. 149 КЗпП України
про стягнення у виді догани, оголошене
в наказі від 29.12.2012 р. не було
повідомлено під розписку ОСОБА_2,
роботодавець не зажадав письмових
пояснень та не надав документу,
підписаного ОСОБА_2, який би передбачав
її обов'язкову участь у громадському
заході 25.12.2012 р., що і не передбачено ні
умовами контракту, ні посадовою
інструкцією, ні правилами внутрішнього
трудового розпорядку, з якими ОСОБА_2 не
була ознайомлена.

За наявності вищевикладених підстав,
суд дійшов переконання про
незаконність накладення
дисциплінарного стягнення у виді
догани відповідно до наказу ЛДУ БЖД від
29.12.2012 р. № 702 по особовому складу.

Між тим, з метою недопущення
застосування кількох дисциплінарних
стягнень за одне й те ж порушення, не
надано доказів вини ОСОБА_2, за
безумовної наявності якої
допускається звільнення за п. 3 ст. 40
КЗпП України, а тому, додержуючись
принципу диспозитивності щодо меж
заявлених позовних вимог, суд
приходить до переконання, що наказ № 702
о/с від 29.12.2012 р. про оголошення догани є
незаконним, а відтак і накази № 5 о/с та 6
о/с від 04.01.2013 р. про звільнення ОСОБА_2 з
роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України є незаконними, оскільки
відсутня систематичність, прийняті з
порушенням вимог трудового
законодавства і підлягають скасуванню,
а ОСОБА_2 поновленню на посаді
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП
України, при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за
один рік.

Відповідно до розділу ІІ Постанови КМУ
"Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати" від 08
лютого 1995 року № 100 із змінами,
внесеними Постановою КМУ від 26 вересня
2001 року № 1266 обчислення
середньомісячної заробітної плати
проводиться виходячи із виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, які
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Час, протягом якого працівники
згідно з чинним законодавством або з
інших поважних причин не працювали і за
ними не зберігався заробіток або
зберігався частково, виключається з
розрахункового періоду. Згідно розділу
ІІІ Постанови усі виплати включаються
в розрахунок середньої заробітної
плати у тому розмірі, в якому вони
нараховані, без виключення сум
відрахування на податки, стягнення
аліментів тощо, за винятком
відрахувань із заробітної плати осіб,
засуджених за вироком суду до
виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 8 Постанови
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Враховуючи кількість робочих днів у
відповідні періоди з січня 2013 року по 21
березня 2013 року, беручи до уваги
довідку, видану
спеціалістом-начальником ФЕВ Нейлик
О.Л. середній заробіток за час
вимушеного прогулу по день ухвалення
рішення становить: 34 857, 33 грн.

Крім того, винним діями відповідача
позивачу була заподіяна моральна
шкода, яка полягала у порушенні її
законних прав, в зв'язку з чим вона
втратила нормальні життєві зв"язки, що
вимагало додаткових зусиль для
організації свого життя, тому з
врахуванням обсягу і розміру
моральних страждань позивача, на думку
суду, розмір моральної шкоди складає 1
000 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 слід
відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору
(ст.4 п.1 Декрету КМ України "Про державне
мито"), він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 19 Конституції України, п. 3
ч. 1 ст. 40, 43, ч. 2 ст. 97,147, 232-233, 235, 237-1 КЗпП
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМ України
від 08.02.1995р. №100, суд-

в и р і ш и
в:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді
викладача кафедри іноземних мов та
технічного перекладу Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності.

Стягнути з Львівського
державного університету безпеки
життєдіяльності на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 34 857,33 грн. (тридцять
чотири тисячі вісімсот п?ятдесят сім
гривень 33 коп.) з вирахуванням податку
з доходів фізичних осіб та єдиного
внеску та 1000 грн. (тисяча гривень)
моральної шкоди.

Стягнути із Львівського державного
університету безпеки життєдіяльності
на користь держави судовий збір в
розмірі 577,97 грн. (п?ятсот сімдесят сім
гривень 97 коп.).

Рішення в частині поновлення на
роботі та виплати заробітної плати за
один місяць підлягає негайному
виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: (підпис)
Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя:
Б.М.Гедз