АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/2680/14
Головуючий в 1 інстанції Чулінін Д.Г.
Доповідач Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Придніпровська енергетична компанія»
про стягнення суми з договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2011 року позивачі звернулися
до суду з позовом про стягнення з
відповідача компенсції в сумі 697840 грн.
з нарахуванням 60626 грн. як трьох
процентів річних на суму прострочення
за невиконання відповідачем умов
укладенх між ними 10.10.2006 року договору
№ 001 та додаткової угоди № 01 від 10
жовтня 2006 року до цього договору про
відчуження на їх користь строком до
31.12.2007 року суміжних приміщень жилого
будинку на АДРЕСА_2 в м.
Дніпропетровську, співвласниками
якого вони є, при тому, що вони зі своєї
сторони виконали свої зобов'язання за
цим договором - надали дозвіл
(погодження) і не перешкоджали
виконанню відповідачем будівництва на
сусідній земельній ділянці на АДРЕСА_1
багатоповерхового будинку з
блокуванням боковими стінами один до
одного з їх житловим будинком із
закладкою кімнатного вікна належної їм
АДРЕСА_1, що погіршило їх житлові умови.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 серпня
2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення про задоволення їх позовних
вимог.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вказаного
позову суд виходив з його
безпідставності по суті заявлених
вимог та за пропуском строку позовної
давності для звернення позивачів до
суду.

З таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
після пожежі у 1995 році прийшла у
непридатний для проживання стан
двоповерхова прибудова під літ. «В-2» до
жилого триповерхового будинку під літ.
«А-3» по АДРЕСА_2, яка у відповідності до
ст. 7 ЖК УРСР визнана аварійною рішенням
виконкому Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради № 185 від 16.03.2001
року, після чого Дніпропетровська
міська рада рішенням № 12/4 від 27.09.2006
року надала відповідачу згоду
відповідно до ст. 332 ЦК України на
використання цієї аварійної прибудови
під літ. «В-2» для перебудови зі
зведенням нової будівлі за умови
відселення всіх колишніх її мешканців
власним коштом відповідача.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в ідеальних частках
72/500 і 307/500, відповідно, станом на
грудень 2004 року спільно з іншими
особами належала на праві власності
квартира АДРЕСА_2, загальною площею 133,8
м2 і жилою - 102,9 м2, яка складалася з п'яти
жилих кімнат.

Відповідач за нотаріально посвідченим
і укладеним 10 жовтня 2006 року з
позивачами та іншими особами договором
№ 001 про передачу права власності на
частину об'єкту нерухомості з метою
реконструкції і будівництва
зобов'язувався у строк до 01 серпня 2007
року оформити право власності для
проведення реконструкції і
будівництва двоповерхової будівлі на
АДРЕСА_2, яка була зруйнована при
пожежі, після чого передати в
добровільному порядку відповідні
частини цієї будівлі у власність цих
осіб шляхом оформлення актів
прийому-передачі і реєстрації
договорів купівлі-продажу у строк до 01
серпня 2007 року, здійснити побудову
стіни від фундаменту приміщення № 20-3
до перекриття другого поверху
приміщень 13-11, 14-5 цього будинку у строк
до 01 березня 2007 року, а інши особи, в
тому числі, позивачі, зобов'язалися у
строк до 01 серпня 2007 року оформити
договора купівлі-продажу відповідних
частин приміщень цього будинку,
переданих за мовами договору,
утримуватися від перешкоджання
будівництву і благоустрою на земельній
ділянці, призначеній для
обслуговування цієї будівлі, та
надавати вселяку підтримку такому
будівництву, яке полягає в забудові
сусідньої суміжної земельної ділянки
на АДРЕСА_1 жилим будинком з
приміщеннями комерційного
призначення. За умовами п. 5.3 цього
договору сторони визнали
обов'язковість його державної
реєстрації нотаріусом, яка не
відбулася, що вбачається з витягу з
державного реєстру правочинів.

За умовами додаткової угоди № 01 від 10
жовтня 2006 року до цього договору, яка
нотаріально не посвідчена, відповідач
зобов'язався виплатити позивачам
компенсацію в сумі 88 000 доларів США в
якості штрафної санкції за порушення
свого зобов'язання передати позивачам
на умовах договору № 001 в їх спільну
власність узгоджені приміщення, а
позивачі зобов'язалися не перешкоджати
будівництву жилого будинку з
приміщеннями комерційного призначення
по АДРЕСА_1 і дали згоду на закладку
вікна в стіні на першому поверсі
будівлі, що виходить на будівельний
майданчик на АДРЕСА_1, глухою стіною
новобудови.

В ніч на 30.01.2007 року обвалилася
покрівля з димоходом прибудови під літ.
«В-2» на АДРЕСА_2, внаслідок чого
проведення будівельних робіт без
укріплення несучих конструкцій
будівлі та демонтажу до 25 % стін могло
призвести до надзвичайної ситуації
техногенного характеру, що
підтверджується листами
Дніпропетровського МУ ГУ МНС в області
№ 588 від 31.05.2007 року і НПП
«Дніпросервісбуд» № 8/1 від 31.01.2007 року
та змусило відповідача припинити
будівельні роботи щодо перебудови
цього об'єкту, з яких зведення стіни від
фундаменту приміщення № 20-3 до
перекриття другого поверху приміщень
№№ 13-11,14-5 цієї прибудови відповідач
мав виконати до 01.03.2007 року.

З вересня 2006 року до грудня 2008 року
відповідач збудував власним коштом і
згідно зі ст. 331 ЦК України набув у
власність десятиповерховий жилий
будинок під літ. «А-10», який з
прийняттям до експлуатації 29.12.2008 року
віднесено до АДРЕСА_1, про що 08.08.2011 року
вчинений запис у державному реєстрі
прав власності. Внаслідок цієї
забудови ділянки, що має суміжну межу з
наданою під обслуговування жилого
будинку земельною ділянкою на АДРЕСА_2,
відповідачем зведена глуха бокова
стіна будинку, який з незначним
прорізом блокується на сусідній
земельній ділянці на АДРЕСА_2 з боковою
стіною жилого будинку під літ. «А-3»,
вздовж якої розташовані жилі кімнати
квартири 8 з поз. № № 4, 7 площею 17,9 м2 і 20,5
м2, відповідно, в останній з яких
закладено цеглою вікно.

Інших умов укладених між сторонами
угод відповідач не виконав.

Виходячи з того, що в частині
встановлених умов про відчуження у
певний термін відповідачем за
оформленим договором купівлі-продажу
позивачам нерухомого майна, яке він мав
би до того набути у власність згідно з
ст. 332 ЦК України, спірний договір слід
вважати попереднім договором, що
передбачав укладення основного
договору купівлі-продажу створеної в
майбутньому нерухомості, тому з
урахуванням положень ч. 1 ст. 635 ЦК
України щодо форми такого договору і
додаткової угоди до нього, а саме,
відсутності їх нотаріального
посвідчення і державної реєстрації,
цей договір з додатковою угодою згідно
зі ст. ст. 220, 657 ЦК України є нікчемним,
суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову про стягнення з
відповідача на користь позивачів
компенсації в якості штрафної санкції
за порушення умов укладених між
сторонами угод у зв'язку з
безпідставністю по суті заявлених
вимог, керуючись названими нормами
закону.

Доводи позивачів у скарзі про
невідповідність висновків суду в цій
частині дійсним обставинам виниклих
між сторонами правовідносин не
ґрунтуються на умовах укладених ними
угод, досліджених в судовому засіданні
матеріалах справи, фактично зводяться
до одностороннього тлумачення
регулюючого спірні правовідносини
законодавства лише на свою користь та
до повторного обґрунтування заявлених
ними позовних вимог з викладенням
таких же самих обставин і доказів, яким
суд дав належну оцінку у їх сукупності
за своїм внутрішнім переконанням
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Разом з тим, дійшовши висновку про
безпідставність заявлених позовних
вимог по їх суті і відмовляючи в
задоволені позову, в тому числі, і
згідно з ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України як
задавненого, суд залишив поза увагою
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 «Про судове рішення у цивільній
справі», за якими встановивши, що строк
для звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього (п. 11).

З урахуванням наведеного рішення
суду в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог підлягає
зміні на підставі ст. 309 ЦПК України з
виключенням з його мотивувальної
частини висновку суду про необхідність
відмови в задоволені зазначеного
позову за пропуском строку позовної
давності.

Керуючись ст. ст. 307 - 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 серпня
2012 року в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Придніпровська
енергетична компанія» про стягнення
суми з договору змінити, виключивши з
його мотивувальної частини висновок
суду про те, що заявлені позивачами
вимоги задоволенню не підлягають
згідно з ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України, як
задавнені.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: