Справа № 524/9693/13-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.03.2014 року Автозаводський районний
суд міста Кременчука Полтавської
області в складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату
аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2013 року звернулась до
суду із вищеназваним позовом, просила
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
пеню за несплату своєчасно аліментів
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі - 26779,10 грн.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги,
просила задовольнити позов в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти позову заперечив,
просив відмовити в задоволенні позову
з підстав викладених в письмовому
запереченні.

Представник третьої особи
Автозаводського ВДВС Кременчуцького
МУЮ Калініченко В.С. в судовому
засіданні при вирішенні даного питання
покладалась на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з»ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши
докази, які мають істотне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про те,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно
до рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від
20.03.2007 року відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати на користь
позивача аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі в
розмірі 150 грн. щомісячно. Незважаючи на
цей обов'язок, відповідач допустив
заборгованість по сплаті аліментів за
період з вересня 2008 року по серпень 2013
року включно в сумі 2140 грн.

З 01 січня 2004 року набув чинності
Сімейний Кодекс України, статтею 196
якого передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов»язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки(пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення, тобто пеня може
нараховуватись тільки на ту суму
заборгованості, яка виникла після 01
січня 2004 року.

Згідно ст.. 195 СК України заборгованість
по аліментами, присудженими у частці
від заробітку (доходу), визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення, виходячи з
фактичного заробітку(доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості у твердій грошовій сумі
або у відсотковому співвідношенні.
Якщо боржник в цей час не працював
заборгованість визначається виходячи
із середньої заробітної плати для
даної місцевості.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ №3 від
15.05.2006 року «Про застосування судом
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз»яснено, що передбачена ст.. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки(пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема у зв»язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка
за весь час прострочення сплати
аліментів.

Згідно довідки Автозаводського ВДВС
Кременчуцького МУЮ №39586 від 02.09.2013 р.
станом на 01.09.2013 року заборгованість по
сплаті аліментів складає - 2140 грн.

Обґрунтовуючи свою неможливість
сплачувати аліменти за період у який
утворилася заборгованість, відповідач
стверджував, що він мав нерегулярний та
мінливий дохід, деякий час не працював
з поважних причин.

Докази погіршення матеріального стану
та стану здоров'я відповідача не
надані.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач тяжкими хворобами не
хворіє, за станом здоров'я може
працювати, інших утримань по
виконавчим листам не має, доказів щодо
існування обставин, які б мали істотне
значення для звільнення від сплати
заборгованості відповідно до ст. 197 СК
України, відповідач суду не надав.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, при
розгляді справи не було встановлено та
не було доведено самим відповідачем, що
заборгованість по сплаті аліментів
утворилася з незалежних від нього
причин.

Згідно ст.. 196 ч 1 СК України якою
передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов»язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки(пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Враховуючи, що аліменти призначаються
та повинні сплачуватися щомісячно,
розмір неустойки (пені) необхідно
розраховувати не з загальної суми
боргу, а нараховувати на щомісячну
заборгованість, починаючи з дня її
виникнення по день добровільного
погашення боргу або на день стягнення.
Сума боргу за попередній місяць не
додається до розрахунку неустойки
(пені) за наступний місяць. Тобто
неустойка(пеня) нараховується на
щомісячну суму заборгованості.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 20.03.2007 року
визначено розмір аліментів які
відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний
сплачувати на користь позивача в
твердій сумі в розмірі 150 грн.
щомісячно.

Отже розмір неустойки за кожен місяць
прострочення становитиме 30% суми
несплачених аліментів, що в грошовому
еквіваленті становить 45 грн.

З врахуванням вище викладеного суд
вважає вірним наступні суми
неустойки(пені) помісячно, що
підлягають до стягнення з відповідача.

2008 рік - прострочено 3 місяці - 3*45
грн.(30%)=135 грн.

2009 рік - прострочено 9 місяців - 9*45
грн.(30%)=405 грн.

2010 рік - прострочено 2 місяці - 2*45
грн.(30%)=80 грн.

2011 рік - прострочено 5 місяців - 5*45
грн.(30%)=225 грн.

2012 рік - прострочено 7 місяців - 7*45
грн.(30%)=315 грн.

2013 рік - прострочено 4 місяці - 4*45
грн.(30%)=180 грн.

Таким чином загальна сума пені за
прострочені місяці складає 1350 грн., яка
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 196, 197 СК України, ст.10, 11,
60, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
пені за несплату аліментів -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
пеню за несплату своєчасно аліментів
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі 1350 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга, подана
після закінчення строків апеляційного
оскарження, залишається без розгляду,
якщо апеляційний суд за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя: