АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1565/14
Справа: № 2027/6152/2012
Категорія: договірні
Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» та заступника прокурора
Харківської області на ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 09 грудня 2013 року по справі за
позовом прокурора Київського району м.
Харкова в інтересах держави в особі
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
ТОВ «Тімекс» в особі керуючого
санацією Данченка А.С. про визнання
права іпотеки, звернення стягнення на
предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року прокурор Київського
району м. Харкова в інтересах держави в
особі Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі: ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»)
звернувся до Московського районного
суду м Харкова з позовом про визнання
права іпотеки ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» на
нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з прибудовами літ. «Л-1»
житловою площею 139,8 кв.м., загальною
площею 209,5 кв.м. та надвірними
будівлями: гараж літ. «М», огорожа № 5-8,
замощення - «I», а також присадибну
земельну ділянку загальною площею 0,1000
га., кадастровий № :05:025:0002, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
колишня адреса: АДРЕСА_2, право
власності на які зареєстровано за
відповідачкою ОСОБА_3, та які є
Предметом іпотеки за нотаріально
посвідченим Іпотечним договором № 6807Z61
від 27.03.2007 року, укладеним між
іпотекодержателем - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
іпотекодавцем ОСОБА_2 в забезпечення
виконання позичальником - ТОВ «Тімекс»
узятих на себе зобов'язань за
Генеральною угодою № 6807N4 від 27.03.2007
року щодо своєчасного повернення
банківській установі - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
отриманих кредитних коштів.

При цьому прокурор Київського району м.
Харкова просив суд звернути стягнення
на вищевказане нерухоме майно, яке є
предметом іпотеки за Іпотечним
договором № 6807Z61 від 27.03.2007 року, шляхом
його продажі з прилюдних торгів, у
рахунок погашення кредитної
заборгованості позичальника - ТОВ
«Тімекс» перед кредитором -
іпотекодержателем ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»,
загальний розмір якої станом на 13.02.2012
року складає 2 097 342,20 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ становить 16 757
554,44 грн.

Ухвалою судді Московського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2012 року
було відкрите провадження у цивільній
справі за вказаним позовом прокурора
Київського району м. Харкова, поданим в
інтересах держави в особі ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», та призначено її до розгляду
в судовому засіданні по суті заявлених
позовних вимог.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 09 грудня 2013 року
провадження у цивільній справі за
вищевказаним позовом прокурора
Київського району м. Харкова було
закрито на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК
України.

В апеляційних скаргах ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
заступника прокурора Харківської
області ставиться питання про
скасування зазначеної ухвали
районного суду, як необґрунтованої,
постановленої з порушенням норм
цивільного процесуального права, та
направлення справи до того ж суду
першої інстанції для подальшого її
розгляду по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
районного суду відповідно до вимог ст.
303 ЦПК України, судова колегія вважає,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 311
ЦПК України підставами для скасування
ухвали суду, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції, зокрема є:

- невідповідність висновків суду
обставинам справи;

- порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

Закриваючи провадження у цивільній
справі за вищевказаним позовом
прокурора Київського району м. Харкова,
поданим в інтересах держави в особі ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», районний суд виходив із того,
що ця справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, позаяк
Генеральна угода № 6807N4 від 27.03.2007 року
про надання кредиту була укладена між
юридичними особами - суб'єктами
господарювання, а Іпотечний договір №
6807Z61 від 27.03.2007 року, укладений між ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та іпотекодавцем ОСОБА_2 в
межах цієї Генеральної угоди, в зв'язку
з чим спір про стягнення кредитної
заборгованості виник між суб'єктами
господарювання.

Крім того, приймаючи оскаржуване
процесуальне рішення, суд першої
інстанції послався й на те, що в п. 6.2
Іпотечного договору № 6807Z61 від 27.03.2007
року сторони домовились, що спори та
протиріччя в рамках цього Договору
передаються на розгляд господарського
суду за підсудністю.

Однак, із такими висновками районного
суду судова колегія погодитись не може,
оскільки ці висновки не відповідають
матеріалам справи та не ґрунтуються на
законі.

За приписами статті 124 Конституції
України правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами.
Юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким дано право захищати права та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» ніхто
не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом.

Компетенція судів щодо розгляду
цивільних справ визначена
законодавцем у ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до вказаної правової норми
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

За приписами ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава.

Закриття провадження у справі - це
форма закінчення розгляду цивільної
справи без ухвалення рішення суду,
наслідком якої є неможливість
повторного звернення до суду з тим
самим позовом.

Підстави для закриття провадження у
справі визначені законодавцем у ст. 205
ЦПК України, їх перелік є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
на який послався районний суд,
приймаючи оскаржуване процесуальне
судове рішення, суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, сторонами у даній справі є
позивач - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
відповідачі: фізичні особи ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

При цьому спірні правовідносини, що
виникли між сторонами, стосуються
виключно предмету іпотеки - нерухомого
майна, що належить на праві приватної
власності фізичній особі, а не
стягнення кредитної заборгованості з
юридичної особи, як помилково зазначив
суд першої інстанції, що в даному
випадку виключає наявність спору між
суб'єктами господарювання,
підвідомчого господарському суду, а
відтак ця справа, що стосується
виниклого між сторонами класичного
цивільно-правового спору, повинна
розглядатися судом за правилами
цивільного судочинства.

Безпідставно послався суд першої
інстанції, приймаючи оскаржуване
процесуальне рішення, й на п. 6.2
Іпотечного договору № 6807Z61 від 27.03.2007
року, укладеного між іпотекодержателем
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» (на той час: ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України») та іпотекодавцем -
відповідачем по справі фізичною особою
ОСОБА_2, оскільки ст. 112 ЦПК України, яка
передбачала договірну підсудність
справ, вже давно виключена з цього
Кодексу, а умова сторін про те, що спори
та протиріччя в рамках зазначеного
Іпотечного Договору передаються на
розгляд господарського суду за
підсудністю, взагалі є нікчемною та не
приймається судовою колегією до уваги,
позаяк ця умова суперечить закону, а
саме: приписам ст.ст. 1, 12 Господарського
процесуального кодексу України, в
редакції, яка діяла на час укладення
Іпотечного договору, щодо суб'єктів
права на звернення до господарського
суду за вирішенням спору, а також щодо
справ, підвідомчих господарським
судам.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, оскаржувана ухвала Московського
районного суду м. Харкова від 09 грудня
2013 року не може бути визнана
обґрунтованою й такою, що постановлена
з додержанням вимог процесуального
закону, а тому судова колегія вважає за
необхідне на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 311
ЦПК України скасувати це судове
рішення, а матеріали справи направити
до того ж суду першої інстанції для
продовження її розгляду по суті.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» та
заступника прокурора Харківської
області - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 09 грудня 2013 року -
скасувати.

Цивільну справу за позовом прокурора
Київського району м. Харкова в
інтересах держави в особі Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ТОВ
«Тімекс» в особі керуючого санацією
Данченка А.С. про визнання права
іпотеки, звернення стягнення на
предмет іпотеки направити до того ж
суду 1-ї інстанції для продовження її
розгляду по суті.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно з моменту її
проголошення, є остаточною й
касаційному оскарженню не підлягає, як
така, що не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: