Справа № 201/8973/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
- Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю : позивача
- ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача -
Багрової Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання недійсним договору кредиту, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 31 липня 2013 року
була прийнята до провадження цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
недійсним договору кредиту, яка
надійшла з Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області за підсудністю (а. с. 29, 33).

Позивач у позовній заяві та його
представник у судовому засіданні в
обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 12 травня 2013 отримав
судову повістку з викликом у судове
засідання, призначене по цивільній
справі за позовною заявою ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
без номера від 14 лютого 2008 року.
Оскільки жодного договору з даним
банком позивач не укладав та не ставив
свого підпису на будь-яких документах
ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 звернувся
до суду з даним позовом та просив суд, з
урахуванням заяви про розподіл судових
витрат, визнати недійсним договір без
номера від 14 лютого 2008 року про
отримання кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, укладений шляхом
підтвердження своєї згоди на те, що
підписана заявка разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає договір між ОСОБА_1 та
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк», а також
стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати по справі (а. с.
2-5, 92).

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
наполягав на їх задоволенні у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила суд у задоволенні позову
відмовити, на підтвердження активного
користування платіжною карткою надала
виписку за період з 01 січня 2008 року по 09
серпня 2013 року (а. с. 76-87).

Вислухавши пояснення сторони позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали даної цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до пояснень представника
відповідача, наданих суду у судовому
засіданні, 14 лютого 2008 року між
відповідачем та позивачем був
укладений договір без номера, за
умовами якого банк надав, а ОСОБА_1
отримав кредит у сумі 8 000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Такий договір
складають Умови надання банківських
послуг та Правила користування
платіжною карткою, які були підписані
ОСОБА_1

Судом встановлено, що 25 березня 2013 року
ПАТ КБ «Прватбанк» звернувся до
Олександрійського міськраойнного суду
Кіровоградської області з позовною
заявою до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
без номера від 14 лютого 2008 року у сумі 26
672,79 грн., за якою було відкрито
провадження та викликано ОСОБА_1 у
судове засіданні, що підтверджується
копіями даної позовної заяви та
судових повісток, наявними в
матеріалах справи (а. с. 9-10, 11).

Рішенням Олександрійського
міськраойнного суду Кіровоградської
області від 19 червня 2013 року у
задоволенні вказаних позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено,
оскільки банк не звертався на адресу
ОСОБА_1 з досудовою вимогою щодо
погашення заборгованості, а також у
зв'язку з тим, що банком не було надано
суду доказів на підтвердження
отримання ОСОБА_1 відповідної
платіжної картки (а. с. 41-42).

Згідно з висновком судової
почеркознавчої експертизи № 2209-13 від 12
листопада 2013 року літерні та цифрові
рукописні записи, якими заповнені
графи заяви SAMDN9212 від 14 лютого 2008
року номер картки НОМЕР_1 - виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою; підписи від
імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» заяви
SAMDN9212 від 14 лютого 2008 року номер
картки НОМЕР_1 в графі «Подпись»
документу «Справка об условиях
кредитования с использованием
кредитки «универсальная GOLD-клуб» -
виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (а. с.
52-61).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України, Законом
України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього
кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України
встановлено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, та приймаючи до уваги
висновок судової почеркознавчої
експертизи № 2209-13 від 12 листопада 2013,
суд дійшов висновку щодо
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог позивача, внаслідок
чого вважає за необхідне задовольнити
його позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору без номера від 14
лютого 2008 року про отримання кредиту у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, укладений
шляхом підтвердження своєї згоди на те,
що підписана заявка разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає договір між ОСОБА_1 та
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк».

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат по даній цивільній
справі, на підставі ст. 88 ЦПК України,
суд вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
сплачені позивачем та документально
підтверджені витрати, а саме: в рахунок
повернення судового збору 114,70 грн. (а. с.
1); в рахунок повернення витрат на
проведення почеркознавчої експертизи 2
056,32 грн. (а. с. 75); в рахунок повернення
витрат за сплату послуг банку 10,00 грн.
(а. с. 75) та 03,00 грн. (а. с. 1), в рахунок
повернення витрат на поштові
відправлення 08,40 грн. (а. с. 73) та в
рахунок повернення витрат, пов'язаних з
явкою до суду позивача 61,71 грн. (а. с. 74).

Вирішуючи питання щодо стягнення
витрат на правову допомогу у сумі 2 000,00
грн. суд вважає за необхідне відмовити
у задоволенні вимог в цій частині,
оскільки позивачем не було надано суду
доказів про сплату даної суми грошових
коштів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 202, 203, 207, 215, 216 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
недійсним договору кредиту -
задовольнити.

Визнати недійсним договір без номера
від 14 лютого 2008 року про отримання
кредиту у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
укладений шляхом підтвердження своєї
згоди на те, що підписана заявка разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає договір між ОСОБА_1 та
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_1 в
рахунок повернення судових витрат:
судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.,
витрати на проведення почеркознавчої
експертизи у сумі 2 056 грн. 32 коп.,
послуги банку у сумі 13 грн. 00 коп.,
поштові послуги у сумі 08 грн. 40 коп.,
витрати, пов'язані з явкою до суду
позивача у сумі 61 грн. 71 коп., а разом 2 254
грн. 13 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой