Справа № Провадження
№382/1614/13-ц 22-ц/780/1235/14 Головуючий у І
Ю.В.Категорія26Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 24.03.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк» на
заочне рішення Яготинського районного
суду Київської області від 29 жовтня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного банку Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л
А:

В серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом і просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у розмірі 46 452,22
грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
07.07.2006 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір споживчого кредиту,
згідно якого банк надав позичальнику
кредитні кошти на строк з 07.07.2006 року по
07.05.2007 року у сумі 2982,33 коп. під 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості.
Відповідач в порушення умов кредитного
договору належним чином свої
зобов'язання по поверненню коштів не
виконував, в результаті чого станом на
03.07.2013 року утворилась заборгованість.

Рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 29 жовтня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається про те, що судом
неправильно застосовано положення ч.3
ст.267 ЦК України, яка регулює позовну
давність, а саме без заяви сторони
про застосування наслідків спливу
позовної давності.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги
частково із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд виходив із того, що з
врахуванням Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, умов
договору від 7.07.2006 року строк
виконання зобов'язання ОСОБА_2 за
кредитним договором сплив 7 травня
2007 року. Оскільки між сторонами
кредитного договору існувала
домовленість про збільшення
позовної давності до 5 років, а
позов пред'явлено 1 серпня 2013 року,
тобто за межами 5 річного строку
позовної давності, то в позові
необхідно відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Проте погодитись із вказаними
висновками суду не можна, так як вони
не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено,
що 7 липня 2006 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого
є Публічний акціонерний банк
Комерційний банк «Приватбанк» і
ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, за умовами якого ОСОБА_2
отримав від Банку в кредит грошові
кошти у сумі 2982грн.33 коп. для купівлі
ТНС під 2,09% на місяць (25,08% на рік) на
суму залишку заборгованості.

Відповідно до кредитного договору
ОСОБА_2 зобов'язався повернути
кредитні кошти та сплатити проценти
за користування ними у строк до 7
травня 2007 року, здійснюючи погашення
заборгованості щомісяця в період
сплати з 21 по 28 число кожного місяця
(щомісячний платіж) у сумі 334,08грн.

Згідно із п. 5.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500грн.
+ 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.5 терміни позовної давності
визначено тривалістю 5 років.

Відповідач в порушення умов кредитного
договору належним чином своє
зобов'язання по поверненню коштів не
виконував, щомісячний платіж не
сплачував, в результаті чого станом на
03.07.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 46 452,22 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 2982,33 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 14 461,70 грн., пені
за несвоєчасне виконання зобов'язання
за договором - 26 319,99 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 2188,20 грн.

Правильно встановивши вказані
обставини, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
позовну давність.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сторони перебувають
у договірних правовідносинах щодо
надання - повернення споживчого
кредиту.

На час звернення позивача в суд із
позовом сплив строк позовної
давності у 5 років, встановлений
сторонами договору.

Відповідно до ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Таким чином законом визначено, що
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у
спорі.

Як вбачається із матеріалів справи
суд провів заочний розгляд справи і
ухвалив заочне рішення за правилами
глави 8 ЦПК України.

Таким чином ОСОБА_2 заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності в суді першої
інстанції не подавав, в апеляційний
суд також не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про день і
час розгляду справи за апеляційною
скаргою.

Посилання суду першої інстанції на
те, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув і позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі не можуть прийматись до
уваги із таких підстав.

Постановою Верховного Суду України
від 20.11.2013 року у справі 6-126 цс13,
розглянутій в порядку перегляду з
підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України, висловлена правова позиція,
згідно якої пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

За вказаних обставин відмова в
позові за пропуском строку позовної
давності без дотримання порядку,
встановленого ст.267 ЦК України,
суперечить нормам матеріального
права.

Відповідно до ст..526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 взяте
на себе зобов'язання щодо поверненню
кредиту не виконав.

Договором встановлено, що в разі
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором з
нього підлягає стягненню крім
заборгованості за кредитом і
процентами за користування ним,
штрафні санкції та неустойка(пеня).

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Приймаючи до уваги, що розмір
неустойки в сумі 26 319,99грн. значно
перевищує розмір збитків ( 2982,33грн.
заборгованість по тілу кредиту та 14
461,70грн. заборгованість із відсотків,
всього 17 444,03грн.) з врахуванням вимог
ч.3 ст.551 ЦК України колегія суддів
рахує можливим зменшити розмір
неустойки (пені) до 17000грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, так
як висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неправильно
застосовано норми матеріального
права, рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким позов задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним
договором, яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі
2982,33грн., заборгованості по процентам
в сумі 14 461,70грн., пені в сумі 17 000грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі
500грн., штрафу (процентна складова) в
сумі 2188,20грн., а всього стягнути 37
132,23грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати в сумі 696,78грн.

Керуючись ст.ст.309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного банку Комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду
Київської області від 29 жовтня 2013 року -
скасувати і ухвалити нове рішення:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним
договором, яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі
2982,33грн., заборгованості по процентам
в сумі 14 461,70грн., пені в сумі 17 000грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі
500грн., штрафу (процентна складова) в
сумі 2188,20грн., а всього стягнути 37
132,23грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати в сумі 696,78грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: