Справа № 218/108/14-ц
№ провадження 2/218/150/14
РІШЕННЯ

ім'ям України

12 березня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді
Смольнякова О.О.

при секретарі
Хімченко С.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Амвросіївка позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

20.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, мотивуючи тим, що вона
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 17.09.2011 року. На
теперішній час в суді розглядається
заява про розірвання шлюбу. За
договором купівлі-продажу від 31.10.2011
року вони придбали будинок по АДРЕСА_1,
загальною площею 49,30 кв.м. Договір було
оформлено на відповідача. Просить
поділити вказаний будинок, залишився
домоволодіння їй та дітям, стягнувши з
неї відповідно компенсацію чоловікові.
Оскільки у неї на вихованні залишилося
двоє дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ІНФОРМАЦІЯ_2, просить при поділі
будинку врахувати інтереси дітей та
збільшити частину майна, що буде їй
належати після розподілу.

В судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги та надала
пояснення відповідно до позовної
заяви. Крім того, позивачка пояснила, що
в на момент розгляду справи вона не має
можливості покласти на рахунок
відповідача половину вартості будинку.

Відповідач позовні вимоги визнав
частково та суду пояснив, що він не
заперечує проти поділу майна, але не
згоден з тим, щоб будинок було передано
позивачці, оскільки він іншого житла не
має.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
17.09.2011 року.

Від шлюбу мають дитину, сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно до договору
купівлі-продажу від 31.10.2011 року сторони
придбали будинок за АДРЕСА_1, загальною
площею 49,30 кв.м, у тому числі житловою
площею 27,70 кв.м. За договором будинок
оформлено на ОСОБА_2.

Статею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що
перебуває на праві спільної сумісної
власності подружжя, належить кожному з
них незалежно від того, в який момент
здійснюється поділ: під час шлюбу або
після його розірвання. Поділ може бути
здійснений як за домовленістю
подружжя, так і за судовим рішенням. В
основу поділу покладається презумпція
рівності часток подружжя, яка може бути
спростована домовленістю подружжя або
судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21 грудня
2007 року N 11, сутність поділу полягає в
тому, що кожному з подружжя
присуджуються в особисту власність
конкретні речі, а також здійснюється
розподіл майнових прав та обов'язків.
При здійсненні поділу в судовому
порядку суд має виходити з презумпції
рівності часток. При винесенні рішення
суд має керуватися "обставинами, що
мають істотне значення", якими можуть
бути, насамперед, ступінь трудової та
(або) фінансової участі кожного з
подружжя в утриманні спільного майна,
зроблених поліпшеннях, доцільність та
обґрунтованість укладених правочинів,
спрямованих на розпорядження спільним
майном, наявність або відсутність
вчинення одним з подружжя дій, що
порушують права другого з подружжя,
суперечать інтересам сім'ї,
матеріальне становище співвласників
тощо. Поділ спільного сумісного майна
подружжя здійснюється з визначення
кола об'єктів спільної сумісної
власності подружжя і встановлення
їхньої вартості. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Поділу підлягає усе майно, що є у
спільній сумісній власності.

Вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх

спільній частковій власності.

Отже, зважаючи на те, що сума
відповідної грошової компенсації за ?
частину будинку не внесена позивачкою
на депозитний рахунок суду, відповідач
не згоден на отримання грошової
компенсації, суд не може задовольнити
вимогу позивачки про виділення їй
будинку в натурі, стягнувши з неї
половину його вартості на користь
відповідача.

Приймаючи до уваги, що позивачкою
не надано суду жодних обставин, які б
мали істотне значення при поділі майна
та могли бути підставою для відступу
від засади рівності часток подружжя,
будь-яких доказів про те, що відповідач
не дбав про матеріальне забезпечення
сім'я, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї не має, суд не находить
підстав для задоволення позовних вимог
щодо відступу від засади рівності
часток подружжя при поділі майна.

Суд вважає за можливе визнати за
сторонами право власності на 1/2 частину
будинку за АДРЕСА_1 за кожним,
залишивши вказане майно у їх спільній
частковій власності, в іншій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного
Кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 р.
№11, ст.ст. 10, 11, ч. 4 ст. 61, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку
загальною площею 49,30 кв.м, у тому числі
житловою площею 27,70 кв.м, з господарчими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину житлового будинку
загальною площею 49,30 кв.м, у тому числі
житловою площею 27,70 кв.м, з господарчими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Будинок загальною площею 49,30 кв.м, у
тому числі житловою площею 27,70 кв.м, з
господарчими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, залишити у спільній частковій
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у
дохід держави в розмірі 121(сто двадцять
одної) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Амвросіївський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

СуддяО.О. Смольняков