АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4220/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т. В. Доповідач -
Тамакулова В.О.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроінтерсервіс"
про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення на її користь вартості 384
простих іменних акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" в сумі 38 400 грн. та
дивідендів.

В обґрунтування вимог посилалась на те,
що рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня
2012 року було частково змінено рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2012 року та визнано за нею та
ОСОБА_2 право власності на ? частину за
кожним простих іменних акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс".

При виконанні рішення їй стало відомо,
що 23 грудня 2010 року відбулась державна
реєстрація припинення юридичної особи
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс" у зв'язку з
реорганізацією в товариство з
обмеженою відповідальністю. Випуск
акцій ЗАТ "Дніпроінтерсервіс"
Дніпропетровським територіальним
управлінням Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку було
зупинено 13 грудня 2010 року
(розпорядження №68-ДН-3 від13 грудня 2010 р.)
, 24 січня 2011 року скасовано випуск акцій
(розпорядження №3-ДН-С-А від 24 січня 2011
р.). З вказаних причин вона позбавлена
можливості оформити право власності на
акції. Про існування вказаних обставин
їй стало відомо 18 лютого 2013 року,
оскільки відповідач ОСОБА_2, на
підтвердження належності йому 768
простих іменних акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс", надав
апеляційному суду 25 грудня 2012 року
копію Сертифікату UА . Щодо зміни
правового статусу юридичної особи,
зупинення і скасування випуску акцій
відповідач ОСОБА_2 суд не попередив.
Вважаючи, що її права порушено, позивач
звернулась до апеляційного суду
Дніпропетровської області з заявою про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня
2012 року про поділ спільного майна
подружжя. Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 травня
2013 року у задоволенні заяви було
відмовлено, з посиланням на те, що
вимоги про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 вартості 384 простих іменних
акцій позивач не заявляла.

Оскільки позивач є власником 1/2 частину
простих іменних акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс", то з відповідача
ОСОБА_2 на її користь має бути стягнута
вартість 384 простих іменних акцій, яка
складає з урахуванням номінальної
вартості однієї акції - 100 грн. - 38 400
гривень. Крім акцій просила також
стягнути належні їй дивіденди.

В уточнених вимогах, з посиланням на
надане представником ОСОБА_2 платіжне
доручення №228 від 17 грудня 2010 року про
виплату їй за належні акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" 13 975 грн., позивач
визначила вартість однієї простої
іменної акції в сумі 559 грн. і просила
за 384 акцій стягнути 214 656 грн.

Представник відповідачів в заяві про
розгляд справи без його участі, вимоги
не визнав, вказував, що товариство не
може бути учасником спору, оскільки
правовідносини, що виникли між
сторонами є сімейними, при
реорганізації підприємства, акції ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" були обмінені в
співвідношенні 1:1 на акції ТОВ
"Дніпроінтерсервіс", позивач мала
здійснити дії, спрямовані на
оформлення права власності на належну
їй частку у статутному капіталі TOB
"Дніпроінтерсервіс". Щодо збільшення
розміру стягнення на підставі
платіжного доручення №228 від 17 грудня
2010 р., відповідачі вважали не
доведеними визначення вартісті 1
акції, так як платіжне доручення є лише
доказом того, що вказана у ньому сума
була перерахована на користь позивача.
Зазначена у платіжному дорученні сума
була сплачена за акції під час викупу
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс" власних акцій,
тобто вказана операція не була угодою
між третіми особами, або акціонерами
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс", товариство
викупило у позивача свої власні акції
на підставі рішення загальних зборів
акціонерів, вартість викупу акцій була
встановлена керівництвом товариства, з
метою забезпечення позивачу
найбільшої економічної вигоди від
викупу. Прості іменні акції ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" лістинг (процедуру
включення цінних паперів в біржовий
список) ніколи не проходили, на біржі
ніколи не торгувались, тому визначення
ринкової вартості простих іменних
акцій ЗАТ "Дніпроінтерсервіс"
неможливе.

Представник відповідача ОСОБА_2.в
письмових запереченнях позов не
визнав, бо спільне сумісне майно
подружжя вже розподілено за рішенням
суду, коштів для виплати частки
позивачу відповідач не має як і змоги
внести вартість акцій, належних
позивачу, на депозитний рахунок суду.

Рішенням суду І інстанції позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача ОСОБА_2 вартість 384 простих
іменних акцій в сумі 214656 грн., в вимогах
до товариства, стягненні дивідендів-
відмовлено. Додатковим рішенням від 18
квітня 2014 року, яке не оскаржується,
стягнуто судовий збір на користь
держави.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення в
задоволеній частині й постановити
нове, яким відмовити в позові.

У запереченні на апеляційну скаргу,
позивач просить скаргу відповідача
залишити без задоволення, а рішення
суду І інстанції - без змін.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюванних прав,
свобод чи інтересів.

Ст. 11 ЦПК України передбачено право
суду розглядати цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконав
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.

Обґрунтованим є рішення, що ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, що підтверджені тими
доказами, які були досліджені в суді.

За ст. ст.10 , 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено що, рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2012 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, зустрічним позовом про поділ
майна, що знаходиться у спільній
сумісній власності подружжя, позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виключення майна з
спільної сумісної власності подружжя,
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 частині простих іменних
акцій ЗАТ "Дніпроінтерсервіс". Рішення
суду набуло чинності 26 грудня 2012 року.
В його перегляді за нововиявленими
обставинами ухвалою апеляційного суду
від 22 травня 2013 року відмовлено.

Листом Дніпровського територіального
управління НКЦПФР за №0513/01-23/05, 23 грудня
2010 року підтверждена державна
реєстрація припинення юридичної особи
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс" у зв'язку з
реорганізацією в товариство з
обмеженою відповідальністю, тому, 13
грудня 2010 року випуск акцій ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" було зупинено, а 24
січня 2011 року скасовано їх випуск.

25 грудня 2012 року представником ОСОБА_2
суду, як доказ, було надано сертифікат
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс" на ім'я
власника ОСОБА_2 на 768 простих іменних
акцій, номінальною вартістю в 100 грн.

06 листопада 2013 року Товариством
"Дніпроінтерсервіс" надало суду
довідку, в якій зазначено, що у
вирішенні питання про реорганізацію
підприємства ОСОБА_3 участі не брала,
оскільки на той момент її частка акцій
складала лише 2,9 %, за результатами
господарської діяльності в 2009 році
зборами акціонерів прийнято рішення
про викуп акцій ОСОБА_3, номінальна
вартість яких складала 2700 грн.
Враховуючи отриманий за 2009 рік
прибуток в розмірі 17 000 грн., ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" прийняло рішення
про викуп акцій ОСОБА_3 за 16 000 грн. Після
2010 року ТОВ "Дніпроінтерсервіс" працює
з негативним балансом, тому рішення про
виплату дивідендів акціонерам не
приймалось.

Згідно сертифікату ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" №4, ОСОБА_3 належало
25 простих іменних акцій, номінальною
вартістю 100 грн., які товариством були
викуплені у акціонера згідно з
платіжним дорученням №228 від 17 грудня
2010 року за 13975 грн., тому позивач
виходила при заявленні позову про
дійсну вартість 1 простої іменної акції
з розміру 559 грн., а не 100 грн.
номінальної вартості.

Об'єктами цивільних прав є, зокрема,
цінні папери, майнові права (ст.177 ЦК
України).

Цінним папером є документ установленої
форми з відповідними реквізитами, що
посвідчує грошове або інше майнове
право, визначає взаємовідносини
емітента цінного папера (особи, яка
видала цінний папір) і особи, яка має
права на цінний папір, та передбачає
виконання зобов'язань за таким цінним
папером, а також можливість передачі
прав на цінний папір та прав за цінним
папером іншим особам (ст.194 ЦК України).

За ч.1 ст. 4 цього Закону до особи, яка
набула право на цінний папір, одночасно
переходять у сукупності всі права, які
ним посвідчуються (права за цінним
папером), крім випадків, установлених
законом або правочином.

При частковому задоволенні позову суд
посилався на те, що емітентом цінних
паперів може бути лише акціонерне
товариство, до якого така форма
організації господарської діяльності
як товариство з обмеженою
відповідальністю не відноситься, тому
в звязку з реорганізацією ЗАТ
"Дніпроінтерсервіс" в ТОВ
"Дніпроінтерсервіс" емітовані прості
іменні акції були припиненні, як вид
зобов'язання перед їх володільцями.

Зазначені обставини були приховані
відповідачем ОСОБА_6 при вирішенні
спору між ним та позивачем про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
при визначенні право власності за
кожним з подружжя на частину простих
іменних акцій загальної кількості 768
одиниць, суду не було відомо про
припинення зобов'язання за вказаними
простими іменними акціями у зв'язку з
припиненням юридичної особи - емітента
ЗАТ "Дніпроінтерсервіс".

Однак висновки суду зроблені на не
повному встановленні фактичних
обставин по справі, без уточнення
предмету спору та підстав заявленого
позову.

При прийнятті рішення суд не прийняв до
уваги посилання відповідача на ч. 2 ст.
365 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму
Варховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", положення частин 4, 5 ст. 71 СК
України, які встановлюють припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Суд зазначав, що спір сторін не є
спором про поділ спільного сумісного
майна подружжя бо розподіл майна вже
відбувся в межах іншого судового
провадження, однак суд вирішував
питання стосовно права сторін на цінні
папер, а не їх розподіл.

При вирішенні питання стягнення
вартості 384 простих іменних акцій з ТОВ
"Дніпроінтерсервіс" суд послався на
безпідставність вимог відповідачів,
наявність між ОСОБА_3, ОСОБА_2
правовідносин, які регулюються
Сімейним кодексом, та відсутність у ТОВ
"Дніпроінтерсервіс" за зобов'язаннями
емітованих ЗАТ "Дніпроінтерсервіс"
цінних паперів. Також суд не погодився
з доводами відповідача ОСОБА_2 про
відсутність у нього грошових коштів.

Суд виходив з ціни однієї акції в
розмірі 559 грн. при викупі простих
іменних акцій ЗАТ "Дніпроінтерсервіс" у
ОСОБА_3 в кількості 25 одиниць і
задовольнив вимоги про стягнення
вартості акцій , які є предметом спору,
з ОСОБА_2 з вказаної ціни в сумі 214 656 грн.

Одночасно суд зазначив, що право
власності ОСОБА_3 на прості іменні
акції не реалізовано та не
зареєстровано через скасування
випуску акцій, суд не вбачає доцільним
припинення такого права власності,
через неможливість виконання рішення
суду.

Однак такі висновки суду протирічать
Закону, а рішення в оскаржуваній
частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою

При ухваленні рішення, суд
обгрунтовано виходив з того, що акції
були придбані в період шлюбу позивача
та відповідача за їхні спільні кошти.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» акція є
іменним цінним папером, який посвідчує
майнові права його власника (акціонера)
щодо акціонерного товариства, а також
немайнові права, передбачені
законодавчими актами, що регулюють
питання створення, діяльності та
припинення акціонерних товариств.
Акція є неподільною. Порядок
реалізації прав співвласників акції
(акцій) визначається Цивільним
кодексом України та законом, що регулює
питання створення, діяльності та
припинення акціонерних товариств.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені із цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: грошові кошти,
акції та інші цінні папери.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне
значення.Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71СК
України).

В п. 25-28 вказаної постанови Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст.11ЦК України) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких
дій, а неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними відповідно
до їх часток, суд визнає ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

При вирішенні питання про поділ майна у
вигляді акцій, частки (паю, долі) у
фондах корпоративних господарських
організацій судам слід виходити з того,
що питання їх поділу вирішується
залежно від виду юридичної особи,
організаційно-правової форми її
діяльності, характеру правовідносин
подружжя з цим суб'єктом.

Відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами
цивільних прав є речі, у тому числі
гроші та цінні папери.

Згідно зі ст. 6 Закону України від 23
лютого 2006 р. № 3480-IV "Про цінні папери та
фондовий ринок" акція є іменним цінним
папером, який посвідчує майнові права
його власника (акціонера) щодо
акціонерного товариства, а також
немайнові права, передбачені
законодавчими актами, що регулюють
питання створення, діяльності та
припинення акціонерних товариств.

Акції можуть бути об'єктом права
спільної сумісної власності і
предметом поділу між подружжям, якщо
вони були придбані за їх спільні кошти.

Статтею 12 Закону України від 19 вересня
1991 р. № 1576-ХІІ "Про господарські
товариства" встановлено, що власником
майна, переданого йому засновниками і
учасниками, є саме товариство. Вклад до
статутного фонду господарського
товариства не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Виходячи
зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК якщо вклад
до статутного фонду господарського
товариства зроблено за рахунок
спільного майна подружжя, в інтересах
сім'ї, той із подружжя, хто не є
учасником товариства, має право на
поділ одержаних доходів.

При постановленні рішення суд не надав
належної оцінки зазначеному,
запереченням відповідачів стосовно
реорганізації акціонерного товариства
в товариство з обмеженою
відповідальністю та обміну ним, як
правонаступником, акцій на частку в
статутному капіталі товариства в
співвідношенні 1:1 без зміни розміру
статутного капіталу, не уточнив
позицію позивача щодо: предмету спору,
притягнення до участі в справі
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку з питань реєстрації
власників іменних цінних паперів, їх
обліку, та вартості, не встановлено
судом і характер правовідносин сторін (
сімейних, корпоративних).

Суд не перевірив можливості сплати
відповідачем, який посилався на
відсутність коштів, заявленої суми
компенсації оскільки правовий режим
спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших ( ст.ст. 3,26 ЦК
України).

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України зобов'язує суд
сприяти: всебічному і повному
з'ясуванню щодо обставин спору;
роз'яснювати особам, які беруть участь
у справі, їх права та обов'язки,
попереджати про вчинення або не
вчинення процесуальних дій, здійсненню
їх прав у випадках, що встановлені цим
Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
апеляційна інстанція скасовує рішення
якщо судом неправильно застосувано
норми матеріального чи процесуального
права.

Суд допустив такі порушення. Оскільки
судом належно не встановлені фактичні
обставини по справі, предмет спору,
конкретні вимоги стосовно кожного з
відповідачів, не залучено у справу
Національну комісії з цінних паперів
та фондового ринку, характер
правовідносин сторін, не надано
роз'яснень, як того вимагає Закон,
рішення, як передчасне, підлягає
скасуванню, з постановленням нового -
відмови в позові.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2-
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроінтерсервіс"
про стягнення коштів в оскаржуваній
частині- скасувати, в позовних вимогах-
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: