Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/789/14
Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Запорізький
автомобілебудівний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

У позові зазначалось, що 28.08.1997 року
наказом № 239-К позивач був прийнятий на
роботу начальником Автоколони №1
Відокремленого госпрозрахункового
підрозділу «Автотранспорт» ПАТ
«Запорізький автомобілебудівний
завод». Позивач зазначає, що наказом №
634-К від 24.07.2013 року, його було звільнено
в зв'язку з втратою довіри з боку
власника за п. 2 ст. 41 КЗпП. Підставою для
звільнення стала перевірка ВХРП
«Автотранспорт» відповідно до
виявлених фактів систематичних
недостач дизельного палива, а також
бездіяльності керівників підрозділу.
Позивач вважає дане звільнення
незаконним, посилаючись на те, що
відповідач не покладав на нього
відповідні обов'язки.

У зв'язку з вказаними обставинами,
позивач просив суд визнати його
звільнення незаконним та поновити його
на посаді - начальника автоколони №1
Відокремленого госпрозрахункового
підрозділу «Автотранспорт» ПАТ
«Запорізький автомобілебудівний
завод»; стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 24.07.2013 року до
моменту прийняття рішення про
поновлення; стягнути з відповідача
моральну шкоду за незаконне звільнення
у розмірі 15000 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі наказу №2613 від 16 квітня 1998
року ОСОБА_3 було прийнято на роботу та
призначено на посаду начальника
автоколони автотранспортного
господарства Спільного
українсько-корейського підприємства
ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу», яке 04.01.2003 року було
перейменоване на Закрите акціонерне
товариство з іноземною інвестицією
«Запорізький автомобільний завод» та
11.04.2011 року перейменоване на Публічне
акціонерне товариство «Запорізький
автомобілебудівний завод». Підрозділ,
в який був прийнятий позивач на роботу,
24.06.1998 року перейменовано на ЦАТ, 01.05.2004
року в ХРП «Автотраспорт», 13.05.2011 року -
відокремлений госпрозрахунковий
підрозділ «Автотраспорт» ВХРП
«Автотранспорт» (а.с.4-6).

Обов'язки ОСОБА_3 встановлені на
підставі посадової інструкції
начальника автоколони №1
Госпрозрахункового підрозділу
«Автотраспорт» (а.с.18-21).

Наказом голови правління ПАТ
«Запорізький автомобільний завод» за
№634-п від 24 липня 2013 року ОСОБА_3
звільнено з займаної посади на
підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у
зв'язку з втратою довіри з боку
власника (а. с. 7). Безпосередньою
підставою для звільнення у наказі
зазначено акт службового
розслідування від 03.07.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач порушив свої посадові
обов'язки, не забезпечив контроль за
роботою водіїв, отриманням,
витрачанням, обліком дизельного
палива, використання старт-карток та не
здійснив повідомлення власника
підприємства про розкрадання
дизельного пального з боку підлеглих
йому водіїв та виявлений факт порушень
давав підставу відповідачу втратити
довіру до ОСОБА_3, в зв'язку з чим,
звільнення останнього з підстав,
передбачених ст. 41 ч. 1 п. 2 КЗпП України,
є законним.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками місцевого суду,
виходячи з наступного.

Підставою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 41
КЗпП України є виявлення винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довіри до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Розглядаючи спір щодо правомірності
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу з
працівником з підстави, передбаченої п.
2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суд повинен
з'ясувати: чи входить звільнений
працівник до тієї категорії
працівників, звільнення яких
допускається з додаткових підстав,
передбачених вказаною статтею, чи були
цим працівником вчиненні дії, які дають
підстави для втрати довіри до нього,
чим це доведено та чи були при цьому
дотримані вимоги ч. 3 ст. 41 КЗпП України.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 28 постанови від 6 листопада 1992
року №9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" роз'яснив, що
звільнення з підстав втрати довір`я суд
може визнати обґрунтованим, якщо
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності (зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом тощо) вчинив умисно або
необережно такі дії, які дають власнику
або уповноваженому ним органу підстави
для втрати до нього довір`я (зокрема,
порушення правил проведення операцій з
матеріальними цінностями).

В акті службового розслідування від
03.07.2013 року, результати якого і
послугували підставою звільнення
позивача, зазначено, що виявлені
систематичні недостачі дизельного
палива за період з 2010 -2012 роках у
розмірі 462,87 літрів на загальну суму 165
459,73грн., а причиною стало безконтрольне
використання водіями старт-карт,
халатне відношення до своїх службових
обов'язків ОСОБА_3 та заступника
директора ВХРП по експлуатації
Чебикіна М.М., яке полягало у
відсутності відповідного контролю за
роботою водіїв, отриманням і
використанням дизельного пального та
старт-карт (а.с.46, 55).

Позивач з 16 квітня 1998 року обіймав
посаду начальника автоколони №1
Госпрозрахункового підрозділу
«Автотраспорт».

У посадовій інструкції по даній посаді
визначено коло прав та обов'язків такої
особи, серед яких відсутнє покладення
обов'язку на начальника автоколони
безпосередньо обслуговувати грошові
або товарні цінності (а.с.19).

Сторонами визнається, що договір про
повну матеріальну відповідальність
між сторонами не укладався.

Посада начальника автоколони не
передбачена у Переліку посад і робіт,
які заміщаються або виконуються
робітниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність,
затвердженому Постановою №447/24 від 28
грудня 1977 року Державного комітету
Ради Міністрів СРСР з праці та
соціальних питань та секретаріату
Всесоюзної Центральної Ради
професійних спілок.

Твердження представника відповідача
про те, що договір про повну
матеріальну відповідальність з ОСОБА_3
було виготовлено, але не підписано, не
може бути прийнято до уваги колегією
суддів.

Сама відсутність з боку ОСОБА_3
контролю за роботою водіїв по
отриманню, обліку та витрачанням
дизельного палива, використання
старт-карт, про що зазначено у актах
службового розслідування, і яка
поставлена в провину ОСОБА_3 не
пов'язана з безпосереднім
обслуговуванням грошових або товарних
цінностей, а тому це не може бути
підставою для його звільнення з
займаної посади на підставі п. 2 ст. 41
КЗпП України.

А отже, звільнення ОСОБА_3 проведено з
порушенням КЗпП України, тому є всі
підстави для визнання незаконним
такого звільнення, поновлення його на
попередньому місці роботи та стягнення
на його користь середнього заробітку
за весь час вимушеного прогулу у
відповідності до статті 235 КЗпП
України.

За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

При обрахуванні середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, необхідно
керуватися Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 8 лютого 1995
року " Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати».

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100. З урахуванням цих норм і зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Колегією суддів під час обчислення
вимушеного прогулу прийнято до уваги
наказ голови правління
ПАТ«Запорізький автомобілебудівний
завод»№24 від 04.03.2013 року про зміни в
режимі роботи та встановленні
триденної робочої неділі та наказ №153
від 30.10.2013 року про встановлення режиму
роботи у січні 2014 року.

Таким чином, вимушений прогул ОСОБА_3
складає 105 робочих днів, а його
середньоденний заробіток становить
223,45грн.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 24
липня 2013 року по 24 березня 2014 року
включно, у сумі 23462,25грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки звільнення визнано
незаконним, позивач на підставі ст. 237-1
КЗпП України має право на
відшкодування моральної шкоди і
враховуючи, що його трудові права
поновлено, то виходячи із засад
розумності і справедливості, колегія
суддів вважає за доцільне стягнути на
користь позивача 1000грн. моральної
шкоди.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального права, тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а
саме: визнання незаконним звільнення,
поновлення на посаді начальника
автоколони №1 Госпрозрахункового
підрозділу «Автотраспорт»
ПАТ«Запорізький автомобілебудівний
завод» з 24 липня 2013 року, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у сумі 23462,25грн. та 1000грн.
моральної шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Ураховуючи це та обставину того, що
ОСОБА_3 при зверненні до суду з даним
позовом був звільнений від сплати
судового збору у силу положень п. 1 ч. 1
ст. 5 Закону України "Про судовий збір",
несплачена сума судового збору у
розмірі 235 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4,
314, 316, 317, 367 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 грудня 2013 року по цій
справі скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_3
за наказом голови правління Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» за №634-п від
24 липня 2013 року за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Поновити на роботі ОСОБА_3 на посаді
начальника автоколони №1
Госпрозрахункового підрозділу
«Автотраспорт» Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 23462,25грн. (двадцять три тисячі
чотириста шістдесят дві) без
урахування утримання податків та інших
обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» на користь
ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у
сумі 1000 (тисяча) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод»на користь
держави 235 (двісті тридцять п'ять) грн.
судового збору.

Рішення в частині поновлення на
роботі ОСОБА_3 підлягає негайному
виконанню.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: