АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3290/14
Справа № 203/8606/13-ц
Головуючий в 1 інстанції Маймур
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 берзня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Слоквенка Г.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, Державної
казначейської служби України про
відшкодування майнової шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року ,
-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом про відшкодування майнової
шкоди, в обґрунтування якого послалась
на те, що вона як поручитель погасила за
позичальника ВАТ ВМФ «Дніпроважбуд»
заборгованість за договором кредитної
лінії №2301/6 від 23 січня 2008 року, в
зв'язку із чим та внаслідок
неможливості позичальника повернути
сплачені позивачем за нього кошти на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 14 липня 2008
року набула право власності на
нерухоме майно - II, ІІІ, IV, V поверхи в
будівлі гуртожитку АДРЕСА_1, яке
належало ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Однак,
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 11 лютого
2013 року, яке ґрунтувалось на
преюдиціальному рішенні
господарського суду, яким визнані
недійсними рішення державних органів
щодо включення в статутний фонд ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» вказаного вище
гуртожитку, було визнано за державою
право власності та витребувано у неї,
ОСОБА_1, вищевказане нерухоме майно - II,
III, IV, V поверхи в будівлі гуртожитку
АДРЕСА_1. Позивачка вважає, що відбулось
неправомірне примусове відчуження на
користь держави належного їй на праві
власності нерухомого майна, вартість
такого майна їй не відшкодована, а,
відтак, і завдано збитків у сумі 6 220 408
гривень, яку вона просила стягнути з
держави на її користь на підставі ст.ст.
41,56 Конституції України, ст.ст.321, 1173, 1192
ЦК України (а.с.2-8).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі
Дніпропетровської обласної
адміністрації, Державної
казначейської служби України про
відшкодування майнової шкоди -
відмовлено (а.с. 99-103).

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення її
позову в повному обсязі (а.с.109-114).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів уважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що
відшкодування збитків/матеріальної
шкоди можливе за умови наявності всіх
елементів складу делікту
(правопорушення). Так, позивач по справі
набула нерухоме майно не через діяння
та рішення відповідачів по справі
(державних органів), які в подальшому
визнані недійсними, а внаслідок
невиконання ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»
перед позивачем забезпеченого
іпотекою зобов'язання, а відтак
відсутні підстави вважати наявними і
доведеними всі елементи складу делікту
(правопорушення), зокрема
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діяннями/рішеннями та
шкідливим наслідками, як підстави для
стягнення з відповідачів матеріальної
шкоди в розмірі вартості нерухомого
майна.

Вказані висновки суду першої інстанції
є правильними, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
і підтверджуються матеріалами
цивільної справи.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ВАТ ВМФ «Дніпроважбуд»
створено шляхом корпоратизації, у
процесі якої до статутною фонду даного
товариства увійшли ряд гуртожитків,
зокрема II. III. IV. V поверхи в будівлі
гуртожитку АДРЕСА_1. Засновником
товариства виступила Дніпропетровська
обласна державна адміністрація
(виконком Дніпропетровської обласної
ради народних депутатів). Викладені
обставини підтверджуються матеріалами
справи (а.с. 8І, 82) та встановлені
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року по справі N 40/287, яка у
відповідності до ст.61 ЦПК України має
преюдиціальне значення для розгляду
цієї справи (а.с.20).

23 січня 2008 року між АКБ «Імексбанк» як
кредитодавцем та ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд», як позичальником,
укладено договір кредитної лінії №2301/6,
виконання договірних зобов'язань
позичальника за яким було забезпечено
рядом договорів, зокрема договором
іпотеки, предметом якого було
зареєстроване за ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» нерухоме майно: будівля
гуртожитку АДРЕСА_1. Інотекодержателем
за цим договором виступив АКБ
«Імексбанк», а іпотекодавцем - ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд».

Крім того, договірні зобов'язання
позичальника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»
були забезпечені договором поруки
№2301-4-П від 23 січня 2008 року, укладеним
між АКБ «Імексбанк», як кредитором ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд», як позичальником,
та ОСОБА_1. як поручителем. Поручитель, з
урахуванням внесених у договір 14
лютого 2008 року змін, зобов'язалась
перед кредитором солідарно частково в
розмірі до 1000000 гривень відповідати за
невиконання позичальником його
договірних кредитних зобов'язань. У
зв'язку із порушенням позичальником
ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» своїх
зобов'язань із повернення кредиту 30
травня 2008 року договір кредитної лінії
№2301/6 від 23 січня 2008 року розірвано, а
виниклу заборгованість частково за
згодою позичальника погасила
поручитель ОСОБА_1 в розмірі 891647.58
гривень, внаслідок чого 06 червня 2008
року було укладено договір про
відступлення АКБ «Імексбанк» прав
іпотекодержателя на користь ОСОБА_1 14
липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» внаслідок неможливості
погашення останнім перед ОСОБА_2 як
поручителем, частини боргу було
укладено договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, за яким нерухоме
майно - І. ІІ. III. IV. V поверхи в будівлі
гуртожитку АДРЕСА_1 перейшли у
власність ОСОБА_1

Вищевикладені обставини та наслідки
договірних правовідносин між АКБ
«Імексбанк», ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та
ОСОБА_1 встановлені рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 11 лютого 2013 року
по справі №0417/11219/2012, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 квітня
2013 року, яке у відповідності до ст.61 ЦПК
України має преюдиціальне значення
для вирішення цієї цивільної справи
(а.с.9-17).

02 березня 2010 року Київським
апеляційним господарським судом
винесено постанову, якою змінено
рішення Господарського суду м. Києва
від 03 грудня 2009 року по справі №40/287, а
саме викладено резолютивну частину в
новій редакції, позовні вимоги
задоволено частково. Зокрема, але не
виключно, вказаною постановою
апеляційного суду за наслідками
перегляду рішення господарського суду
першої інстанції визнано
неправомірним включення до статутного
фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»
гуртожитку АДРЕСА_1; визнано недійсним
наказ Комітету економіки
Дніпропетровської обласної ради
народних депутатів від 27 січня 1995 року
№ 114 в частині включення в статутний
фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку
АДРЕСА_1; визнано недійсним Акт оцінки
вартості цілісного майнового
комплексу державного
будівельно-монтажного тресту
«Дніпроважбуд», затвердженого
заступником Голови Дніпропетровського
облвиконкому від 21 грудня 1994 року в
частині включення в уставний фонд ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення, господарський суд
апеляційної інстанції ґрунтував свою
правову позицію на зроблених ним в ході
розгляду справи висновках про те, що за
змістом чинного на час утворення ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» законодавства
гуртожитки, зокрема АДРЕСА_1, як об'єкти
державного житлового фонду, не
підлягали приватизації та включенню до
статутного фонду вказаного товариства,
в тому числі в процесі створення
товариства шляхом корпоратизації з
подальшим продажем акцій. Однак,
внаслідок порушення засновником ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» таких норм
законодавства, гуртожитки, в тому числі
№3, фактично увійшли до статутного
фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», а
володіння ними товариством за таких
обставин визначено господарським
судом як незаконне. Враховуючи
суб'єктний склад учасників розгляду
справи та предмет спору між сторонами,
вказане судове рішення господарського
суду апеляційної інстанції також має
преюдиціальне значення для вирішення
даної цивільної справи відповідності
до ст.61 ЦПК України (а.с. 18-25).

Як правильно зазначив суд у своєму
рішенні, враховуючи встановлений
наведеними вище судовими рішеннями
факт незаконності володіння ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» нерухомим майном, в
тому числі відчуженим ним в подальшому
на користь ОСОБА_1, як іпотекодержателя,
в рахунок погашення боргу, не позбавляє
позивачку, як поручителя ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд», яка погасила за
останнього частину його грошової
заборгованості, права пред'явити до ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» відповідну вимогу
про стягнення сплаченої суми в порядку
регресу у відповідності до ст.556 ЦК
України, що буде належним способом
задоволення її майнових претензій, які
фактично виникли з правовідносин
поруки.

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
зводяться лише до переоцінки доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, а
відповідно до ст.. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду 1 інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
рішення Європейського суду з прав
людини - не являється підставою для
скасування рішення суду, оскільки ці
рішення не встановлюють наявність
прямого причинного зв'язку між діями
відповідачів та негативними
наслідками, які настали для ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки зводяться до повторення
обставин справи, викладених у позовній
заяві.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення, - не
встановлено, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: