У х в а л а

іменем україни

5 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової
Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
ОСОБА_7, про зобов'язання не чинити
перешкод у здійсненні права власності,
вселення, встановлення порядку
користування жилим приміщенням та
відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою
представником ОСОБА_8, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
якому просить суд вселити її в кімнату
розміром 13,2 кв.м., що розташована в
квартирі АДРЕСА_1, а також стягнути з
відповідачів моральну шкоду в розмірі
50 000,00 грн.

Під час розгляду справи позивачка
уточнила позовні вимоги, та просила суд
зобов'язати відповідачів не чинити їй
перешкод у здійсненні права
користування квартирою, вселити її в
квартиру, встановити порядок
користування даною квартирою,
виділивши ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в
користування жилу кімнату площею 13,2
кв.м., а ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити в
користуванні жилі кімнати площею 11,6
кв.м. та 26,2 кв.м., місця загального
користування залишити в спільному
користуванні, а також стягнути з
відповідачів моральну шкоду в розмірі
50 000 грн.

Крім того, до участі в справі, в якості
третьої особи було залучено ОСОБА_7, яка
відповідно до договору дарування № 505
від 18 квітня 2013 року разом із ОСОБА_4 є
співвласницею ј квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 вересня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити
перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні нею
права користування квартирою. Вселено
ОСОБА_4 у зазначену квартиру. Визначено
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, а саме виділено ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 в користування жилу кімнату
площею 13,2 кв.м, а ОСОБА_5, ОСОБА_6
залишено в користуванні жилі кімнати
площею 11,6 кв.м. та 26,2 кв.м, місця
загального користування (коридор,
ванна кімната, вбиральня, кухня,
кладовки та балкони) залишено в
спільному користуванні всіх
співвласників квартири. Стягнуто з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках
моральну шкоду на користь ОСОБА_4 у
розмірі 1 000 грн, тобто по 500 грн з кожної,
та судовий збір у розмірі 344,10 грн, тобто
по 172,05 грн. з кожної. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 вересня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 разом із
дочкою ОСОБА_7 є власниками в рівних
частках 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 з м.
Києві, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 3/4 частини
цієї квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 складається із трьох
кімнат площею 11,6 кв.м, 13,2 кв.м та 26,2 кв.м,
а також приміщень загального
користування.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовом про
захист приватної власності» від 22
грудня 1995 року № 20, квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщення квартири, якщо про це
заявлено позов.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції дійшли вірного
висновку, що позивачка як співвласник
майна, що є у спільній частковій
власності, володіє і користується ним
спільно із відповідачами і оскільки їй
чиняться перешкоди у користуванні цим
майном, вона має право вимагати
усунення таких перешкод та вселення у
квартиру. Оскільки порядок
користування жилими приміщеннями у
квартирі, яка належить на праві
власності кільком особам, може бути
встановлений у випадку, коли такі
приміщення за розміром відповідають
часткам цих осіб у квартирі, при цьому
встановлення порядку користування
спірною квартирою за варіантом
запропонованим позивачем не порушує
права та інтереси інших співвласників,
оскільки не зменшує їх частку у
спільній частковій власності, тому
суди дійшли правильного висновку про
наявність підстав для встановлення
такого порядку користування спірною
квартирою.

Крім того, суди визначаючи розмір
моральної шкоди, врахували характер і
обсяг моральних страждань позивачки з
приводу порушення її права власності
(неможливість користуватися
власністю), тривалість душевних і
фізичних страждань, витрачених зусиль
на поновлення її порушеного права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року, тому що судові
рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення
судами норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
представником ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
ОСОБА_7, про зобов'язання не чинити
перешкод у здійсненні права власності,
вселення, встановлення порядку
користування жилим приміщенням та
відшкодування моральної шкоди,
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова