Справа № 153/456/14 Провадження №
22-ц/772/2049/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Дзерин М. М.Категорія:
6Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Денишенко Т. О., Матківської М.
В.,

при секретарі: Сніжко О. А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ямпільського районного суду
Вінницької області від 29 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Ямпільської міської ради Вінницької
області про визнання права власності
на самочинне будівництво, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду із даним
позовом зазначивши, що 27 червня 1986 року
відповідно до рішення Ямпільської
міської ради Вінницької області №352 їй
та іншим жителям м.Ямпіль було надано
дозвіл на будівництво кооперативних
гаражів по АДРЕСА_1, та повідомлено, що
документи на гаражі їм видадуть
пізніше. В кінці 2013 року позивач
звернулась до Ямпільської міської ради
Вінницької області з метою отримання
свідоцтва про право власності на гараж,
але позивачу було відмовлено та
рекомендовано звернутись до
Ямпільського районного суду
Вінницької області. Зважаючи на
викладене просила визнати за нею право
власності на гараж, що розташований по
АДРЕСА_1 як самочинну забудову.

Рішенням Ямпільського районного суду
Вінницької області від 29 травня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Ямпільської міської ради Вінницької
області про визнання права власності
на самочинне будівництво відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на упередженість
судді, просила зазначене рішення
скасувати, як незаконне, та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, -
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правові норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає.

Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати
право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна
має право поставити вимогу про
визнання права власності, якщо це право
не визнається іншою особою.

Відповідно до ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» облік та
реєстрація майна належить до
повноваження відповідних рад.

Згідно до ст.26 ЗУ «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

Постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва), а саме п.9, роз'яснено, що
при розгляді справ про визнання права
власності на самочинне будівництво
судам слід мати на увазі, що спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства. За
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Якщо позивач
не звертався до компетентного
державного органу із заявою про
прийняття об'єкта до експлуатації, суд
вирішує спір по суті з урахуванням
наведених обставин та вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 27
червня 1986 року відповідно до рішення
Ямпільської міської ради Вінницької
області №352 "Про виділення земельної
ділянки під будівництво 16 квартирного
житлового будинку райсільгоспхімії"
вирішено виділити земельну ділянку
площею 0,15 га. в 60 кварталі м. Ямполя під
будівництво 16-ти квартирного житлового
будинку. В додатках до зазначеного
рішення є список громадян по
будівництву індивідуальних
автогаражів. де за №17 значиться ОСОБА_2,
адреса АДРЕСА_2 (а.с. 28-29).

Згідно технічного паспорту на гараж по
АДРЕСА_1 замовником технічної
інвентаризації являється ОСОБА_2

Звертаючись з позовом до суду,
позивачка зазначала, що вона
зверталася до Ямпільської міської ради
Вінницької області з заявою про
надання їй свідоцтва про право
власності на цей гараж, однак їй було
відмовлено та роз'яснено, що з цим
питанням їй слід звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано суду даних про те,
що вона зверталась до компетентного
державного органу із заявою про
прийняття гаража в експлуатацію,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Разом з тим, позивачем не доведено, що
саме Ямпільська міська рада порушує,
оспорює або перешкоджає в реалізації
його права власності на самочинно
збудований об'єкт нерухомості ; що
позивач звертався до міської ради щодо
оформлення правовстановлюючих
документів і йому було відмовлено,
тобто, що свідчить про відсутність
підстав вважати про наявність спору
про право.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не довела у позовній заяві та
не надала ніяких належних доказів про
звернення до компетентних органів щодо
вирішення питання про надання дозволу
на здійснення будівельних робіт, про
затвердження проектної документації
на будівництво, а також документів про
відмову в прийнятті у експлуатацію
самочинно збудованого гаража. Також
відсутні висновки компетентних
державних органів з питань
відповідності самочинно збудованого
гаража відповідним нормам і
стандартам.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
вірний висновок суду першої інстанції
про наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія cуддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: