Провадження № 2/641/2221/2014
Справа № 641/4429/14-ц
02 липня 2014 року Комінтернівський
районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді -
за участю секретаря -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Банк "
ТАВРИКА" до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа: ТОВ магазин "Качановський" про
визнання правочину недійсним, -
Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просить визнати недійним договір про
відступлення права вимоги від 12.11.2013
року, що був укладений між ФОП ОСОБА_1 та
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначав, 12.11.2013 року між
первісним кредитором ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_1 укладено договір про
відступлення права вимоги, на підставі
якого, ОСОБА_2, як первісний кредитор,
передає, а ФОП ОСОБА_1, як новий
кредитор, приймає на себе право вимоги,
що належить ОСОБА_2, і стає кредитором
був укладений між ОСОБА_2 та АТ "БАНК
«ТАВРИКА» на суму 3 700 00,00 грн. Тобто,
відповідачі уклали між собою договір
про відступлення права вимоги на
підставі якого ФОП ОСОБА_1 набуває
право вимоги частини зобов»язання
належного первісному кредиторові-
ОСОБА_2 і стає кредитором за договором
укладений між ОСОБА_2 та АТ "БАНК
В свою чергу , відповідач ФОП ОСОБА_1 є
боржником позивача на підставі
кредитного договору № 2/07-В від 05.02.2007
року з додатковими договорами № 1 від
13.08.2007 року, № 2 від 10.08.2008 року , №3 від
03.04.2008 року, №4 від 26.06.2008 року та №5 від
22.08.2008року (надалі по тексту кредитний
договір). Зобов'язання ФОП ОСОБА_1 за
вказаним вище кредитним договором було
забезпечене договором поруки від 22.08.2008
року, договором іпотеки від 05.02.2007 року
та договором іпотеки від 22.08.2008 року,
укладеним ТОВ "Магазин "Качановський" з
22.11.2013 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до
позивача з заявою про припинення
зобов'язання за кредитним договором,
який укладений між нею та позивачем,
договором поруки та іпотечними
договорами, які укладені між ТОВ
"Магазин "Качановський" та позивачем,
посилаючись на те, що до неї перейшло
право вимоги до АТ "БАНК "ТАВРИКА", а у АТ
"БАНК "ТАВРИКА" є вимоги до неї, отже як
зазначила ФОП ОСОБА_1, зважаючи на
фактичну часткову заміну кредитора,
перехід до ФОП ОСОБА_1 права вимоги до
банку на суму, що перевищує її
зобов'язання перед банком є підставою
для визнання зобов'язання припиненими
відповідно до положення ст. 606 ЦК
України у зв'язку з поєднанням боржника
і кредитора в одній особі.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач просить визнати договір про
відступлення права вимоги від 12.11.2013
року недійсним, оскільки на момент
укладення сторонами даного правочину
не було дотримано вимог діючого
Представник позивача в судове
засідання не з»явився, подав до суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
їх задовільнити, проти ухвалення
заочного рішення по справі не
Відповідачі та третя особа в судове
засідання не з»явились, про день та час
слухання справи повідомлялись
належним чином, про причини своєї
неявки суду не повідомив. Письмових
заперечнь проти позову суду не надали.
За згодою представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.11.2013 року між
відповідачами -ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1
укладено договір про відступлення
права вимоги, на підставі якого ОСОБА_2,
як первісний кредитор передає, а ФОП
ОСОБА_1, як новий кредитор приймає на
себе право вимоги, що належить ОСОБА_2
року, що був укладений між ОСОБА_2 та АТ
"БАНК «ТАВРИКА» на суму 3 700 00,00 грн.
Тобто, відповідачі уклали між собою
договір про відступлення права вимоги
на підставі, якого ФОП ОСОБА_1 набуває
право вимоги частини зобов»язання
належного первісному кредиторові-
ОСОБА_2 і стає кредитором за договором
укладений між ОСОБА_2 та АТ "БАНК
В свою чергу , відповідач ФОП ОСОБА_1 є
боржником позивача на підставі
кредитного договору № 2/07-В від 05.02.2007
року з додатковими договорами № 1 від
13.08.2007 року, № 2 від 10.08.2008 року , №3 від
03.04.2008 року, №4 від 26.06.2008 року та №5 від
22.08.2008року (надалі по тексту кредитний
договір). Зобов'язання ФОП ОСОБА_1 за
вказаним вище кредитним договором було
забезпечене договором поруки від 22.08.2008
року, договором іпотеки від 05.02.2007 року
та договором іпотеки від 22.08.2008 року,
укладеним ТОВ "Магазин "Качановський" з
АТ "БАНК "ТАВРИКА". ( а.с.6-30)
22.11.2013 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до
позивача з заявою про припинення
зобов'язання за кредитним договором,
який укладений між нею та позивачем,
договором поруки та іпотечними
договорами, які укладені між ТОВ
"Магазин "Качановський" та позивачем,
посилаючись на те, що до неї перейшло
право вимоги до АТ "БАНК "ТАВРИКА", а у АТ
"БАНК "ТАВРИКА" є вимоги до неї, отже, як
зазначила ФОП ОСОБА_1, зважаючи на
фактичну часткову заміну кредитора,
перехід до ФОП ОСОБА_1 права вимоги до
банку на суму, що перевищує її
зобов'язання перед банком є підставою
для визнання зобов'язання припиненими
у зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора в одній особі. ( а.с.5)
Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Стаття 509 ЦК України визначає, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Згідно зі ст. 510 ЦК України, у
зобов'язанні є боржник і кредитор.
Положення ст. 512 ЦК України визначає, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою за умови
існування обставин, які передбачені
пп.1-4 ч. 1 даної статті.
При цьому частина 3 статті 512 ЦК України
зазначає, що кредитор у зобов'язанні не
може бути замінений, якщо це
встановлено договором або законом.
Умовами ст. 514 ЦК України визначено, що
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
20 березня 2013 року Національним банком
України прийнято рішення № 97 про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію АТ "БАНК "ТАВРИКА". ( а.с. 31-32)
Спеціальним законом, який має
пріоритет перед іншими при ліквідації
банків та в питаннях регулювання
правовідносин у сфері гарантування
вкладів фізичних осіб, є Закон України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" №4452-VІ від 23.02.2012 р., який
набрав чинності 21.09.2012 року.
Згідно з частиною третьою статті 1
зазначеного Закону відносини, що
виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.
Відповідно до ч. 8 Перехідних положень
зазначеного ЗаконуУкраїни "Про систему
гарантування вкладів фізичних
осіб"законодавчі та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом,
застосовуються у частині, що не
суперечить цьому Закону.
Отже, до всіх правовідносин, які
виникають між АТ "Банк "Таврика", що
пов'язані з ліквідацією останнього
починаючи з 20.03.2013 року слід
застосувати саме Закон України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", як імперативну норму права.
Положенням ст. 602 ЦК України
передбачено, що не допускається
зарахування зустрічних вимог у
випадках, встановлених договором або
При цьому відповідно до ст. 36 Закону
України про систему гарантування
вкладів фізичних осіб також
встановлено заборону на зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, за
договором про відступлення права
вимоги, ФОП ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_2
той обсяг прав і обов'язків, які мав і
первинний кредитор, тобто кредиторські
вимоги ОСОБА_2, що віднесені до
четвертої черги у зв'язку з
ліквідаційною процедурою перейшли і до
Таким чином, зарахування зустрічних
однорідних вимог не може бути
виконаним, оскільки це суперечить
вимогам законодавства та порушує права
та законні інтереси тих осіб, які
віднесені до перших черг задоволення
своїх кредиторський вимог.
Частиною 4 статті 110 ЦК України
встановлено, що особливості ліквідації
банків встановлюються законом про
банки і банківську діяльність.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" цей
Закон визначає структуру банківської
системи, економічні, організаційні і
правові засади створення, діяльності,
реорганізації і ліквідації банків.
Згідно ст. 77 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" Національний
банк України приймає рішення про
відкликання у банку банківської
ліцензії та ліквідацію банку за
пропозицією Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб протягом п'яти
днів з дня отримання такої пропозиції
Фонду.Національний банк України не
пізніше дня, наступного за днем
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку, повідомляє про це банк та
надсилає рішення до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб. Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб у
день отримання рішення Національного
банку України про ліквідацію банку
набуває прав ліквідатора банку та
розпочинає процедуру його ліквідації
відповідно до Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
Відповідно до ч.1 ст.52 Закон України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" кошти, одержані в результаті
ліквідації та реалізації майна банку,
спрямовуються уповноваженою особою
Фонду на задоволення вимог кредиторів
1) зобов'язання, що виникли внаслідок
заподіяння шкоди життю та здоров'ю
2) грошові вимоги щодо заробітної плати,
що виникли із зобов'язань банку перед
працівниками до прийняття рішення про
відкликання банківської ліцензії та
3) вимоги Фонду, що виникли у випадках,
визначених цим Законом, у тому числі
щодо повернення цільової позики банку,
наданої протягом здійснення
тимчасової адміністрації з метою
забезпечення виплат відповідно до
пункту 1 частини шостої статті 36 цього
Закону та щодо покриття витрат Фонду,
передбачених у пункті 17 частини п'ятої
статті 12 цього Закону;
4) вимоги вкладників - фізичних осіб у
частині, що перевищує суму, виплачену
5) вимоги Національного банку України,
що виникли в результаті зниження
вартості застави, наданої для
забезпечення кредитів рефінансування;
6) вимоги фізичних осіб, платежі яких
або платежі на ім'я яких заблоковано
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності);
7) інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом;
8) вимоги за субординованим боргом.
Таким чином, у процесі ліквідаційної
процедури банку визначається
заборгованість кожному кредитору
банку та встановлюється черговість
погашення вимог кредиторів, що
унеможливлює індивідуальне
задоволення вимог окремого кредитора
позачергово, зокрема шляхом проведення
Отже, під час ліквідації банку не
допускається задоволення вимог
кредиторів банку окремо від
ліквідаційної процедури та в процесі
ліквідаційної процедури банку є
неможливим зарахування однорідних
зустрічних вимог (ст. 602 ЦК України) у
зв'язку з невідповідністю цих процедур
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
виключається можливість задоволення
вимог окремого кредитора позачергово,
зокрема шляхом проведения зарахування
Таким чином, враховуючи положення ст. 602
Цивільного кодексу України та зважаючи
на те, що станом на час укладення
договору про відступлення права вимоги
позивач перебував у процесі
ліквідаційної процедури, то до
відносин щодо погашення
заборгованості необхідно
застосовувати положення Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", якими
виключається можливість задоволення
вимог окремого кредитора позачергово,
зокрема шляхом проведення зарахування
Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятоюта шостою статті 203 цього
Частина 1 статті 203 ЦК України визначає,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин) якщо
заінтересована особа заперечує
дійсність правочину на підставах,
встановлених законом.
Стаття 216 ЦК України визначає, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.
З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що договір про відступлення
права вимоги від 12.11.2013, який укладено
між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є таким, що
суперечить актам цивільного
законодавства, а саме: ст. 512, 602 ЦК
України, ст.ст. 36,52 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", а тому є недійсним.
Питання про стягнення судових витрат,
суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК
На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд -
Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства "Банк " ТАВРИКА" до ФОП
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ТОВ магазин
"Качановський" про визнання правочину
недійсним - задовольнити.
Визнати недійним договір про
відступлення права вимоги від 12.11.2013
року, що був укладений між ФОП ОСОБА_1 та
Стягнути в рівних частках з ФОП
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 121 грн. 80 коп., з кожного.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутніми в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення -
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Мотивоване рішення виготовлено
04 липня 2014 року.

Суддя: І. В. Чайка