Справа № 161/1384/14-ц
Провадження № 2/161/1090/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

03 березня 2014 року місто
Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Коритнюк А.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свій позов мотивує тим, що він надав в
борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000
доларів США. Для підтвердження факту
передачі коштів, відповідачем було
написано розписку, згідно якої ОСОБА_2
зобов'язувався повернути борг в сумі 4000
доларів США до 31 січня 2011 року.

Зі спливом зазначеного в розписці
терміну, ОСОБА_2 кошти не повернув і
ухиляється від виконання зобов'язання.

Просить стягнути з відповідача в його
користь 4000 доларів США, з врахуванням
трьох відсотків річних від
простроченої суми за час прострочення
в розмірі 359 доларів США, а також
понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав,
викладених в позовній заяві, просить її
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, заперечував щодо його
задоволення, вказував, що рішенням
апеляційного суду Волинської області
від 21 січня 2014 року з ОСОБА_3 в його
користь стягнуто 124690 гривень 80 копійок
боргу і між ними досягнута усна
домовленість, що даний борг
зараховується в рахунок погашення
суми, яку має відшкодувати позивач.

Заслухавши пояснення, дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу
України, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав в
борг у ОСОБА_3 4000 доларів США до 31 січня
2011 року, про що написав відповідну
розписку (а.с.4). Також встановлено, що до
дня звернення позивача в суд,
відповідач не повернув позивачу борг в
сумі 4000 доларів США, чим порушив вимоги
ст.1049 Цивільного кодексу України та
зобов'язання по вищевказаному
договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Аналіз встановлених судом обставин та
наведених положень законодавства дає
підстави зробити висновок, що між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, які випливають із
договору позики.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищенаведену норму закону,
вимога позивача про стягнення суми
боргу за договором позики з
врахуванням трьох відсотків річних від
простроченої суми за час прострочення
в сумі 359 доларів США підлягає до
задоволення.

Проаналізувавши зібрані та
дослідженні по справі докази, суд
прийшов до висновку, що з відповідача
слід стягнути в користь ОСОБА_3 4000
доларів США боргу та відсотки в сумі 359
доларів США, а всього 4359 доларів США.

Не заслуговує на увагу суду покликання
відповідача на ту обставину, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досягнута усна
домовленість, що даний борг
зараховується в рахунок погашення
суми, стягнутої з ОСОБА_3 в користь
відповідача рішенням апеляційного
суду Волинської області від 21 січня 2014
року.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а тому з
відповідача в користь позивача слід
стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215,
218, 226 ЦПК України, ст.ст..526, 527, 533, 1046, 1047
ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 4000
доларів США боргу та відсотки в сумі 359
доларів США, а всього 4359 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3
понесені судові витрати в сумі 348
гривень 41 копійка.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на рішення суду. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Філюк Т.М.