Справа № 750/8408/13-ц Провадження №
22-ц/795/630/2014 Головуючий у I інстанції
-Логвіна Т. В. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Мамонової О.Є. при
секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:представника відповідача
ОСОБА_5- ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7 та його
представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
приватного акціонерного товариства
„Страхова компанія „УНІКА", ОСОБА_5 на
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 21 січня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „УНІКА", третя особа - ОСОБА_9,
про стягнення страхового
відшкодування, -

в с т а н о в и в:

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ПрАТ
„Страхова компанія „Уніка" просять
скасувати рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 21 січня
2014 року, яким стягнуто з ПрАТ
„Страхова компанія „Уніка" на користь
ОСОБА_7 22 863 грн. 30 коп. страхового
відшкодування, 1 176 грн. витрат за
проведення судової експертизи та 229
грн. 40 коп. в повернення судового збору,
а всього 24 268 грн. 70 коп.; ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Незаконність рішення суду апелянти
обґрунтовують невідповідністю
висновків суду про наявність підстав
для задоволення позовних вимог
обставинам справи. Апелянти
посилаються, що рішення про
відшкодування шкоди ухвалено за
відсутності в матеріалах справи
доказів вини водія ОСОБА_5 у ДТП, без
врахування положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", оскільки зазначене ДТП не є
страховим випадком, а відповідно
відсутні правові підстави для виплати
страхового відшкодування.

Заслухавши доповідача, учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до слідуючого
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на
законних підставах є володільцем
автомобіля „AUDI 80”, д.н.з. НОМЕР_2,
належного на праві власності ОСОБА_9М, а
тому він в силу ст. 396 ЦК України має
право на захист права відповідно до
положень глави 29 ЦК України.

По справі встановлено, що 05 вересня 2012
року в м.Чернігові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки „AUDI 80", номерний знак
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7 на підставі
довіреності від 08 вересня 2012 року, та
автомобіля марки „KIA CEED", номерний знак
НОМЕР_3, що забезпечений ПрАТ „Страхова
компанія „УНІКА" відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
від 19 листопада 2011 року № АВ/0867290.
Внаслідок ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

08 вересня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
ПрАТ „Страхова компанія „УНІКА" щодо
здійснення страхового відшкодування у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу марки „AUDI 80", але отримав
відмову.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив із того, що пошкодження
автомобіля „AUDI 80" під час ДТП, яка мала
місце за участю транспортних засобів
„AUDI 80" та „KIA CEED", є страховим випадком.

Статтями 10, 60 ЦК України встановлено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини, а якщо в процесі
розгляду справи презумпція не
спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Оскільки виходячи зі змісту ст. 33
Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування проводиться
за наявності вини водія забезпеченого
транспортного засобу, то саме ОСОБА_5, а
відповідно і страхова компанія,
повинні були доказувати відсутність
вини в завданні шкоди.

Проте, відповідачами ні в суді першої,
ні в суді апеляційної інстанції не
надано належних і допустимих доказів,
які давали б суду при оцінці
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також взаємного зв'язку доказів у їх
сукупності підстави для висновку щодо
відсутності вини ОСОБА_5 у дорожньо -
транспортній пригоді та наявності
причинного зв'язку з її наслідками,
пов'язаними з пошкодженням
транспортного засобу позивача.

Так, постановою Деснянського
районного суду м. Чернігова від 21.11.2012
року ОСОБА_5 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
порушення п.8.7.3.„з" (проїзд на вимкнений
сигнал додаткової секції світлофора у
напрямку, вказаною її стрілкою) ПДР
України по ст. 124 КпАп України з
накладенням адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340
грн.

Згідно постанови апеляційного суду
Чернігівської області від 21 грудня 2012
року підставою для скасування
зазначеної постанови районного суду
стало не дослідження в повній мірі
роботи світлофорного об'єкту та
неналежна оцінка висновку
автотехнічного дослідження обставин
ДТП, під час проведення якого було
використано вихідні дані та схеми,
надані захисником, без належного
врахування матеріалів огляду місця
дорожньо- транспортної пригоди. Проте,
оскільки на час розгляду справи
апеляційним судом закінчилися строки
притягнення особи до адміністративної
відповідальності, то судом провадження
у справі було закрито саме у зв'язку із
закінченням на момент розгляду справи
про адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Таким чином, не притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху мало
місце не в зв'язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення, а в зв'язку із
закінченням строків притягнення до
відповідальності, що не є підставою для
звільнення від цивільно - правової
відповідальності за завдану шкоду.

Під час розгляду справи в порядку
цивільного судочинства відповідачами
не надано належних і допустимих
доказів щодо відсутності вини ОСОБА_5 у
ДТП.

В суді першої інстанції сторони не
скористалися своїм процесуальним
правом надання доказів по справі, а в
силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи і процесуальним
законом не передбачено право суду на
збирання доказів з власної ініціативи.

Оскільки в силу ч.2 ст.11 ЦПК України
розпорядження процесуальними правами
щодо предмета спору на власний розсуд є
правом особи, яка бере участь у справі,
і оскільки відповідачі не
скористалися своїм правом щодо
надання доказів в обґрунтування
підстав заявлених вимог, то в силу ст. 11
ЦПК України суд і розглянув справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів, які було надано сторонами.

На пропозицію апеляційного суду
учасники судового процесу також не
скористалися своїм процесуальним
правом надання доказів шляхом
призначення судової автотехнічної
експертизи.

В зв'язку з викладеним, апеляційним
судом перевірено законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до положень ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, виходячи з
доказів, наявних в матеріалах
цивільної справи та справи про
адміністративне правопорушення по ст.
124 КупАП відносно ОСОБА_5

Як встановлено судом, і відповідач
ОСОБА_5, і позивач ОСОБА_7 наполягали на
тому, що кожен із них проїзжав
перерехрестя на зелений сигнал
світлофора, а інший учасник ДТП це
робив на заборонений червоний сигнал
світлофора.

Свідок ОСОБА_10 також стверджував, що
він рухався перед автомобілем
позивача, а оскільки він особисто
виїхав на перехрестя на жовтий сигнал,
то, за його доводами, ОСОБА_7 це зробив
на червоний сигнал, а відповідно ОСОБА_5
здійснював лівий поворот на дозволений
зелений сигнал.

Виходячи з пояснень свідка ОСОБА_11 від
06.09.2012 року, який на суміжній з
позивачем полосі руху з метою повороту
наліво чекав включення сигналу
додаткової секції світлофора,
включення йому зеленого сигналу мало
місце одномоментно з зіткненням
транспортних засобів. Самого зіткнення
він не бачив, а чув звук. Під час допиту
в якості свідка під час розгляду справи
про адміністративне правопорушення
ОСОБА_11 також наполягав на тому, що
позивач здійснював проїзд на зелений
сигнал, а відповідач на заборонений, і
хоча він не бачив безпосередньо який
сигнал світлофора був у кожного з
учасників ДТП при виїзді на перехрестя,
але він зробив про це висновок із
обставин події, оскільки зіткнення
транспортних засобів відбулося до
включення зеленого сигналу світлофора
для його руху, а відповідно і для руху
автомобіля під керуванням відповідача,
який в зустрічному напрямку
здійснював поворот ліворуч,
перетинаючи полосу руху, по якій
рухався позивач.

Згідно показів свідка ОСОБА_12, яка
знаходилася в салоні автомобіля
позивача в якості пасажира, вони
рухалися на включений зелений сигнал
світлофора.

Згідно показів свідка ОСОБА_13 -
інспектора з дізнання ВДАІ м. Чернігова
підставою для складання протоколу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5 стали його пояснення,
оскільки він вказував, що один
автомобіль, який рухався перед
автомобілем позивача, він пропустив та
перетинав зустрічну смугу руху перед
автомобілем ОСОБА_7, а також пояснення
свідка ОСОБА_11

Покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12
узгоджуються і з показами позивача
ОСОБА_7

Висновок спеціаліста, наявний у
матеріалах адміністративної справи, не
дає достатніх підстав для однозначного
висновку щодо відсутності вини
відповідача ОСОБА_5 в ДТП та її
наслідках.

Згідно циклограми роботи світлофора на
перехресті вулиць Рокосовського та 1
Травня на місці ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_11,
рухаючись в зустрічному напрямку, мали
право здійснювати лівий поворот лише
на включений сигнал додаткової секції,
який включався після закінчення руху
на дозвільний сигнал світлофора
автомобілів, які рухалися на
перехресті прямо, для яких світлофор
протягом 11 сек. працював в режимі
включеного зеленого сигналу, а потім
протягом 3 сек. в режимі мигаючого
зеленого сигналу і протягом 4 сек. в
режимі жовтого сигналу.

Відповідно до пункту 8.7.3 „з" ПДР
вимкнений сигнал додаткової секції
забороняє рух у напрямку, вказаному її
стрілкою.

Крім того, згідно п.16.5 ПДР навіть при
ввімкненні сигналу світлофора, що
дозволяє рух, водій зобов'язаний дати
дорогу транспортним засобам, що
завершують рух через перехрестя.

За викладених обставин, виходячи з
аналізу показів учасників та очевидців
ДТП, матеріалів огляду місця ДТП,
циклограми роботи світлофора
відповідачами не надано належних і
допустимих доказів щодо відсутності
вини забезпеченого транспортного
засобу під керуванням ОСОБА_5 у скоєнні
ДТП та пошкодженням в зв'язку з цим
транспортного засобу позивача.

Таким чином, зазначена
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно- правова
відповідальність особи за завдану
шкоду, відповідальність якої
застрахована, є страховим випадком в
силу ст. 6 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", а в силу ч. 22.1 ст. 22 Закону у
разі настання страхового випадку саме
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує оцінену шкоду.

Розмір шкоди, який підлягає
відшкодуванню, судом визначено з
врахуванням висновку судової
автотоварознавчої експертизи та
положень статей 29, 30 Закону України
„Про обов'язкове страхування цивільно
-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів".

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог
ґрунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для її задоволення і скасування
рішення суду, яке судом ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „УНІКА", ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: