Єдиний унікальний номер 255/3655/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2811/2014
інстанції: Цукуров В.П.
Доповідач: Лісовий О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.

При секретарі ГАНЖЕЛА М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2

на рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» про
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
витрат -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 лютого2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» про стягнення пені 3%
річних та інфляційних витрат
задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 8 451,65
гривень, інфляційні втрати у розмірі 3
738,79 гривень, 3% річних у розмірі 2472,80
гривні, а всього стягнуто 14 663
гривні 24 копійки.

В задоволені інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду змінити в частині
розміру пені, посилаючись на те, що суд
при ухваленні рішення порушив норми
діючого матеріального та
процесуального законодавства, в
обгрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що на його думку пеня
повинна бути нарахована за той період,
по якому вона не нараховувалась та
охоплюючи період існування
простроченого страхового
відшкодування, тоб-то з 3.01.2010 року по
08.02.2013 року /по фактичну дату
перерахування грошових коштів на
рахунок виконавчої служби/ зазначений
період складає 1 132 дні, а тому розмір
пені на його думку повинен бути
стягнутий у розмірі 26 577,53 грн., суд
помилково прийшов до висновку про
застосування строків позовної
давності, вважає, що зазначений строк
був перерваний подачею позовної заяви
до Приморського районного суду м. Одеси
9.06.2010 року.

Позивач звернувшись до суду із
вказаним позовом зазначив, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 27.01.2012 року та рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
26.10.2012 року, яке набрало законної сили
встановлено, що відповідач має перед
ним прострочення у виплаті страхового
відшкодування у розмірі 29 507,05 грн. з
8.08.2009 року, штрафні санкції за
невиплату вказаного відшкодування
стягувалися судом лише за період з
8.08.2009 року по 2.01.2010 рік.

Оскільки до цього часу сума
основного боргу відповідачем сплачена
не була, позивач посилаючись на вимоги
п 12.1 Договору страхування, просив
стягнути з відповідача пеню у розмірі
0,1% від суми заборгованості за кожний
день прострочення виплати ще і за
період з 3.01.2010 року по 25.03.2013 року, яка за
його підрахунками складає 34 729,80 грн., а
також стягнути за вказаний період 3%
річних та інфляційні витрати у розмірі
відповідно 2 854,50 грн. та 5 634,77 грн.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час
та місце слухання справи повідомлені
належним чином, крім того від страхової
компанії надійшла заява про розгляд
справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судом першої інстанції
встановлено, що між ПрАТ «СК ВУСО» та
ОСОБА_1 був укладений договір
добровільного страхування наземного
транспорту № -01 від 05.07.2008 року,
предметом якого були майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
використанням та розпорядженням
транспортним засобом Scoda Fabia, д/н НОМЕР_1.

04.07.2009 року у м. Рені Одеської
області сталося ДТП за участю
застрахованого транспортного засобу,
під керуванням позивача, внаслідок
якого транспортний засіб зазнав
пошкоджень.

07.07.2009 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування.

10.11.2009 року відповідач прийняв рішення,
оформлене страховим актом №7003-02, яким
відмовив позивачу у задоволенні його
заяви про страхове відшкодування,
мотивувавши цю дію тим, що позивачем
були порушені умови договору, а саме п.
8.1.2, 11.1.3, 11.1.8, 11.7.

Дані факти встановлені рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 27.01.2012 року та рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
26.10.2012 року, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 26.10.2012 року
стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь
ОСОБА_1 страхове відшкодування з
урахуванням індексу інфляції в сумі 29
507,05 гривень, 3% річних у сумі 1 770,42
гривень, договірну пеню у розмірі 4 219,39
гривень, судові витрати у розмірі 108,77
гривень (а.с. 15).

На виконання вказаного рішення
відповідачем було перераховано
вищевказану суму на рахунок ВДВС
Ворошиловського РУЮ м. Донецька. Факт
сплати страхового відшкодування у
розмірі 29 507,05 гривень підтверджується
платіжним дорученням №1310 від 08.02.2013
року (а.с. 63).

У той же час, судом встановлено, що
позивач не скористався правом на
стягнення з відповідача пені за
прострочення виконання зобов'язання,
встановленим договором добровільного
страхування та ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України розміщена в
розділі І «Загальні положення про
зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому
поширює свою дію на всі зобов'язання,
якщо інше не передбачено в спеціальних
нормах, які регулюють суспільні
відносини з приводу виникнення, зміни
чи припинення окремих видів
зобов'язань.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що правовідносини, які склалися між
сторонами на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту, є грошовим зобов'язанням,
тому враховуючи юридичну природу
правовідносин сторін як грошового
зобов'язання, вважав, що на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК
України, якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання.

Аналізуючи правові норми, зокрема
ст.ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що проценти та неустойка є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлена. Законодавство не виключає
можливості одночасного стягнення з
боржника пені згідно ч. 3 ст. 549 ЦК
України, індексу інфляції та 3% річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст.
625 ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три відсотки річних від простроченої
суми за весь час прострочення та суму
боргу з урахуванням індексу інфляції.

Кількість днів, за які прострочено
платіж з 03.01.2010 року по 07.02.2013 року
складає 1132 дні, сума основної
заборгованості за вирахуванням
індексу інфляції - 26 577,53 гривень. Таким
чином, розмір відсотків за
прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідачем складає:
26 577,53 гривень х 3% річних : 365 днів х 1132
дні = 2 472,80 гривень.

Середній розмір індексу інфляції з
03.01.2010 року по 07.02.2013 року - 1,141%., таким
чином, інфляційне збільшення суми
заборгованості складає: 26 577,53 гривень х
1,141%= 30 316,32 гривень (вся сума боргу з
урахуванням індексу інфляції), 30 316,32
гривень - 26 577,53 гривень = 3 738,79 гривень
(сума інфляції).

Крім того, відповідно до п. 12.1 договору,
страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення сплати страхового
відшкодування шляхом сплати
страхувальнику пеню в розмірі 0,1 % від
суми заборгованості за кожний день
прострочення виплати.

У той же час, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 258
ЦК України, до вимоги про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Оскільки з позовом до суду ОСОБА_1
звернувся 27.03.2012 року, тому з
урахуванням наведеного, суму пені
суду першої інстанції стягнув за
період з 27.03.2012 року по 07.02.2013 року - день
фактичного виконання відповідачем
зобов'язання зі сплати страхового
відшкодування, тобто за 318 (триста
вісімнадцять) днів, загальна сума пені
складає 8 451,65 гривень (26 577,53 гривень х
(0,1/100) х 318).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного
Кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином і у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Погоджуючись із вказаними вище
висновками суду першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного:

Виходячи з вимог ст. 549 ЦК України,
пеня - це санкція, яка нараховується з
першого дня прострочення й до тих пір
поки зобов'язання не буде виконане.

Ст. 253 ЦК України встановлено, що
перебіг строку позовної давності
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що період прострочення
виконання зобов'язання слід вважати з
27.03.2012 року / з дати подання позовної
заяви/ по 7.02.2013 рік / дати фактичної
сплати відповідачем суми боргу/, а сума
боргу, з якої слід нараховувати пеню
складає 26 577,53 грн.

Оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст.
258 ЦК України, до вимоги про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік, можна
зробити висновок, що стягнення
неустойки /пені, штрафу/ обмежується 12
місяцями перед зверненням позивача до
суду, а починається з дня /місяця/ з
якого вона нараховується, тому суд
правильно стягнув суму пені за період
з 27.03.2012 року по 7.02.2013 року.

Таким чином рішення законне і
обгрунтоване, доводи апеляційної
скарги позивача були предметом
розгляду у суді першої інстанції,
висновків суду вони не спростовують.

У відповідності з вимогами ч. 1
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України апеляційний суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 12 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: