Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 415/4852/13-ц
Провадження № 22ц/782/5796/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді Максюти І.О.,

суддів: Авалян Н.М., Туренка С.І.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» на
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 05 листопада 2013
року з цивільної справи за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернувся з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором №DNН4КР881901 83,
укладеним 23.03.2006 р. в загальній сумі
28141,78 грн., яка виникла станом на 12.07.2013
р., посилаючись на невиконання
відповідачем умов договору.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 05 листопада 2013
року у задоволенні позову відмовлено
у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог ПАТ КБ „Приватбанк" суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності, що
є підставою для відмови у задоволенні
заявлених вимог.

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного .

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до договору № DNН4КР88190183 від
23 березня 2006 року відповідачу ОСОБА_2
позивачем було надано кредит у розмірі
1818, 70 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25, 08 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом: сплата
неустойки.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору
№ DNН4КР88190183 від 23 березня 2006 року
належним чином не виконала свої
зобов'язання, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість станом на 12
липня 2013 року, яка складається із
заборгованості за кредитом - 1818,7 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 8709,85 грн., пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 15796,95 грн.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн.,
штрафу (процентна складова) - 1316,28 грн., а
всього 28 141.78 гривень

За умовами договору споживчого
кредиту відповідач зобов'язався
повертати кредит та проценти за
користування ним напротязі 24 місяців
по 21.03.2008р. включно щомісячними
платежами у сумі 97, 46 грн. в період
сплати, за який приймається первод « 21»
по « 28» число кожного місяця. Останній
такий платіж він повинен був здійснити
21 березня 2008 року.

Відповідно до п.5.5. договору споживчого
кредиту, встановлено термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту 5 років (а.с.33). З позовом до суду
про стягнення з ОСОБА_2 сум
неповернутого кредиту та процентів за
користування ним позивач звернувся в 02
серпня 2013 року. Колегія суддів судової
палати вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
однак судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права щодо позовної
давності. Як вбачається із матеріалів
справи, суд першої інстанції розглянув
справу за відсутності відповідача,
відповідач не надавав суду заяву про
застосування наслідків пропущення
строку, по справі ухвалено заочне
рішення.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові, відповідно до ч. 4
ст. 267 ЦК України , за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним
рішення.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України ).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень
ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову
позицію Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126 цс/13, згідно
якої пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Таким чином у суду першої інстанції не
було правових підстав для застосування
наслідків пропущення строку позовної
давності.

Згідно із п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставою для скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ „Приватбанк"
підлягають стягненню підтверджені
документально судові витрати.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
судова колегія

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» задовольнити .

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 05
листопада 2013 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNН4КР88190183 від 23 березня 2006 року за
станом на 12 липня 2013 року, яка
складається із заборгованості за
кредитом - 1818,7 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
8709,85 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
15796,95 грн., штрафу (фіксована частина) - 500
грн., штрафу (процентна складова) - 1316,28
грн., а всього 28 141.78 ( двадцять вісім
тисяч сто сорок одну гривню сімдесят
вісім копійок), а також судовий збір на
користь держави у розмірі 281.42 гривень.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення в касаційному
порядку.

Головуючий:

Судді: