Справа № 346/7220/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1833/2014
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.,

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю:
представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Отинійської селищної ради, третя особа
без самостійних вимог Інспекція
державно-архітектурно-будівельного
контролю в Івано-Франківській області
про визнання права власності на майно, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 16 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до Отинійської селищної
ради про визнання права власності на
житловий будинок загальною площею 204,4
кв.м, житловою -90 кв.м. з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.
Позов мотивувала тим, що зазначене
будинковолодіння належало ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Все своє майно
спадкодавець згідно заповіту
посвідченого в Отинійській селищній
раді заповів позивачці, проте оформити
право власності не вбачається
можливим, оскільки до житлового
будинку здійсненна добудова не
зареєстрована в належному порядку.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 16.01.2014 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
житловий будинок з господарськими

будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

Вважаючи, що даним рішенням порушені
його права ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу. Вказує, що посилання суду на те,
що прибудову до будинку по АДРЕСА_1
здійснював не спадкодавець, а
позивачка у 2011 році, що підтверджується
приписом та листом інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Івано-Франківській області,
а також рішенням та листом Отинійської
селищної ради. Судом порушено норми
ст.ст.. 1218,1220,1236 ЦК України, оскільки
вказана прибудова не існувала на
момент смерті ОСОБА_4 і не входить до
складу спадщини.

Самовільна прибудова порушує права
апелянта, як власника сусідньої
земельної ділянки, оскільки атмосферні
опади з неї потрапляють на його
земельну ділянку, що також призвело до
падіння груди снігу на внука апелянта.
Така ситуація загрожує здоров'ю
апелянта та членів його родини та
призводить до значних незручностей в
користуванні земельною ділянкою.

Зазначає, що прибудову здійснено з
істотними порушеннями будівельних та
пожежних норм і правил. Крім того,
близьке розташування вказаної
самочинної прибудови до земельної
ділянки апелянта фактично
унеможливлює проведення будівництва
на його земельній ділянці без
порушення ДБН. Жодного погодження на
здійснення вказаного будівництва
останнім, як власником суміжної
земельної ділянки, не надавалось.

З огляду на наведені доводи просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким у позовних вимогах
ОСОБА_3 в частині визнання права
власності на самочинно здійснену
прибудову до житлового будинку
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення апелянта та його
представника, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення суду відповідає не
повністю.

Задовольняючи позов суд виходив з того,
що ОСОБА_3 є спадкоємцем
будинковолодіння за померлим дідом, а
здійснена останнім добудова
відповідає вимогам належності і
можливості її безпечної експлуатації,
що є підставою для визнання права
власності на спірне будинковолодіння
за позивачем.

Такий висновок суду повністю не
відповідає нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
будинковолодіння в АДРЕСА_1 належало на
праві власності ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно заповіту,
посвідченого в Отинійській селищній
раді 15.08.2008 року все своє майно останній
заповів ОСОБА_3

Відповідно до п.1 ст.1223 ЦК України право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно свідоцтва про право власності,
виданого виконавчим комітетом
Отинійської селищної ради від 26.02.2002
року, ОСОБА_4 належав житловий будинок
по АДРЕСА_1 Коломийського району.
Згідно виписки з інвентаризаційних
матеріалів станом на 31.12.2012 року
будинковолодіння складалось з будинку
площею 109,2 кв.м., літньої кухні, трьох
сараїв, убиральні, вимощення, криниці
та огорожі.

У зв'язку з відсутністю документів про
первинну реєстрацію будинковолодіння
на ім'я спадкодавця, ОСОБА_3 не може
одержати свідоцтво про право власності
на спадкове майно, а тому обґрунтованим
є рішення суду про визнання права
власності на будинковолодіння, що
входило до складу спадщини за
позивачем.

Проте, з технічного паспорта до будинку
від 21.10.2013 року, вбачається що у 2011 році
до нього здійснена прибудова площею 95,2
кв.м.

Оскільки, будь-яких документів на
самочинну добудову будинку немає і
реєстрація права власності на неї в
органах БТІ не проводилась, добудова
вважається, самочинним будівництвом.

Згідно ст.376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети або без
належно дозволу чи належно
затвердженого проекту.

Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)"№6 від 30.03.2012
року вказано, що вирішуючи справу за
позовом власника (користувача)
земельної ділянки про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, суди зобов'язані
встановлювати усі обставини справи,
зокрема: чи є позивач власником
(користувачем) земельної ділянки; чи
звертався він до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації; чи є законною
відмова у такому прийнятті; чи є
порушені будівельні норми та правила
істотними.

Посилання апелянта, як на підставу
скасування рішення суду на те, що
будівництво прибудови до будинку
здійснювалось саме позивачкою
заслуговують на увагу.

Так, досліджуючи в суді апеляційної
інстанції припис, протокол та акт
Інспекції від 24.04.2013 року, а також
постанову про адміністративне
правопорушення від 30.04.2013 року
встановлено, що прибудова розпочата
саме позивачкою у 2011 році. Інспекція
виявила порушення п.1ч.1 ст.34 ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та наклала на ОСОБА_3 адміністративне
стягнення.

Рішенням Отинійської селищної ради від
25.04.2013 року призупинено будівництво
ОСОБА_3 до виготовлення технічної
документації та дозвільних документів
у зв'язку з їх відсутністю.

Крім того, з листа Коломийського
районного відділу управління
держтехнобезпеки в Івано-Франківській
області встановлено, що зазначена
добудова здійснена з порушенням
протипожежних норм.

Вирішуючи даний спір та установивши, що
предметом спору є також самочинно
добудована прибудова А1 площею 95,2 кв.м,
суд першої інстанції не врахував що
дана прибудова не входить до спадкової
маси, а відповідно не є предметом
визнання права власності на спадкове
майно, тому задоволення позову в цій
частині є передчасним.

За наведених обставин рішення суду в
частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на самовільну прибудову до
будинку зазначену в технічному
паспорті літерою А1 площею 95,2 кв. м. слід
скасувати та відмовити позивачу в
задоволенні цих позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 16 січня 2014 року в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
самовільну прибудову до будинку по
АДРЕСА_1, зазначену в технічному
паспорті літерою А1 площею 95,2 кв. м.
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_3 в задоволенні цих
позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський