Провадження по справі 2/122/183/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого - судді Злотнікова В.Я.,

при секретарі - Мехтієвій А.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Сімферополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Дельта банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Дельта банк" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором №004-11505-130508 від
13.05.2008р. у сумі 4 793,68 грн., яка
складається з наступного: 4 727,30 грн. -
заборгованість за кредитом, 66,38 грн. -
заборгованість за відсотками,
посилаючись на те, що між сторонами
13.05.2008р. був укладений кредитний
договір, на підставі якого позивач
надав відповідачу кредит шляхом
відкриття відновлювальної відкличної
кредитної лінії на загальну суму 30 000
грн., на день укладення кредитного
договору був встановлений ліміт в сумі
3 000 грн., а відповідач зобов'язався
щомісячно здійснювати погашення
заборгованості, проте, як вказує
позивач, відповідач належним чином не
виконує свій обов'язок з повернення
кредиту та відсотків, у зв'язку з чим,
станом на 08.08.2013р. за ним числиться
вищевказана заборгованість.
У судове засідання
представник позивача не з'явився,
повідомлений належним чином, згідно
письмової заяви просив про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги повністю підтримує.

Представник відповідача згідно
письмової заяви просив про розгляд
справи за його відсутності, у
задоволенні позову просив відмовити на
підставі наданих письмових заперечень.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також взаємний зв'язок наявних у справі
доказів в їх сукупності, суд дійшов
наступного.

З матеріалів справи слідує, що 13.05.2008р.
між ТОВ "Комерційний банк «Дельта",
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір
№004-11505-130508 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000 грн., на день
укладення кредитного договору був
встановлений ліміт в сумі 3 000 грн.,
кредитування рахунку здійснюється
протягом 364 календарних днів, кожна
наступна кредитна лінія надається
після спливу строку надання
попередньої та не потребує підписання
додаткових угод (а.с.5-6).

Пунктом 3.6. вказаного договору
передбачено, що держатель картки
зобов'язаний щомісячно в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу,
складові якого зазначаються у тарифах.

Згідно наданого стороною позивача
розрахунку термін сплати
заборгованості згідно правил
здійснення операцій за картковими
рахунками - до 15 числа кожного місяця, з
цього розрахунку слідує, що останній
платіж за кредитним договором було
проведено відповідачем у квітні 2009р.,
станом на 08.08.2013р. заборгованість
складає 4793,68 грн., з яких 4727,30 грн. -
заборгованість за тілом кредиту, 66,38
грн. - заборгованість за відсотками
(а.с.13-14).

У письмових запереченнях представник
відповідача вказував на те, що позивач
пропустив строк позовної давності, у
зв'язку з чим, просив відмовити у
задоволенні позову.

Як вже було зазначено вище, сторони у
договорі встановили строки виконання
зобов'язань з щомісячним погашенням
платежів, строки сплати чергових
платежів визначено місяцями, отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входить до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Як слідує з наданого позивачем
розрахунку, відповідач перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів з
квітня 2009 року, у той час як з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитним договором банк звернувся до
суду 29 жовтня 2013р.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, оскільки умовами договору
погашення кредиту та процентів
повинно здійснюватися позичальником
частинами кожного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що дана позовна
заява подана позивачем з пропуском
строку позовної давності, у зв'язку з
чим, враховуючі наявність заяви
сторони відповідача про застосування
позовної давності, у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.256,257,267 ЦК
України, ст.ст. 10,11,58-60,88,212,215,294 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Дельта банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Залізничний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: