Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/939/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори, що виникають із сімейних
правовідносин Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Кіселика С.А.,
Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Задирака
Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа орган опіки та піклування
при Гайворонській районній державній
адміністрації Кіровоградської області
про визначення місця проживання двох
неповнолітніх дітей та припинення
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 05 лютого
2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про визначення місця
проживання двох неповнолітніх дітей
та припинення стягнення аліментів на
їх утримання.

Зазначав, що перебував з відповідачкою
в зареєстрованому шлюбі, який
розірвано рішенням суду 26 листопада 2012
року. Мають двох неповнолітніх дітей,
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після
розірвання шлюбу залишився проживати з
відповідачкою. Рішенням суду з нього на
користь відповідачки стягнуті
аліменти на утримання дітей. Проте
ОСОБА_3 належним чином свої материнські
обов»язки не виконувала, грубо
відносилася до дітей, не займається їх
належним вихованням та доглядом, тому
зараз діти проживають з ним та повністю
перебувають на його утриманні. Житлом
та матеріально він забезпечений,
піклується про дітей, займається їх
вихованням, створив всі необхідні
умови для проживання та нормального
розвитку дітей.

Просив визначити місце проживання
дітей з ним та припинити стягнення
аліментів..

Рішенням Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 05 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Суд вирішив
припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 на утримання дітей, а
в задоволенні позову про визначення
місця проживання дітей з батьком
відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визначення місця проживання двох
неповнолітніх дітей з ним і ухвалити
нове рішення в цій частині по суті
позовних вимог.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі, якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Таким чином, рішення суду в частині
задоволення позову ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів ніким
не оскаржене, тому апеляційний суд
відносно неоскарженої частини не
робить будь яких висновків.

У судове засідання суду апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_3, належним
чином повідомлена про час та місце
розгляду справи не з'явилась, про
причини неявки не повідомила, що
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, який підтримував
доводи апеляційної скарги, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як
мати, так і батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, зокрема право на
її виховання, незалежно від того
проживають вони з дитиною чи ні.

Питання виховання дитини
вирішуються батьками спільно. Той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею, а проживаючий з
дитиною батько немає права
перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК
України).

Відповідно до ст. 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років визначається за
згодою батьків.

Якщо мати або батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки і
піклування або судом. (ст. 161 СК України).

З матеріалів справи
вбачається та встановлено судом, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі і є батьками неповнолітніх
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення шлюбних
відносин діти проживали з матірью і на
їх утримання позивач за рішенням суду
сплачував аліменти. З 15 листопада 2013
року діти проживають з батьком і мати в
їх утриманні участі не приймає.

Як убачається з позовної заяви,
саме безвідповідальне ставлення
матері дітей, відповідача у справі,
стало підставою для того щоб діти стали
проживати разом з батьком та звернення
до суду з зазначеним позовом.

Ці обставини знайшли
підтвердження під час розгляду справи
в суді першої інстанції, оскільки
поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 підтверджено, що за час
проживання дітей з відповідачкою
ОСОБА_3 траплялись випадки, що дитина по
кілька днів без поважних причин не
відвідувала дитячий садок, мати не
завжди водила дитину до логопеда. 15
листопада 2013 року вона побила старшого
сина та залишила його на вулиці.
Позивач звертався в службу у справах
дітей з заявою про те, що відповідачка
ОСОБА_3 перешкоджає йому бачитися з
дітьми.

З довідки завідувача дитячого
навчального закладу № 6 вбачається, що
ОСОБА_5 у вересні-листопаді щомісяця по
3-4 дні не відвідував заклад без
поважних причин. Ілля має проблему з
затримкою мовного розвитку та потребує
додаткових занять з логопедом і
щоденного відвідування дитячого
закладу. Мати ігнорує пропозиції
фахівців і сама не займається з сином.

З довідки директора
Гайворонської гімназії вбачається, що
ОСОБА_4, учень 1 класу мав пропуски
уроків без поважних причин, перші
місяці навчання ОСОБА_4 плакав після
уроків, коли не міг дозвонитися до мами,
нервував, коли мама вчасно не забирала
його після уроків.

Висновком експерта № 125 від 25
листопада 2013 року встановлено, що на
тілі дитини ОСОБА_4 мають місце тілесні
ушкодження у вигляді синців правої
щоки та лівого ліктьового суглоба, які
відносяться до категорії легких і
могли виникнути як від ударів кулаками
рук, так і взутими ногами. Експертиза
проводилась на підставі постанови
слідчого в якій зазначено, що тілесні
ушкодження спричинені ОСОБА_3

З довідок з місця роботи ОСОБА_2, його
характеристики, акту обстеження умов
проживання видно, що він має постійне
місце роботи, позитивно
характеризується, створив належні
умови для проживання, виховання та
розвику дітей, належним чином
піклується про них.

Представник орган опіки та піклування
при Гайворонській районній державній
адміністрації в судовому засіданні в
суді першої інстанції підтвердила
висновок служби у справах дітей
Гайворонської райдержадміністрації
від 05 лютоно 2014 року, в якому зазначено,
що визначення місця проживання дітей
біля батька ОСОБА_2 є доцільним і
відповідає інтересам зазначених дітей.

Обов'язок надати докази на
підтвердження своїх вимог і заперечень
законом (ст.60 ЦПК України) покладено на
сторони.

Як убачається, заперечуючи проти
позову у суді першої інстанції,
відповідач ОСОБА_3 не зазначила місце
своєї роботи, місце проживання та умови
проживання, зустрічної позовної заяви
про визначення місця проживання дітей
разом із нею до суду не подала.
Визнала позов про припинення стягнення
аліментів на її користь на утримання
дітей.

Відповідач не зазначила про
обставини і не надала доказів, які б
були підставою для відмови у
задоволенні заявленого позову,
відмовилася від обстеження умов
проживання.

За таких обставин судова колегія
вважає, що висновок суду про відмову у
задоволенні позову про визначення
місця проживання дітей разом з батьком
лише з посиланням на Декларацію прав
дитини та Декларацію про загальні
засади державної політики України
стосовно сім"ї та жінок, без врахування
конкретних обставин справи, є
помилковим та таким, що зроблений з
порушенням норм матеріального права.

Викладене свідчить, що батько,
незважаючи на рівність прав батьків у
вихованні дитини, на даний час має
більше переваг по відношенню до матері,
щодо визначення місця проживання їх
дітей.

До того ж, виходячи з вимог ст. 155 СК
України, головним критерієм при
визначенні місця проживання дитини, є
інтереси дитини.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що саме батько
може створити дітям належні умови для
виховання та розвитку, у звичайній для
них обстановці та вважає, що на даний
час визначення місця проживання
малолітніх дітей разом з батьком буде
мати більш сприятливі умови для їх
фізичного, розумового, духовного та
морального розвитку.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
про визначення місця проживання дітей
ухвалене з порушенням зазначених норм
матеріального права, тому підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення, яким позов підлягає
задоволенню

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

ВИРІШИЛА:

.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 05
лютого 2014 року скасувати в частині
відмови в задоволенні позову про
визначення місця проживання дітей та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Визначити місце проживання дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: