Гагарінський районний суд
Єд. ун. № 763/4264/13-ц
Пр. № 2/763/3189/13
03 грудня 2013 року Гагарінський районний
суд м. Севастополя у складі:
головуючого-судді Лугвіщик А.М.
при секретарі Гуменюк К.П.,
за участю позивача ОСОБА_1,
відповідача Борисова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі справу за
позовом ОСОБА_1 до Севастопольської
філії Саратівського державного
соціально-економічного університету
про поновлення на роботі, проведення
запису у трудовій книжці та стягнення
заборгованості по заробітній платі,
ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до СФ СДСЕУ про поновлення на
роботі, проведення запису у трудовій
книжці про роботу в СФ СДСЕУ та
стягнення заборгованості по
заробітній платі за період з 30.08.2010 року
по 05.06.2013 року, посилаючись на те, що її
вимусили написати заяву про звільнення
за власним бажанням і їй платили
заробіток у місяць у розмірі 960 грн., що
становить менше мінімальної зарплати
у розмірі 1 147 грн.
У судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала і просила
Представник відповідача з
позовом не згідний і пояснив суду, що
заявлені позивачем вимоги
безпідставні. Звільнення позивача було
проведено на підставі її заяви від 06
червня за власним бажанням. Розрахунок
при звільненні проведений у повному
У подальші судові засіданні
сторони не з»явились.
Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК
України суд вважає за можливе
закінчити розгляд справи у відсутність
Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що у задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи
позивач 30.08.2010 року була прийнята на
посаду прибиральниці службових
приміщень на 0,5 ставки за сумісництвом
з посадовим окладом 888 грн. з щомісячною
надбавкою у розмірі 60 грн. і 10 % від
окладу за прибирання туалету на
підставі наказу Севастопольської
філії Саратівського державного
соціально-економічного університету (
далі СФ СДСЕУ ) № 104 від 30.08.2010 року.
Згідно наказу СФ СДСЕУ № 70 від
07.06.2013 року позивач ОСОБА_1 була
звільнена за власним бажанням ( ст. 38
КЗпП України) 07.06.2013 року. Підставою
явилась її заява від 06.06.2013 року, на якій
є резолюція з підписами про погодження
та звільнення з 07.06.2013 року.
У ході судового слідства не
знайшли підтвердження докази позивача
про те, що її вимусили написати заяву
про звільнення за власним бажанням. При
цьому, у судовому засіданні позивач
надає суперечливі пояснення про те, що
її ніхто не примушував писати заяву про
Позивачу відповідно до вимог ст.
131 ЦПК України був наданий достатній
строк для надання до суду доказів в
підтвердження свої позовних вимог.
Однак, з відсутністю таких
доказів, суд вважає, що у задоволенні
вимог про поновлення позивача на
роботі необхідно відмовити.
Згідно п. 2.14 ІНСТРУКЦІЇ про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України 29.07.93 N 58,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 17 серпня 1993 р. за N 110, робота за
сумісництвом, яка оформлена в
установленому порядку, в трудовій
книжці зазначається окремим порядком.
Запис відомостей про роботу за
сумісництвом провадиться за бажанням
працівника власником або
уповноваженим ним органом.
У ході судового слідства було
встановлено, що трудова книжка
знаходиться у позивача ОСОБА_1 і у суду
відсутні дані про те, що позивач
зверталась до відповідача з проханням
про внесення даних про роботу за
сумісництвом в трудову книжку, а
відповідач їй відмовив. Представник
відповідача заявив, що при наданні
трудової книжки і за бажанням
прозивача установа внесе дані про
роботу за суміництвом. Дані факти
свідчать про відсутність спору щодо
внесення запису у трудову книжку
позивача, а тому в цій частині вимог
також необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.
Згідно наданим документам
вбачається, що позивачу щомісячно і
згідно штатного розкладу проводилась
виплата заробітку. Повний розрахунок
при звільненні позивач отримала.
Безпідставні твердження позивача
про те, що їй щомісячно нараховували і
виплачували заробіток, який становив
менше мінімальної заробітної плати у
встановлений період, оскільки позивач
працювала у відповідача не повний
робочий день, не на повній ставці, а на
Таким чином, позовні вимоги
позивача не обгрунтовані і не
підлягають задоволенню.
На підставі наведенного та
керуючись ст. 57, 60, 88, 179, 213-218, 294-296 ЦПК
України, ст. 38, 116, 231-234 КЗпП України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Севастопольської філії Саратівського
державного соціально-економічного
університету про поновлення на роботі,
проведення запису у трудовій книжці та
стягнення заборгованості по
заробітній платі в і д м о в и т и.
Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд м. Севастополя через
Гагарінський районний суд м.
Севастополя протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення складено власноручно у
нарадчій кімнаті, в єдиному екземплярі.

Головуючий-суддя: