Справа № 465/8674/13
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/2272/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого -судді
Берези В.І., суддів: Штефаніци Ю.Г.,
Бойко С.М., при секретарі: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 4 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,-

в
с т а н о в и л а:

позивач 04.09.2013 року звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу з
відповідачем. Рішенням Франківського
районного суду м.Львоваі від 04.09.2013 року
розірвано шлюб, укладений 20 квітня 1996
року у Франківському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Львівського міського управління
юстиції між ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис
№149).

Рішення суду оскаржила відповідач,
просить його скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
суд неправильно з'ясував обставини
справи, а саме те, що вони із початку 2010
року та по даний час зареєстровані за
однією і тією ж адресою, протягом
даного періоду пожружжя підтримують
подружні стосунки. Апелянт стверджує
той факт, що вони проживали у шлюбі
однією сім'єю 17 років, відносини були
нормальні. Зазначила, що в липні 2013 року
разом з чоловіком їздили у відпустку. А
в вересні 2013 року чоловік несподівано
прийшов додому і поставив її до відома
про те, що він подав заяву на
розлучення. Вважає, що дані факти були
розцінені судом неправильно та
свідчать, що строк розладу дуже малий.
Пояснює, що подана позовна заява не
відповідає істинному бажанню позивача,
а зроблена під впливом інших осіб,
оскільки всі 17 років проживання у шлюбі
в них не було скандалів, а тільки
злагода. Апелянтка просить дати час на
примирення, оскільки період за який
вони проживають окремо дуже малий
порівняно з часом їхнього спільного
проживання, вважає, що шлюб може бути
збережено. Зазначає, що суд виніс
рішення на підставі однобічного
судження.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3 проти апеляційної
скарги заперечив. Зазначив, що з
апелянтом спільного майбутнього не
бачить, проживати разом не бажає, а шлюб
розірвати хоче якнайшвидше, тому що має
намір укласти інший шлюб з іншою
жінкою. За час розгляду справи його
стосунки з ОСОБА_2 не змінилися, тому
застосування строку для примирення є
недоцільним, а його рішення щодо
розірвання шлюбу - категоричним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 20 квітня 1996 року
між сторонами зареєстровано шлюб у
Франківському відділі реєстрації
актів цивільного стану Львівського
міського управління юстиції. Від
подружнього життя дітей не мають.

Задовольняючи позов, суд дійшов
висновку щодо неможливості подальшого
збереження сім'ї та примирення,
зважаючи на те, що між сторонами
втрачено взаємні почуття любові,
поваги, взаємодопомоги та підтримки.
Сторони подружніх відносин не
підтримують, разом не проживають та
спільного господарства не ведуть. Сім'я
розпалась.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, згідно з п.10 роз'яснень ППВС
України №11, від 21.12.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу.

Розглядаючи справу, суд прийняв до
уваги зазначені роз'яснення ППВС
України. Як вбачається з
матеріалів справи, суд не надав
сторонам час для примирення, проте з
пояснень позивача з'ясувалося, що в
нього є інша жінка з якою він має намір
зареєструвати шлюб, про що відомо
відповідачу. Тому, збереження
стосунків з відповідачем у справі
категорично заперечує. Вказує, що з
часу подання позову пройшло вже пів
року, а стосунки його з ОСОБА_2 не
змінилися.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України,
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, і постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них.

У відповідності до ст.51 Конституції
України, ст.ст. 24, 56 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка, примушування жінки та
чоловіка до шлюбу та до його збереження
не допускається.

Отже, судом першої інстанції виконано
вимоги законодавства щодо всебічного
з'ясування обставин справи, дотримано
норми матеріального та процесуального
права, встановлено фактичні обставини
справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення ухвалено з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, доводи
апелянта висновків суду не
спростовують, а тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а оскаржуване
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч1. ст.308, ст.ст. 313,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 4 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.