Провадження № 2/127/723/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09.01.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді Федчишена
С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ОСОБА_3 про стягнення коштів. Мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що 03.07.2013р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який діяв від імені
дружини ОСОБА_2 був укладений договір,
предметом якого є попереднє визначення
дій сторін про передачу участі у фонді
фінансування будівництвом покупцю на
нерухоме майно в цілому, загальною
площею 41,34кв.м. Пунктом 2.2 договору
передбачено, що як засіб забезпечення
зобов'язань про укладення основного
договору, покупець передав в рахунок
майбутніх платежів продавцю 8000грн., які
мають статус завдатку і в подальшому
іменується «завдаток». 26.07.2013року та
23.09.2013 року позивач направляв листи з
вимогою про повернення коштів, однак
кошти не були повернуті. Просить
стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в
сумі 8000грн та судовий збір.

В судовому засідання представник
позивача позов підтримав за обставин
викладених в позові, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засідання
позов не визнала, заперечила щодо його
задоволення.

Третя особа в судовому засіданні
заперечила щодо задоволення позову.

Вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали позову,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що 03.07.2013року був
укладений договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
який діяв від імені дружини ОСОБА_2 про
передачу участі у фонді фінансування
будівництва покупцю на нерухоме майно
в цілому, загальною площею 41,34кв.м.
(а.с.6-7).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що як
засіб забезпечення зобов'язань про
укладення основного договору, покупець
передав в рахунок майбутніх платежів
продавцю 8000грн., які мають статус
завдатку і в подальшому іменується
«завдаток».

Згідно ч.1 ст. 570 ЦК України завдаток є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Згідно ст. 571 ЦК України якщо порушення
зобов'язання сталося з вини боржника,
завдаток залишається у кредитора. У
разі припинення зобов'язання до
початку його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язується протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вбачається, що
вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину
та наявності рішення суду про
визнання правочину недійсним.
Наслідком визнання правочину
(договору) недійсним не може бути його
розірвання, оскільки це взаємовиключні
вимоги. Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача. Відповідно до статей 215 та
216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.
Реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
сторони підтверджують намір, що
основний договір з ТОВ «Вінінвестбуд»
буде укладений до 17.02.2013року включно на
ім'я покупця, однак дата укладання
договору 03.07.2013року.

Відповідно до ч.2 ст. 195 ЦК України
грошова сума, що видається однією з
договірних сторін у рахунок належних з
неї за договором платежів другій
стороні на підтвердження укладення
договору й на забезпечення його
виконання (завдаток), залишається у
другої сторони, якщо укладений договір
не був виконаний з вини сторони, що дала
завдаток.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову та
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача кошти
в розмірі 8000грн.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про
судовий збір» суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір - 229,40грн.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 546, 570, 571, 635
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК
України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, /ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_1 кошти в
розмірі 8000гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, /ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_1 судовий збір
в розмірі 229,40гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення

Суддя: