АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Галичанського А.Д., Яремка В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, в інтересах якої за довіреністю
діє ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 31 січня
2014 року,

встановила:

В жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 16316 грн. та моральної шкоди в
розмірі 200000 грн..

Посилалася на те, що 18 вересня 2010
року біля 01:00 год. відповідач ОСОБА_2,
керуючи технічно справним автомобілем
марки «Mercedes - Benz 220», рухаючись в
населеному пункті - м. Заставна по вул.
Кіцманській від центру міста в
напрямку м. Кіцмань, в порушення п.п.2.3.
(б). 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху
України, не вибравши безпечну
швидкість руху, не врахувавши
дорожньої обстановки, неправильно
застосувавши прийоми керування, змінив
напрямок руху вправо при цьому
виїхавши за межі дороги та допустив
наїзд на огорожу господарства НОМЕР_1,
яка належить ОСОБА_4

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди її,
позивачку ОСОБА_3 визнано потерпілою,
оскільки вона, як пасажир вказаного
автомобіля отримала тяжкі тілесні
ушкодження, як небезпечні для життя в
момент їх заподіяння та зазнала
значної матеріальної та моральної
шкоди.

Вироком Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 23
березня 2011 року ОСОБА_2 було визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України та
призначено йому покарання у виді
чотирьох років позбавлення волі, без
позбавлення права керування
транспортним засобом з

№22ц-561/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Стрілець Я.С.

Категорія 30/31
Доповідач Чупікова В.В.

випробуванням протягом одного року і
шести місяців іспитового строку на
підставі ст.75 КК України.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 31 січня
2014 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
проживає АДРЕСА_2 25 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином.

Вирішено питання відносно судових
витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_3 , в
інтересах якої за довіреністю діє
ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 31 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що рішення незаконне,
необґрунтоване та ухвалене з
порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що матеріальна
шкода, завдана ОСОБА_3 полягає в тому, що
внаслідок отриманих від ДТП травм
остання постійно перебуває на
лікуванні в медичних та санаторних
закладах, та за лікування особисто несе
витрати. Вважає, що розписка про
отримання на лікування 10000 дол. США не
має доказового значення у даній справі,
оскільки просить стягнути витрати на
лікування, які понесені в 2012 році, а не
протягом 2010-2011 років. Обставини про
витрати на лікування в 2012 році
стверджуються численними виписками із
історії хвороби, медичною картою
хворої, висновком ЛКК, програмою
реабілітації інваліда,
санаторно-курортною картою та
квитанціями про оплату витрат на
лікування.

Моральна шкода, завдана ОСОБА_3,
обґрунтовано визначена в сумі 200000 грн.
з врахуванням глибини її фізичних та
духовних страждань, з врахуванням
тяжкості вимушених змін у її життєвих
обставинах - вона звільнилася з роботи,
їй присвоєна І група інвалідності, вона
постійно потребує стороннього догляду
та допомоги.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивачки
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з
підстав, викладених в ній. Зазначила, що
кошти, які отримали родичі позиваки
від відповідача в розмірі 10000 дол. США,
витрачені на лікування її довірительки
протягом 2010-2011 років, 16316 грн. - це
витрати на лікування в 2012 році, які вона
може підтвердити документально, її
довірительці підтверджена перша
група інвалідності, вона потребує
постійного стороннього догляду, який
здійснює двоє людей, оскільки через
травми постійно лежить, не може навіть
сидіти.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційної інстанції просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції просить залишити
без змін, оскільки він не працює, не
отримує пенсії і не має змоги надати
допомогу на лікування позивачці.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Вироком Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 23
березня 2011 року ОСОБА_2 було визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та
призначено йому покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі, без
позбавлення права керування
транспортним засобом, з випробуванням
протягом одного року і шести місяців
іспитового строку на підставі ст.75 КК
України (а.с.9-11).

Відповідно до висновку експерта №366-е
від 4 жовтня 2010 року позивач перебувала
на стаціонарному лікуванні в
реанімаційному відділенні ЛШМД
м.Чернівці з 18 вересня 2010 року з
діагнозом полі травма. Перелом
остистих паростків дужок 7-го шийного
хребця і 1-го грудного хребця. Забій
стиснення спинного мозку, відкрите
проникаюче поранення шиї з переломом
дужки остистих паростків 7-го шийного,
1-го грудного хребців з частковим
ушкодженням спинного мозку. Проникаюче
поранення грудної клітини,
гідропневматоракс. Субтотальний
відрив лівої вушної раковини,
травматичний шок. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
визнано потерпілою, оскільки вона, як
пасажир вказаного автомобіля, отримала
тяжкі тілесні ушкодження, які
небезпечні для життя в момент
заподіяння (а.с.9, 14-15).

З 10.01.2011 року позивачці ОСОБА_3
встановлена перша група інвалідності,
яка продовжена до 15.02.2017 року, вона
потребує постійного стороннього
догляду (а.с.19, 121,122).

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166
ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги про стягнення матеріальної
шкоди суд першої інстанції виходив з
того, що сума, яку просила стягнути
позивач в розмірі 16 316 грн., повністю
поглинається сумою 10 000 доларів США,
наданих ОСОБА_2 ОСОБА_3 для лікування,
що підтверджується розпискою від 19
вересня 2010 року (а.с.12).

Такий висновок суду першої інстанції
не відповідає встановленим обставинам
справи та порушує норми матеріального
права, що відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення матеріальної шкоди та
постановлення нового рішення про
стягнення на користь позивачки 16 316 грн.

Представник позивачки в судовому
засіданні апеляційної інстанції
пояснювала, що 10 000 дол. США, які
отримали родичі по розписці від
відповідача в 2010 році витрачені на
лікування в 2010-2011 роках, оскільки з 18.09.
по 23.12.2010 року позивачка перебувала на
стаціонарному лікуванні, перенесла три
операції, протягом 2011 року перебувала
також на стаціонарному лікуванні.
Наведене представником позивачки
об'єктивно підтверджується витягами з
історії хвороби, формою індивідуальної
реабілітації інваліда (а.с.16-25).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційної інстанції визнав ту
обставину, що на лікування позивачки в
2010-2011 роках витрачена сума коштів, яку
він передав її родичам в 2010 році.

З виписки на (а.с.26) вбачається, що
позивачка ОСОБА_3 перебувала на
стаціонарному лікуванні у
Васильківській ЦРЛ з 06.02.2012 року по
27.02.2012 року з приводу залишкових явищ
після перелому хребта внаслідок ДТП, з
14.06. по 27.06.2012 року перебувала на
лікуванні в першому хребтовому
відділенні санаторію «Славянский»
(а.с.28, 26). На лікування в цей період часу
нею витрачено 16316 грн., що
підтверджується квитанціями про
сплату коштів (а.с.33, 34, 35, 36).

Вказана сума витрат на лікування
позивачки в 2012 році не оспорюється
відповідачем ОСОБА_2, але він заперечує
стягнення з нього цих коштів через його
важке матеріальне становище.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, яка підлягала
стягненню з відповідача на користь
позивачки в сумі 25 000 грн., суд першої
врахував характер скоєного
відповідачем злочину, ступінь його
вини, матеріальне становище
відповідача, глибину фізичних та
моральних страждань позивача, нервовий
стрес, пов'язаний з тривалим
лікуванням, вимоги розумності та
справедливості.

Таким чином, при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції врахував матеріальне
становище відповідача, який скоїв
злочин, та не врахував стан здоров'я
потерпілої відповідачки, погіршення її
здібностей та неможливості їх
реалізації, не врахував тяжкість
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках, чим порушив
норми матеріального права, що
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення в цій
частині.

У справі встановлено, що позивачка
молода здорова дівчина, ІНФОРМАЦІЯ_3,
на час скоєння злочину відповідачем
мала постійну роботу, з якої звільнена
через хворобу, через травму хребта та
спинного мозку, отриману внаслідок ДТП,
продовжує хворіти та постійно
лікується, потребує постійного
стороннього догляду, як інвалід першої
групи (а.с.8, 19, 31-32, 121, 122).

З огляду на викладене колегія суддів
вважає за необхідне збільшити розмір
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню на користь позивачки ОСОБА_3
з 25 000 грн. до 50 000 грн.

На підставі ст.ст.1166, 23, 1167 ЦК України, п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями) та
керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 31 січня
2014 року в частині відмови в задоволенні
позову про стягнення матеріальної
шкоди та в частині стягнення судового
збору скасувати.

Позов в цій частині задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає
АДРЕСА_2 матеріальну шкоду в розмірі 16
316 (шістнадцять тисяч триста
шістнадцять) грн.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 31 січня
2014 року в частині стягнення моральної
шкоди змінити, збільшивши суму
компенсації моральної шкоди, що
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 з 25000 (двадцяти п'яти) грн. до 50 000
(п'ятдесяти тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий

Судді: