АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/8961/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Диба О.В.
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду
міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.

- Оніщука М.І.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу Оболонського районного суду
м. Києва від 16 травня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося в суд з позовом до
відповідача про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 24 квітня 2014 року позовну
заяву залишено без руху.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року позовну
заяву ПАТ «Дельта Банк» визнано
неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
позивача подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу та
передати питання про відкриття
провадження на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Зазначає, що висновок суду про сплату
судового збору не в повному обсязі,
суперечить вимогам закону, оскільки
вимога про звернення стягнення на
предмет іпотеки після вирішення вимоги
про стягнення заборгованості
оплачується судовим збором як вимога
немайнового характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи,
надаючи строк для усунення недоліків
суд виходив з того, що позивачем не в
повній мірі сплачено судовий збір, а
саме надано квитанцію про сплату
судового збору в розмірі 243,60 грн. за
одну вимогу немайнового характеру,
проте заявлено чотири вимоги
немайнового характеру.

Визнаючи неподаною та повертаючи
позовну заяву суд виходив з того, що
станом на 16.05.2014 року, вказані недоліки
не усунуті.

Проте такий висновок суду суперечить
вимогам закону, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ
«Дельта Банк» просило звернути
стягнення на предмет іпотеки, виселити
та зняти з реєстрації відповідача,
надати йому право на отримання
документів, необхідних для реалізації
предмета іпотеки та зобов'язати
відповідача передати йому
правовстановлюючі документи на
квартиру-предмет іпотеки, ключі від
вхідних дверей, документи, що
характеризують об'єкт нерухомості та
інші документи.

Відповідно до абзацу 2 п.6 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
вимога заставодержателя про звернення
стягнення на предмет застави
оплачується судовим збором як вимога
немайнового характеру, якщо така
вимога пред'явлена після вирішення
вимоги про виконання основного
зобов'язання (стягнення заборгованості
тощо).

Звертаючись в суд з даним позовом
позивач посилався на те, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2013 року стягнуто з
відповідача на користь ПАТ «Дельта
Банк» заборгованість за кредитним
договором.

Враховуючи те, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2013 року було вирішено
питання про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
тому вимога ПАТ «Дельта Банк» щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки, заявлена окремо від основного
зобов'язання є немайновою.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк»
звернулося в суд з немайновим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України
«Про судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» передбачено, що визначаючи
розмір судового збору, суди повинні
мати на увазі, що заяви, в яких
порушується питання про одночасне
вирішення майнового і немайнового
спорів, оплачуються судовим збором за
ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, і ставками для
вимог немайнового характеру.

Залишаючи позовну заяву без руху суд,
пославшись на ч.3 ст.6 Закону України
«Про судовий збір»,виходив з того, що
позивачем надано квитанцію про сплату
судового збору в розмірі 243,60 грн. за
одну вимогу немайнового характеру,
проте заявлено чотири вимоги
немайнового характеру.

В свою чергу, судом не звернуто уваги на
те, що ч.3 ст.6 Закону України «Про
судовий збір» поширює свою дію на
випадки звернення з позовом в якому
містяться вимоги майнового та
немайнового характеру одночасно, тому
такі позови оплачуються судовим збором
за ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, і ставками для
вимог немайнового характеру.

Разом з тим, позивачем заявлено лише
позов немайнового характеру, тому він
має оплачуватися за ставкою,
визначеною п.2 ч.2 ст.4 Закону України
«Про судовий збір», згідно якої розмір
судового збору за подання позову
немайнового характеру становить 0,1
відсоток розміру мінімальної
заробітної плати (243,60 грн.), оскільки
вимоги стосуються одного і того ж
предмету.

Враховуючи те, що позивачем сплачено
243,60 грн. судового збору за позов
немайнового характеру, що відповідає
п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий
збір», тому висновок суду про існування
підстав для визнання позовної заяви
неподаною та її повернення не
ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, судом не дотримано вимог п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» згідно якого, якщо заява не
відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або
не сплачено судовий збір, суддя
відповідно до вимог статті 121 ЦПК
постановляє ухвалу, в якій повинні бути
зазначені конкретні підстави
залишення заяви без руху, в тому числі й
розмір несплачених судових витрат.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі не
визначено розмір несплачених, на думку
суду першої інстанції, судових витрат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що існують
підстави для скасування ухвали з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року скасувати,
питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :