Провадження № 2/200/5333/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління державної
казначейської служби України в
Дніпропетровській області,
прокуратури Дніпропетровської області
про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог, з урахуванням
уточнень, позивач посилається на те, що
Ухвалою Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 27.08.2013 року була
визнана протиправною бездіяльність
прокурора Кіровського району
м.Дніпропетровська, яка полягає у
невиконанні службових обов»язків,
встановлених ч.1 ст.214 КПК України.

Позивач зазначає, що незаконною
бездіяльністю прокурора Кіровського
району Токаря Р.М. йому завдано
матеріальні збитки і спричинено
моральну шкоду, які згідно законів
України відшкодовуються за рахунок
держави. Прокурор Токар Р.М. як посадова
особа порушив вимоги ст.10 Закону
України «Про державну службу», Закону
України «Про прокуратуру» якою
закріплені основні обов»язки
державних службовців, несумлінно
виконував свої службові обов»язки, не
забезпечив ефективної роботи
підлеглих йому прокурорів по
здійсненню нагляду за додержанням
законів органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство.

Також, позивач зазначає, що в наслідок
дій прокурора йому були заподіяні
матеріальні збитки, які є реальними,
понесеними ним збитками, які він мусив
зробити для відновлення своїх
порушених прав і відшкодування яких
передбачено нормою матеріального
права - п.1 ч.2 ст.22 ЦК України. Реальні
збитки складаються з наступних витрат,
понесених ним для відновлення його
порушеного права та пов»язаних зі:
зверненням до прокурора Токаря Р.М. з
заявою від 05.08.2013 року про злочин;
зверненням до Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська 12.08.2013 року зі
скаргою на бездіяльність Токаря Р.М.;
участю у судовому засіданні 27.08.2013 року;
зверненням до канцелярії Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська за
отриманням копії ухвали від 27.08.2013 року;
зверненням зі скаргою 09.09.2013 року на
бездіяльність Токаря Р.М. до
прокуратури м.Дніпропетровська;
повторним зверненням зі скаргою 07.10.2013
року до прокуратури
м.Дніпропетровська; зверненням зі
скаргою 15.11.2013 року на бездіяльність
Токаря Р.М. до прокуратури
Дніпропетровської області; повторним
зверненням зі скаргою 11.12.2013 року на
бездіяльність Токаря Р.М. до прокурора
Дніпропетровської області на
особистий прийом. Для вказаних
звернень йому необхідно було спочатку
звернутись до адвоката, який склав у
відповідності до чинного
законодавства України процесуальні
документи. При цьому для пересування по
місту, відвідуючи адвоката, Кіровський
та Бабушкінський районні суди
м.Дніпропетровська, прокуратури
Кіровського району м.Дніпропетровська,
Дніпропетровської області він
витрачав гроші на придбання пального
для автомобіля, на якому він
пересувався, що склало 839,00 грн.

Позивач зазначає, що протиправна
бездіяльність прокурора виражалась в
знущанні, приниженні його гідності, що
разом зі створенням ситуації
принципово не вирішуваної для нього
проблеми автоматично призвело до
виникнення у нього стресового стану,
чим були порушені його нормальні
життєві зв»язки, він був позбавлений
можливості реалізації своїх звичок та
бажань, йому завдані душевні
страждання, що стало причиною
погіршення відносин з оточуючими його
близькими людьми, тобто йому заподіяна
моральна шкода.

Розмір моральної шкоди, завданої
незаконною бездіяльністю посадової
особи при здійснені нею своїх
повноважень, виходячи з принципу
розумності, з урахуванням того, що він
вже 5 місяців намагається захистити
свої права від протиправної
бездіяльності прокурора та з
урахуванням тяжкості спричиненої
психологічної травми, отриманої під
час захисту від свавілля прокурора, він
визначає в 13 000,00 грн., що буде
відповідати тяжкості та тривалості
перенесених нею і його родиною
душевних страждань. Період часу, який
знадобився йому для захисту його
порушеного права, ще не закінчився і
триває.

Позивач просить ухвалити рішення, яким
стягнути з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
з відповідного рахунку, відкритого в
Казначействі в установленому порядку
для забезпечення списання в
безспірному порядку коштів державного
бюджету, на його користь - матеріальні
збитки в сумі 839,00 грн., моральну шкоду в
сумі 13000,00 грн.

В судовому засіданні позивач,
посилаючись на обставини, викладені в
позові та в уточненнях до нього,
позовні вимоги підтримав.

Представник Головного управління
державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області в
судове засідання не з»явився, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник
прокуратури Дніпропетровської області
позовні вимоги не визнала, вважала
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська зі скаргою на
бездіяльність прокурора, в якій просив
визнати незаконною бездіяльність
прокурора щодо невнесення відомостей
про кримінальне правопорушення до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань після отримання його
заяви від 05.08.2013 року про вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.381-1 КК України, а
також зобов»язати прокурора внести
відомості до ЄРДР.

Ухвалою Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 27.08.2013 року
скарга ОСОБА_1 була задоволена, визнана
незаконною бездіяльність прокурора,
яка полягає у невнесенні відомостей
про кримінальне правопорушення до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань після отримання заяви
ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення
від 05.08.2013 року; зобов»язано прокурора
внести відомості про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань на підставі
заяви ОСОБА_1 про кримінальне
правопорушення від 05.08.2013 року.

На виконання вказаної ухвали суду
11.09.2013 року за № 0000162 прокуратурою
Кіровського району м.Дніпропетровська
до ЄРДР внесені відомості про вчинення
кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно до ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно до ч.2 цієї статті
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Причинний зв»язок між
протиправною поведінкою порушника та
збитками полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв»язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результату. Зазначені
обставини підлягають доведенню
позивачем належними та допустимими
доказами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Згідно до ч.2 цієї
статті моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що сам по собі факт
визнання ухвалою Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
27.08.2013 року незаконною бездіяльність
прокурора по невнесенню відомостей про
кримінальне правопорушення до Єдиного
реєстру досудових розслідувань після
отримання заяви ОСОБА_1 про кримінальне
правопорушення від 05.08.2013 року, за
відсутності доведеного факту
наявності вказаних втрат немайнового
характеру, не може свідчити про
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, та не є
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, відповідно до положень
чинного законодавства, що знайшли
узагальнене відображення у Постанові
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 „Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", із змінами,
внесеними Постановою Пленуму №5 від
25.05.2001 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», моральна шкода
відшкодовується особі лише у випадках,
передбачених Законом, що регулює
правовідносини сторін.

У своєму позові позивач посилається
на незаконність дій прокурора по не
забезпеченню ефективної роботи
підлеглих йому прокурорів по
здійсненню нагляду за додержанням
законів органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство, які
полягають у невнесенні відомостей про
кримінальне правопорушення до Єдиного
реєстру досудових розслідувань після
отримання заяви ОСОБА_1 про кримінальне
правопорушення від 05.08.2013 року, а отже
правовідносини сторін врегульовані
кримінальним процесуальним
законодавством, Законом України «Про
прокуратуру», які не передбачають
можливості та підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Суд також вважає такими, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
позивача про відшкодування
матеріальної шкоди - грошових коштів в
сумі 839,00 грн., оскільки ним не надано
належних доказів того, що ці кошти були
витрачені ним на пальне, використане
ним саме на відновлення прав,
порушених бездіяльністю прокурора. Не
надано позивачем і доказів того, що на
вказані ним поїздки було витрачено
пальне саме в тому об»ємі, який
зазначений у наданих позивачем
фіскальних чеках.

Зважаючи на викладене, підстави
для задоволення позовних вимог
позивача у повному обсязі відсутні.

Витрати у справі, відповідно до ст.88
ЦПК України, суд вважає за необхідне
віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш
И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Головного
управління державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області, прокуратури
Дніпропетровської області про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди.

Витрати по справі віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева