Провадження № 2/522/336/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кравчук Т.С.

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошової компенсації
вартості частки у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду із позов, в якому
просили стягнути з ОСОБА_3 на їх користь
суму компенсації вартості 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 і припинити право
власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
зазначеної квартири.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
але не може користуватися та
розпоряджатися своєю власністю,
оскільки ОСОБА_3 не дає можливості
вселитися у спірну квартиру, уникає
зустрічей для вирішення питань щодо
користування належним майном.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 20 травня 2010
року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задоволені у повному обсязі. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 396053,00 грн.
грошової компенсації вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1. Припинено
право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
вказаної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 20 червня 2012 року апеляційна
скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення
місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року
вказане рішення та ухвала скасовані.

В судовому засіданні представник
позивачів по довіреності позовні
вимоги довірителів підтримав, просив
їх задовольнити.

Представники відповідача по
довіреності в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
визнав, просив відмовити у їх
задоволені.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, проаналізувавши
матеріали справи, знаходить, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
слід відмовити.

При цьому суд виходить з наступного.

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності
належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частки яких
є рівними.

Вищевказана квартира, згідно
технічного паспорту від 06.12.2007 року та
договору дарування ВСК №483763 від 01.02.2008
року є трьохкімнатною та складається з
трьох житлових кімнат площею 13,7 кв.м.,
14,9 кв.м., 16,7 кв.м. та кухні площею 10,4 кв.м.,
ванної кімнати - 5,6 кв.м., туалета - 3,3
кв.м. балконів - 0,8 та 0,3 кв.м.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №1553/24
від 22.10.2013 року, на момент обстеження
планування квартири не відповідає
технічному паспорту від 06.12.2007 року, а
саме: житлова кімната площею 16,7 кв.м. та
кухня площею 10,4 кв.м. поєднані. Ринкова
вартість ? частини квартири АДРЕСА_1
становить 268 200,00 грн. Виділити в натурі ?
частину квартири АДРЕСА_1, з окремим
входом у складі жилих та підсобних
приміщеннях технічно не
представляється можливим.

Представник відповідача у судовому
засіданні зазначив, що у ОСОБА_3
відсутні грошові кошти у розміру
ринкової вартості ? частини квартири
АДРЕСА_1, а також, що іншого житла крім ?
частини вищезазначеної квартири у
ОСОБА_3 не має, у зв'язку з чим,
відсутність коштів у відповідача може
привести до примусового виконання
рішення суду шляхом продажу квартири.

Згідно положень ст.ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається гл. 26 ЦК України
з урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники мають
рівні права.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

У ході судового засідання було
встановлено, що відповідач не надає
згоди викупити у позивача, як
співвласника квартири, його частку у
праві власності, а примушувати до цього
є порушенням її прав, оскільки
законодавством не передбачена
можливість набуття права власності в
примусовому порядку за відсутності тих
юридично важливих обставин, які
передбачені диспозицією зазначеної
правової норми.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином суд вважає, що у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід
відмовити у повному обсязі.

На підставі вище висловленого та
керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у
спільному майні - відмовити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя:
04.03.2014