Провадження № 2/344/3733/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, у складі:

Головуючого судді В.В.Барашкова

за участю секретаря Л.М.Струк

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину квартири. Під час провадження по справі ОСОБА_1 уточнювала позовні вимоги і в остаточній редакції позову просила суд встановити факт, що має юридичне значення, визнання права власності та стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що позивачка та відповідач ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у Великобританії 3 09.09.2006 року по 20.02.2013 року. За час спільного проживання ними було спільно зароблено кошти, які позивачка переказала через банківські установи ОСОБА_2, матері чоловіка, в розмірі 26000 долларів США та 6000 фунтів стерлінгів. Після припинення шлюбних відносин, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про повернення їй половини переказаних грошей, на що получила відмову відповідачів. У звязку з чим вважає, що порушено її право спільної власності на зароблені кошти та просила суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме проживання однією сімєю з ОСОБА_4, визнати право спільної власності на майно-гроші зароблені під час проживання однією сімєю з ОСОБА_4, та стягнути половину зароблених у Великобританії та переданих ОСОБА_2 коштів, як належну їй частину у спільній сумісній власності.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні від 26.09.2014 року, визнала, що позивачка є її невісткою та висилала їй через банківські установи 26000 доларів США, а також через людей передала 6000 фунтів стерлінгів, спільно зароблених з ОСОБА_4 коштів. При цьому позов не визнала, та просила відмовити у його задоволенні.

Представник відповідачів, відповідач ОСОБА_4 позов не визнали, вважають його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не зявлявся, хоча був повідомлений судом належним чином про час та місце судового розгляду. Заслухавши думку учасників процесу, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності співвідповідача ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_5 засвідчила суду, що під час процесу купівлі і оформлення нерухомого майна були присутні дві родини: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності та встановивши таким чином всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 10, 11, 27-31, 57-60 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню ; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як установлено судом та підтверджувалось стороною у справі, відповідачкою ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю і спільно працювали у Великобританії у період з вересня 2006 року по лютий 2013 року.

Згідно до ст. 3, 74 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що під час спільного проживання сімєю позивачки та відповідача ОСОБА_4 за кордоном, ОСОБА_1 переказала відповідачці через банківські установи та передала на територію України грошові кошти у сумі 26000 долларів США та 6000 фунтів стерлінгів, які є спільним майном позивачки та ОСОБА_4, що підтверджувалось відповідачкою ОСОБА_2, довідкою фінансової установи "Міжнародні грошові перекази "Опал" (а.с.65, 120).

Диспозиціями ст. ст. 391, 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначалось, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовляють позивачці у повернені коштів, що належать їй на праві спільної власності у сумі 13000 долларів США та 3000 фунтів, що згідно курсу НБУ України, на момент постановлення рішення, становлять кошти на загальну суму 280534,11 грн.

При цьому, суд зазначає, що під час провадження у справі не знайшло підтверджень вимога ОСОБА_1 до співвідповідача ОСОБА_3,щодо оспорювання ним майнових прав позивачки, тому суд відмовляє у частині зазначених вимог ОСОБА_1 Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 60,61, 69-71, 74 СК України, ст.ст. 391, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 27-31, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства між громадянкою України ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та громадянином України ОСОБА_4 в період з вересня 2006 року по лютий 2013 року під час спільного проживання Великобританії.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кошти сумі 561068,22 грн., зароблені ними в період з вересня 2006 року по лютий 2013 року під час спільного проживання у Великобританії, а саме: 26000,00 доларів США, що становить еквівалент 412214,30 грн. та 6000,00 фунтів стерлінгів, що становить еквівалент 148853,93 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 1/2 частину спільно зароблених грошей в сумі 280534,11 грн. , а саме: 13000,00 доларів США, що становить еквівалент 206107,15 грн. та 3000,00 фунтів стерлінгів, що становить еквівалент 74426,96 грн.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 (і.к.НОМЕР_2), ОСОБА_3 (і.к.НОМЕР_3) у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 (і.к.НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 280534,11 грн.

У задоволенні інших вимог -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : В.В.Барашков