Справа № 466/5748/13 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/371/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Мацея М.М.

суддів: Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря: Дідуся О.Р.,

з участю: сторін і їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування житлом та вселення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що висновки суду про одноособове володіння квартирою в даний час ОСОБА_3 і як наслідок не віднесення її до членів сім'ї позивача та ОСОБА_4 не відповідає ст.ст. 405, 406 ЦК України, фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення відповідачки ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_6 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Захист прав у порядку цивільного судочинства це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить відповідачці ОСОБА_3, яка разом з відповідачем ОСОБА_4 зареєстровані у ній і постійно проживають. Останній з позивачкою з 22 липня 1995 року перебували у шлюбі, який 25 вересня 2013 р. розірваний судом, від шлюбу мають дочку ОСОБА_7, народжену 05 червня 1997 року. Позивачка з 08 квітня 1994 року зареєстрована за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2001 р. до серпня 2013 р. сторони з малолітньою ОСОБА_8 проживали у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона є членом сім'ї власника житла, нею не доведено ведення з останнім спільного господарства, ОСОБА_3 заперечила факт постійного проживання з нею позивачки і ведення спільного господарства і це остання не спростувала. Позивачка не була членом сім»ї власника квартири, а до 09 жовтня 2012 р. співвласником спірної квартири ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони вмотивовані, обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, відповідають нормам чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з положеннями ч.1 ст.383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом беззаперечно встановлено, що позивачка не була і не є членом сім'ї ОСОБА_3, проживала у спірній квартирі тимчасово, згідно усної домовленості з останньою.

Апелянтом не подано належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм матеріального і процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним доказам. Доводи апелянта з посиланням на ст.ст. 405, 406 ЦК України судова колегія вважає неспроможними, оскільки не підтверджені належними доказами і не спростовані заперечення ОСОБА_3, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Мацей М.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_9