П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Онопенка
В.В.,Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Охрімчук
Л.І.,Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Патрюка
М.В.,Сімоненко В.М.,-

за участі представника ОСОБА_11 -
ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області до
ОСОБА_11, третя особа - ОСОБА_13, про
знесення об'єкта самочинного
будівництва та стягнення витрат,
пов'язаних зі знесенням об'єкта
самочинного будівництва, за заявою
ОСОБА_13 про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області звернулась до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що за скаргою ОСОБА_13 відносно
самовільного будівництва ОСОБА_11 на
належній йому земельній ділянці
житлового будинку АДРЕСА_1 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області
притягнуто ОСОБА_11 до адміністративної
відповідальності за правопорушення,
передбачене статтею 97 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(далі - КупАП). За результатами
проведеної перевірки та у зв'язку з
виявленими порушеннями Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області 21 червня
2011 року винесла припис і встановила
термін на усунення порушень до 20 жовтня
2011 року.

Посилаючись на те, що відповідачка в
установлений строк вимоги припису не
виконала, а також на те, що збудований
будинок не відповідає державним
стандартам, нормам і правилам, які
встановлюють комплекс якісних та
кількісних показників і вимог, що
регламентують розробку й реалізацію
містобудівної документації та
проведення перебудови самовільно
збудованого будинку є неможливим,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області просила суд
задовольнити її позовні вимоги й
зобов'язати ОСОБА_11 знести самовільно
збудований будинок АДРЕСА_1 та
зобов'язати її компенсувати витрати,
пов'язані зі знесенням самовільно
збудованої будівлі.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 5 березня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 20 травня 2013 року,
у задоволенні позову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року касаційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області, до якої приєднався
ОСОБА_13, відхилено. Рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 5 березня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 20 травня 2013 року залишено
без змін.

У листопаді 2013 року до Верховного Суду
України звернувся ОСОБА_13 із заявою про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року,
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції частини сьомої статті 376
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), унаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення в подібних
правовідносинах.

У зв'язку із цим ОСОБА_13 просить
скасувати ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року, справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи заявника, Судова
палата у цивільних справах Верховного
Суду України вважає, що заява
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 355 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України)
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За змістом статті 360-5 ЦПК України
Верховний Суд України відмовляє в
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою перегляду справи, не
підтвердилися.

Судами першої та апеляційної інстанцій
установлено, що згідно з договором
купівлі-продажу від 12 серпня 1982 року
ОСОБА_13 є власником 7/10 частин будинку
АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 28
вересня 1988 року ОСОБА_11 є власником 3/10
частин указаного будинку.

Будинок АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці загальною площею 1 460
кв.м, зареєстрованою за
землекористувачами площею 910 кв.м
(рішення виконавчого комітету (далі -
виконком) Васильківської міської ради
Київської області від 11 червня 1979 року
№ 166).

Згідно з рішенням Васильківської
міської ради Київської області від
13 лютого 2004 року ОСОБА_11 передано
безкоштовно в приватну власність
земельну ділянку загальною площею 0,0438
га, у тому числі: площею 0,0300 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0138 га для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

За рішенням Васильківської міської
ради Київської області від 10
жовтня 2006 року ОСОБА_13 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку загальною площею 0,1022
га в тому числі: площею 0,0715 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0305 га для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

27 квітня 2010 року ОСОБА_13 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 6 грудня 2012 року
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 5 жовтня 2012 року в частині відмови у
зустрічному позові ОСОБА_11 скасовано
та в цій частині ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_11 задоволено. Визнано
частково недійсним рішення
Васильківської міської ради Київської
області від 10 жовтня 2006 року в частині
передачі безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_13 земельної ділянки
площею 0,0305 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий 27 квітня 2010 року ОСОБА_13 на
земельну ділянку площею 0,0251 га.

Рішенням виконкому Васильківської
міської ради Київської області від 25
вересня 2007 року № 573 ОСОБА_11 надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку та знесення частини старого
будинку з переобладнанням іншої
частини в літню кухню на присадибній
земельній ділянці, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Згідно з витягом з протоколу засідання
комісії з питань щодо найменування
(перейменування) вулиць, провулків,
присвоєння та впорядкування адрес
об'єктів нерухомого майна в м.
Василькові Київської області від 22
лютого 2010 року № 28 комісія
запропонувала надати новозбудованому
житловому будинку адресу: АДРЕСА_1.

Васильківським міжрайонним бюро
технічної інвентаризації (далі - МБТІ)
складено технічний паспорт на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Виконкомом Васильківської міської
ради Київської області погоджено
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом житлового будинку
садибного типу АДРЕСА_1, побудованого
ОСОБА_11 (рішення виконкому від 26 лютого
2010 року № 74).

13 травня 2010 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області винесено постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, згідно з якою ОСОБА_11
притягнуто до адміністративної
відповідальності за статтею 97 КУпАП,
оскільки вона самовільно, без
розроблення й погодження в
установленому порядку проектної
документації та без одержання дозволу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
виконала будівельні роботи зі
спорудження одноповерхового
індивідуального житлового будинку та
господарських споруд, що є порушенням
статті 5 Закону України від 16 листопада
1992 року № 2780-XII "Про основи
містобудування" та статті 29 Закону
України 20 квітня 2000 року № 1699-III
"Про планування і забудову територій".

За результатами перевірки дотримання
забудовником ОСОБА_11 вимог закону при
спорудженні житлового будинку
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області 7 червня 2011 року
видано припис, на підставі якого
встановлено порушення статті 39
Закону України від 17 лютого 2011 року №
3038-VI "Про регулювання містобудівної
діяльності" та чинної на час здійснення
будівельних робіт статті 29 Закону
України від 20 квітня 2000 року №
1699-ІІІ "Про планування і забудову
територій" і запропоновано ОСОБА_11 до 20
жовтня 2011 року усунути виявлені
порушення.

У встановлений строк порушення усунуті
не були.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що позивачем не
доведено підстав, передбачених
частиною сьомою статті 376 ЦК України,
для знесення житлового будинку,
збудованого ОСОБА_11, зокрема: не
надано доказів, що ОСОБА_11 здійснила
будівництво житлового будинку з
порушенням будівельних норм і правил, а
також не наведено підстав відсутності
можливості перебудови спірного
будинку для приведення його у
відповідність до встановлених вимог у
разі наявності відхилення таких вимог.

Залишаючи без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області в задоволенні
позову, суд касаційної інстанції,
виходив із того, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
правові підстави для скасування
оскаржуваних рішень відсутні.

ОСОБА_13 зазначає, що суд касаційної
інстанції під час розгляду справи
неоднаково застосував одні й ті самі
норми матеріального права в подібних
правовідносинах і дійшов протилежного
правового висновку, покладеного в
основу цього судового рішення.

Для прикладу надав ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року
у справі про знесення самочинного
будівництва.

Приймаючи зазначену ухвалу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
рішення суду апеляційної інстанції,
яким зобов'язано ОСОБА_13 знести
самочинно збудовані прибудови до
житлового будинку, є законним і
обґрунтованим, оскільки позивачем
ОСОБА_11 доведено порушення її права
власності. Дійшовши висновку про
застосування до спірних правовідносин
частин першої, сьомої статті 376 ЦК
України та статті 391 ЦК України, суд
апеляційної інстанції встановив, що
відповідач ОСОБА_13 самовільно без
розроблення й погодження в
установленому законом порядку
проектної документації виконав
будівельні роботи з реконструкції
житлового будинку, пов'язані зі
спорудженням прибудов до нього, чим
здійснив перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном, власником якого
є ОСОБА_11

У рішенні, яке переглядається,
будівництво житлового будинку
проведено на підставі рішення
виконкому Васильківської міської ради
Київської області від 25 вересня 2007 року
№ 573.

Отже, судами встановлені різні
обставини справи, що не є неоднаковим
застосуванням судами касаційної
інстанції однієї і тієї самої норми
матеріального права.

Ураховуючи викладене, Верховним Судом
України не встановлено, що судами
касаційної інстанції неоднаково
застосовано одну і ту саму норму
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин підстави для
задоволення заяви ОСОБА_13 та
скасування ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року відсутні.

Керуючись статтями 355, 360-3, 360-5 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_13 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.В. Онопенко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко