У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(далі - ПрАТ «СК «Українська страхова
група») про стягнення суми страхового
відшкодування та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 16
квітня 2013 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 11
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 жовтня 2012 року він уклав із
відповідачем договір добровільного
страхування належного йому автомобіля
Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1. 8
листопада 2012 року в кварталі
Молодіжному у м. Луганську унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (далі -
ДТП) за участю невідомого
транспортного засобу належному йому
автомобілю були завдані механічні
ушкодження. У той же день він звернувся
до страхової компанії із заявою для
виплати йому страхового відшкодування.
Проте у виплаті страхового
відшкодування йому було відмовлено з
посиланням на те, що пошкодження
належного йому автомобіля не могли
статися при обставинах, викладених ним
у заяві про настання страхового
випадку. Вважав відмову у виплаті
страхового відшкодування незаконною,
оскільки дослідження, на підставі
якого було зроблено такий висновок,
було здійснено за фотознімками, без
огляду пошкодженого транспортного
засобу.

У звґязку з цим позивач просив суд
стягнути з ПрАТ «СК «Українська
страхова група» на його користь 13 311грн
90 коп. страхового відшкодування.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 16 квітня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з
ПрАТ «СК «Українська страхова група»
на користь ОСОБА_3 суму страхового
відшкодування у розмірі 13 311 грн 90 коп.
та 2 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 11 листопада 2013
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
без достатніх правових підстав
відмовив позивачеві у виплаті
страхового відшкодування; крім того,
унаслідок надання відповідачем
послуги зі страхування неналежної
якості позивачеві було завдано
моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову у позові
ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із
того, що вигодобувачем за договором
страхування визначено товариство з
обмеженою відповідальністю «Порше
мобіліті» (далі - ТОВ «Порше мобіліті»),
яке не уповноважувало позивача на
пред'явлення вимог до страховика,
відтак, він не має права на одержання
страхової виплати і є неналежним
позивачем у справі.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що 18 жовтня 2012 року
між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «УСК» укладено
договір добровільного страхування
належного ОСОБА_3 автомобіля Volkswagen Polo,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки Державної автомобільно
інспекції (далі - ДАІ) від 8
листопада 2012 року у кварталі
Молодіжному біля будинку № 4 на
автомобіль ОСОБА_3 було здійснено наїзд
іншим транспортним засобом, унаслідок
чого вище зазначений автомобіль
отримав ушкодження (деформації
багажника та заднього бамперу).

У той же день ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ
«СК «УСК» для виплати йому страхового
відшкодування; згідно з розрахунком
товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм Кар» вартість
відновлювальних робіт становила 13 311
грн 90 коп.

У матеріалах справи наявний висновок
державного підприємства «Центр
експертних досліджень» (далі - ДП
«Центр експертних досліджень») від
30 листопада 2012 року № 172-12,
проведеного за цифровими фотознімками
належного ОСОБА_3 автомобіля, згідно з
яким пошкодження автомобіля позивача
не могли статися при обставинах,
зазначених ним у заяві про настання
страхового випадку, а саме при
нерухомому положенні автомобіля.

На підставі вказаного висновку ДП
«Центр експертних досліджень»,
пославшись на подання позивачем
недостовірної інформації (п. 15.1.4
договору страхування) страхова
компанія відмовила позивачу у виплаті
страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно зі ст. 985 ЦК України
страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов'язаний
здійснити страхову виплату у разі
настання страхового випадку.

Зазначене положення міститься і в ст. 3
Закону України «Про страхування».

За змістом наведених законів України
випливає, що договір страхування надає
право третій особі (вигодонабувачу)
вимагати від страховика здійснити
страхову виплату на свою користь, тобто
наділяє вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

З матеріалів справи убачається, що
вигодонабувачем за договором
страхування, укладеного між сторонами,
є ТОВ «Порше мобіліті», яке не було
залучено до участі у справі, як і не
брало участі у справі.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд, встановивши,
що вигодононабувач не залучався до
участі у справі, дійшов до передчасного
висновку про те, що ОСОБА_3 є неналежним
позивачем у справі, так як він просив
стягнути суму страхового
відшкодування на свою користь, а не на
користь вигодонабувача, відтак,
позиція, вигодонабувача не з'ясована,
розмір заборгованості страхувальника
не встановлено. Вказані порушення
допустив і районний суд, якому слід
залучити вигодонабувача для з'ясування
цих обставин в порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК України, оскільки якщо буде
встановлено, що вигодонабувач
відмовився від пред'явлення позову до
страховика або сума страхової виплати
більша, ніж та, що має отримати
вигодонабувач, позивач не позбавлений
права на пред'явлення позову про
виплату страхового відшкодування на
свою користь на загальних підставах

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 16 квітня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська