Справа № 362/1364/13 Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/4716/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 вересня 2013 року у справі за
позовом товариства з додатковою
відповідальністю «Пересувна
Механізована Колона №19» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, треті особи: Васильківська
міська рада Київської області, Фонд
Державного майна України про стягнення
заборгованості за проживання у
гуртожитку,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року товариство з
додатковою відповідальністю
«Пересувна Механізована Колона №19»
(далі - ТзДВ «Пересувна Механізована
Колона № 19») звернулося до суду з
вказаним позовом, який мотивувало тим,
що 10 грудня 1990 року на підставі ордера
ОСОБА_3 разом з членами своєї сім`ї:
дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_4 були
вселені до кімнат АДРЕСА_1, що є
сімейним гуртожитком, як будинок
готельного типу. Оскільки відповідачі
користуються вказаним житлом, однак
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по оплаті за користування
житлом та надані послуги з утримання
гуртожитку, позивач, з урахуванням
збільшення розміру позовних вимог,
просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на свою користь заборгованість
по оплаті за проживання в гуртожитку за
період з 01 січня 2009 року по 01
лютого 2013 року у розмірі 14 422 грн. 22 коп.

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 вересня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
ТзДВ «Пересувна Механізована Колона №
19» заборгованість по оплаті за
проживання у гуртожитку за період з
березня 2010 року по 14 листопада 2012 року у
розмірі 13 525 грн. 88 коп. та судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
заочне рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позову ТзДВ
«Пересувна Механізована Колона № 19»
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду
вказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачі, користуючись кімнатами у
гуртожитку, не в повному обсязі
розраховується за проживання, чим
завдають позивачу збитки, а тому із
відповідачів на користь позивача
необхідно стягнути заборгованість за
період перебування гуртожитку на
балансі позивача і до моменту передачі
гуртожитку на баланс Васильківської
міської ради, тобто по із березня 2010
року по 14 листопада 2012 року.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом п. п. 20, 22, 38-39 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР № 208 від 03 червня 1986 року
експлуатація і ремонт гуртожитку
здійснюється підприємством у віданні
якого знаходиться гуртожиток;
громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні вносять
плату за користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах)
встановлених для будинків державного
та громадського житлового фонду; плата
за користування житловою площею в
гуртожитку і за комунальні послуги
вноситься не пізніше десятого числа
наступного місяця.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 з
сім'єю у складі: дружина - ОСОБА_2 та
дочка - ОСОБА_4 на підставі ордера №51
від 10 грудня 1990 року надано
кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно з даними довідки ТзДВ
«Пересувна Механізована Колона №19»
станом на 01 березня 2013 року у
ОСОБА_3 перед позивачем утворилася
заборгованість по оплаті за проживання
у кімнатах АДРЕСА_1 за період з
01 січня 2009 року по 01 лютого 2013 року
у розмірі 14 422 грн. 22 коп. (а.с. 86).

По справі встановлено, що даний
гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходився у
віданні структурного підрозділу
орендного державно-кооперативного
тресту «Білоцерківсульбуд» -
Пересувної Механізованої Колони №19.

Відповідно до наказу регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області від 25
липня 1996 року №7/64-ВП на базі вказаного
структурного підрозділу було створене
відкрите акціонерне товариство
«Пересувна Механізована Колона №19»
(далі - ВАТ «Пересувна Механізована
Колона №19») згідно із Законом України
«Про приватизацію державного майна».

Встановлено, що рішенням
Господарського суду Київської області
від 17 квітня 2008 року, залишеного без
змін постановою Київського
міжобласного апеляційного
господарського суду від 04 грудня 2008
року, яким відмовлено у задоволенні у
позові ВАТ «Пересувна Механізована
Колона № 19» до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області про
визнання права власності на зазначене
майно, встановлено, що у переліку
нерухомого майна, переданого Фондом
державного майна України до ВАТ
«Пересувна Механізована Колона № 19»
під час приватизації підприємства
гуртожитки відсутні, вони не можуть
бути включені до статутного фонду
підприємства, а також не підлягають
приватизації відповідно до вимог
Закону України «Про приватизацію
державного майна» (а.с. 35-44).

Постановою Вищого господарського суду
України від 06 серпня 2009 року постанову
Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 04 грудня 2008
року залишено без змін (а.с.45-48).

Також встановлено, що 19 серпня 2010 року
ВАТ «Пересувна Механізована Колона
№ 19» звернулося з листом до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області про внесення змін до переліку
нерухомого майна, переданого до
статутного капіталу товариства, у
відповідь на що Регіональним
відділення Фонду державного майна
України по Київській області листом
від 25 серпня 2010 року надано доповнення
до переліку, відповідно до якого
гуртожитки по АДРЕСА_1 передані до
статутного капіталу цього
господарського товариства. В
подальшому Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Київській області листами від 30 травня
2011 року до Васильківської міської ради,
ВАТ «Пересувна
Механізована Колона № 19»,
Васильківської міжрайонної
прокуратури Київської області та КП
КОР «Васильківське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації» повідомило
про відкликання доповнення до переліку
нерухомого майна, переданого до
статутного фонду ВАТ ««Пересувна
Механізована Колона № 19», та просило не
вчиняти дії по оформленню права
власності на гуртожитки по АДРЕСА_1.
Вказані обставини підтверджуються
листом Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Київській
області №08-16/2788 від 21 жовтня 2011 року
(а.с. 58-59).

Рішенням Васильківської міської ради
№ 05.44-18-VI від 16 грудня 2011 року було
надано згоду Регіональному відділенню
Фонду державного майна України по
Київській області про передачу до
комунальної власності Васильківської
територіальної громади м.Василькова
гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.52).

04 квітня 2012 року рішенням
Васильківської міської ради № 01-23-VI
було вирішено прийняти вказаний
гуртожиток до комунальної власності
територіальної громади
м. Василькова Київської області по акту
приймання-передачі від Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській області у
власність Васильківської міської ради
(а.с.53).

Рішенням Васильківської міської ради
від 14 вересня 2012 року прийнято
безоплатно у комунальну власність
територіальної громади м. Василькова
гуртожиток по
АДРЕСА_1 (а.с. 54).

В подальшому актом приймання-передачі
відомчого житлового фонду в комунальну
власність від 15 листопада 2012 року
проведено обстеження гуртожитку по
АДРЕСА_1, що належить до
державного житлового фонду, та його
прийнято до комунальної власності
територіальної громади міста згідно з
рішенням виконавчого комітету
Васильківської міської ради від 11
липня 2012 року (а.с. 49-51).

Отже, враховуючи встановлені
обставини, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про те,
що гуртожиток по АДРЕСА_1 перебував на
балансі ТзДВ «Пересувна Механізована
Колона № 19» не ґрунтуються на
матеріалах справи.

При цьому колегія суддів враховує, що
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту правомірного володіння
зазначеним гуртожитком чи
правонаступництва від ВАТ «Пересувна
Механізована Колона № 19», які б
підтверджували, що його права
порушуються внаслідок несплати
відповідачами коштів за проживання у
гуртожитку.

Посилання позивача на копію рішення
Господарського суду Київської області
від 30 травня 2014 року, яким
визнано право власності за ТзДВ
«Пересувна Механізована Колона №19» на
гуртожиток по АДРЕСА_1, не заслуговує на
увагу, оскільки вказане рішення не
набрало законної сили і право
власності у позивача на зазначене
майно не виникло.

Що ж стосується наданого позивачем
наказу №29 орендного
державно-кооперативного тресту
«Білоцерківсільбуд» від 04 лютого 1993
року та акту від 01 лютого 1993 року про
передачу на баланс ПМК-19, у тому числі і
зазначеного гуртожитку (а.с. 87, 88 ), то
вони не є доказами набуття позивачем
права власності на гуртожиток по
АДРЕСА_1, оскільки до переліку
нерухомого майна, переданого до
статутного фонду ВАТ «Пересувна
механізована колона №19», він не
внесений (а.с.100), а доповнення до нього
(а.с.101) Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Київській
області відкликало і про це повідомило
листами 30 травня 2011 року Васильківську
міську раду Київської області, ВАТ
«Пересувна Механізована Колона №19» та
Васильківську міжрайонну прокуратуру
Київської області (а.с. 58-59).

Крім того, колегія суддів враховує, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що між сторонами
01 жовтня 2012 року був укладений договір
найму житлового приміщення, оскільки з
наявної в матеріалах справи копії
договору найму житлового приміщення
вбачається, що вказаний договір не
підписаний відповідачем ОСОБА_3, тобто
є неукладеним (а.с.25-26). До того ж
позивачем складений акт про відмову
відповідача підписати договір найму
житлового приміщення (а. с. 27).

Не ґрунтуються на матеріалах справи і
висновки суду першої інстанції про те,
що розмір оплати за проживання в
гуртожитку розраховано відповідно до
Порядку формування тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 року
№ 529 та постанови Кабінету Міністрів
України від 01 червня 2011 року № 869 «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги»виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
розмір оплати за проживання в
гуртожитках затверджувався наказами
директора підприємства на підставі
відповідної калькуляції та переліку
послуг з утримання гуртожитків. Однак в
порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України
суд першої інстанції дані обставини
залишив поза увагою та не перевірив чи
відповідає порядок розрахунку та
розміру плати за проживання
відповідача в гуртожитку вимогам
закону та на підставі якого
нормативного акту позивач нараховував
плату за проживання в гуртожитку.

Таким чином, оскільки гуртожиток по
АДРЕСА_1 у м.Василькові ніколи не
перебував у статутному фонді ТзДВ
«Пересувна Механізована Колона № 19»,
доказів перебування у власності
позивача вказаного гуртожитку не
надано, станом на час ухвалення рішення
судом першої перебуває у комунальної
власності територіальної громади
м. Василькова, а єдиним
виконавцем комунальних послуг в м.
Василькові є КП «Комбінат комунальних
підприємств м. Василькова», то колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для стягнення із
відповідачів на користь ТзДВ
«Пересувна Механізована Колона № 19»
заборгованості по оплаті за проживання
в гуртожитку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
заочне рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню на підставі ст.309
ЦПК України у зв'язку з неповним
з`ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
судом норм матеріального і
процесуального права, з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 вересня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову товариства з
додатковою відповідальністю
«Пересувна Механізована Колона №19» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи:
Васильківська міська рада Київської
області, Фонд Державного майна України
про стягнення заборгованості за
проживання у гуртожитку - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді