Справа № 490/763/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к
р а ї н и

24 березня 2014 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Аслановій Е.Е.,

за участі позивача ОСОБА_1 , її
представника ОСОБА_2 , відповідача
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просила встановити факт проживання
ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу протчгом 1967-1969 року та
визнати за нею право власності на 12
частину квартири АДРЕСА_1 як на частину
майна, набутого під час шлюбу з ОСОБА_6 .
Під час шлюбу та фактичних шлюбних
відносин за спільні кошти ними було
побудовано як членами ЖБК вказану
квартиру.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник позов
підтримали, підтвердили викладені в
ньому обставини стосовно проживання
фактично у шлюбі з ОСОБА_6 з 1967 року і
внесення усієї суми виплат за
будівництво спірної квартири в ЖБК ,
включаючи і перший внесок у розмірі 40%
вартості квартири, за кошти спільного
бюджету подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні визнав позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник позов визнали частково - у
розмірі 27100 часток спірної квартири ,
виходячи з того, що за час перебування
позивачки у шлюбі з ОСОБА_6 було
сплачено лише 54 % вартості квартири, а 46%
вартості сплачені ним особисто до
укладення шлюбу з ОСОБА_1 Також
представник відповідача заперечвала
проти встановлення факту проживання
однією сім'єю позивачки з ОСОБА_6 з 1967
року, оскільки згідно вимог діючого на
той час законодавства цей факт не мав
жодних правових наслідків.

Вислухавши учасників процесу,
допитавши свідків, дослідивши докази,
суд встановив наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1969
року по 23 грудня 2011 року. Шлюб розірвано
рішенням Заводського районного суду
м.Миколаєва , в якому встановлено, що з
1998 року ОСОБА_6 проживає з іншою жінкою,
сторони проживають окремо з 1995 року.
Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час
змінив прізвище та ім'я на ОСОБА_5.

07 квітня 2012 року ОСОБА_5 уклав шлюб з
ОСОБА_3

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були
зареєстровані з квітня 1971 року по 11
квітня 1972 року по АДРЕСА_4 - за адресою
проживання батьків позивачки.

З 1964 року по 1977 рік ОСОБА_6, працював
на посадах помічника машиніста та
машиніста тепловозу локомотивного
депо м. Миколаєва.

Згідно рішення № 439 від 07 березня 1967
року виконкому Миколаївського міської
Ради депутатів трудящих дозволено
створення житлово-будівельного
кооперативу "50 років Жовтня" для
будівництва 5-типоверхового,
90-квартирного житлового будинку в
квартталі, обмеженому вулицями 4
Слобідська, Чкалова та
Севастопільська. У Переліку складу
громадян , що бажають брати участь у
будівництві ЖБК ім. 50 років Жовтня
(додаток до зазначеного рішення)
зазначено ОСОБА_6, пом.машиніста
локомотивного депо, на склад сім'ї дві
особи на двокімнатну квартиру.

Згідно довідки та квитанції від 06
березня 1968 року ОСОБА_6 вніс 1471 руб. на
рахунок будівельного коопертиву "50
років жовтня" як 40 відсотків внеску (а.с.
25-26) за квартиру АДРЕСА_1 , загальною
площею 44, 1кв.м. (а.с. 25-26) . Згідно
розрахунку, виданого ЖБК "%) років
Жовтня" фактична вартість квартири
АДРЕСА_1 становить 4444 руб., залишок
боргу 2973 грн., платіж в місяць 14,36 руб.,
ссуда видана на 17 років і три місяці-
останній платіж листопад 1988 року.

Згідно ордеру № 2996 від 14 травня 1971
року вказана квартира надана ОСОБА_6 на
сім'ю з трьох осіб : дружина ОСОБА_1 та
син ОСОБА_5 (а.с. 29-30).

02 квітня 1992 року ОСОБА_6 отримав
Свідоцтво про право особистої
власності на зазначену квартиру. У цій
квартирі з 13 вересня 1972 року і по день
смерті був зареєстрований ОСОБА_6, а
також по теперішній час за цією адресою
зареєстрований ОСОБА_5

Як вбачається з копії Спадкової
справи № 122013 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 з заявами про
прийняття спадщини своєчасно
звернулися дружина померлого ОСОБА_3 та
син ОСОБА_5 Колишня дружина ОСОБА_1, 13
травня 2013 року звернулася з заявою про
видачу свідоцтва про право власності
на частку у спільному майні подружжя на
вищевказану квартиру.

07 лютого 2014 року Постановою
приватного нотаріуса ММНО відмовлено
ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_6 на вказану квартиру, сокільки в
судовому порядку вирішується спір про
визначення частки у праві власності
колишньої дружини померлого на це
майно.

Позивачка просила про
задоволення її позову, посилаючись на
викладене та на ст.22, 28 КпШС УРСР, ст.
ст. 368, 372 ЦК України .

У відповідності зі ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.
ОСОБА_6 в 1992 році, правовідносини
сторін повинні регулюватися нормами
Кодексу про шлюб та сім'ю України,
положення ст.ст. 24, 25 якого регулюють
майнові відносини осіб, які
перебувають у зареєстрованому шлюбі, і
не можуть бути застосовані при
розгляді даного спору стосовно
правовідносин сторін до укладання ними
шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС,
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 6
від 15.06.1973 р. «Про деякі питання, що
виникли в судовій практиці по
застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю
України», п.8 правила статей 22,28, 29 КпШС
не можуть застосовуватись до спорів
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають розв'язуватись відповідно до п. 1
ст. 17 ЗУ «Про власність» за нормами ЦК
про спільну сумісну власність, якщо
майно було набуте внаслідок спільної
праці і інше не визначалося письмовою
угодою між сторонами, а в інших
випадках за нормами цього Кодексу про
спільну часткову власність з
урахуванням ступеню участі цих осіб
коштами і особистою працею в придбанні
майна. Спільною сумісною власністю
майно може бути визнано в разі
доведення його придбання внаслідок
спільної праці членів сім'ї
(доказуванню підлягає трудова участь
членів сім'ї, направлена саме на
придбання певного майна, чи створення
спільної власності іншим шляхом), або
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності
при наявності відповідної письмовою
угоди.

Але ж , КпШС УРСР був введений в дію з
01.01.1970 року, а до цього сімейні
відносини регулювалися Основами
законодавства Союзу РСР і союзних
республік про шлюб та сім'ю, ст.ст. 9-12
якого також встановлені ті самі норми
інституту спільної сумісної власності
подружжя , які потім знайшли
відображення в КпШС УРСР 1969 р.

За такого, не підлягає встановленню
судом факт спільного проживання
позивачки з ОСОБА_6 до 1969 року .Так, цей
факт не має юридичного значення , так як
не тягне настання правових наслідків у
вигляді виникнення права спільної
сумісної власності цих осіб, оскільки
інститут спільного проживання осіб
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
з'явився в сімейному законодавсті лише
з введенням в дію СК України 01.01.2004 р.

Ані факт спільної праці позивачки з
відповідачем, що здійснювалась за їх
взаємною домовленістю з метою
придбання квартири, якого-небудь
об'єднання трудових зусиль,
направлених саме на придбання
квартири, ані факт передачі грошей від
позивачки ОСОБА_6 на внесення 40%
вартості цієї квартири в березні 1968
року не підтверджується жодними
достеменними доказами, факт наявності
грошової допомоги від батьків
позивачки також нічим не
підтверджується.

За такого, суд вважає встановленим, що
грошовий внесок 1471 руб., що складає 40 %
вартості спірної квартири, є особистою
власністю ОСОБА_6 як майно, що належало
подружжю до укладання шлюбу, - на
підставі ст. 12 Основ законодавства
Союзу РСР і союзних республік про шлюб
та сім'ю.

Оскільки діючим законодавством
України презюмується виникнення права
спільної сумісної власності щодо
майна, набутого подружжям під час
шлюбу - обов'язок з доведення тієї
обставини, що майно, придбане у шлюбі, є
особистою власністю одного з подружжя
покладений на останнього.

Відповідно до положень ст.ст. 22, 28, 29
КпШС УРСР , який діяв на час виникнення
спірних правовідносин щодо набуття
права власності ОСОБА_6 на 60% спірної
квартири , що залишилися, то майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. В разі
поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними.

Так, згідно наданих позивачем доказів,
з 1971 року до 1992 року, тобто під час її
перебування у шлюбі з ОСОБА_6 , ними
було сплачена уся вартість квартири, що
залишилася після сплати першого внеску
в 1968 році, внаслідок чого останній
набув права власності на спірну
квартиру на підставі рішення виконкому
ММР.

За такого, суд доходить висновку, що 610
часток квартири АДРЕСА_1 є спільним
сумісним майном ОСОБА_1, та ОСОБА_6 , при
цьому частки кожного з подружжя є
рівними - по 310 частки за кожним, а 410
часток цієї квартири є особистою
приватною власністю ОСОБА_6

Суд не може взяти до уваги заперечення
відповідачки ОСОБА_3 та її представника
стосовно сплати ще 6 відсотків
вартості цієї квартири особисто ОСОБА_6
в період до липня 1969 року ( тобто до часу
укладанн шлюбу ОСОБА_1.) , оскільки таке
не підтверджено достеменними доказами
і спростовується наданим розрахунком
(а.с.130) ЖБК "50 років Жовтня".

Також суд вважає, що у даному
конкретному випадку позивачем ОСОБА_1
не пропущений строк позовної давності
на звернення до суду з цим позовом,
оскільки вона вважала, що спірна
квартира знаходиться у спільній
сумісній власності її та ОСОБА_6 , шлюб
між ними офіційно був розірваний лише 23
грудня 2011 року. Тим більше, власник
майна може звернутися до суду в
будь-який час, якщо вважає своє право
власності порушеним або оспорюваним.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів
на користь позивача підлягає стягненню
судовий збір пропорційно до
задоволених позовних вимог у розмірі 300
грн. в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
310 частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 по 150 грн. судового
збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Гуденко О.А.