Справа № 247/34/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Торезький міський суд
Донецької області в складі :

Головуючої-судді
Чапланової
О.М

При секретарі
Семенцовій І.В.

За участю: позивачки
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідачки
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Торез
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,
витрачених на поховання, витрат на
ремонтні роботи, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась до суду з
позовною заявою до відповідачки про
стягнення грошових коштів, витрачених
на поховання, витрат на ремонтні
роботи. Свої вимоги мотивує тим, що з
листопада 2006 року вона проживала
сумісно з ОСОБА_6, який був власником
квартири АДРЕСА_1, та яку заповідав їй 09
вересня 2008 року. За домовленістю з
ОСОБА_6 щодо здійснення ремонту даної
квартири, у цієї квартирі за її
особисті гроші, у зв'язку із тим, що у
ОСОБА_6 не було достатньо коштів для
проведення повного ремонту квартири,
були придбані та вмонтовані: чотири
міжкімнатні двері, загальною вартістю
2880 грн., одні вхідні металеві двері,
вартістю 1550 грн., сім
метало-пластикових вікон, загальною
вартістю 12 684 грн., один балкон
метало-пластиковий, вартістю 12366 грн.,
один зливний бак вартістю 728 грн., один
унітаз вартістю 485 грн., один умивальник
«тюльпан» вартістю 471 грн., одна ванна
вартістю 775 грн., один кондиціонер EWT
вартістю 2765 грн. Загальна вартість
придбаних нею предметів для ремонту
квартири становить 34704 грн.

Після смерті ОСОБА_6 всі витрати по
ритуалу поховання вона зробила за свої
грошові кошти. Загальний розмір
понесених нею витрат на поховання
склав 19165 грн.

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 18 вересня 2013 року
за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2
частину квартири, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Заповіт визнано
частково недійсним і за ОСОБА_4 визнано
право власності на 1/4 частину спірної
квартири, як на обов'язкову частку у
спадщині, за ОСОБА_2 визнано право
власності на 1/4 частину цієї квартири.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 витрати,
понесені на поховання ОСОБА_6 у розмірі
9582,50 грн., витрати, понесені на ремонт
квартири АДРЕСА_1, у розмірі 26028 грн.,
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 356,12 грн.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, дала пояснення, аналогічні
викладеним у позові. Додатково
пояснила, що приблизно з 07 лютого по 11
лютого 2013 року вона, з дозволу ОСОБА_6,
зняла з його карткового рахунку 17 000
грн. або 18 000 грн. Раніше зняти ці гроші
вона не могла, оскільки картка була
заблокована у зв'язку із закінченням
строку дії. Гроші на лікування ОСОБА_6,
який хворів, вона зайняла у своїх дітей.
Після смерті ОСОБА_6 вона здійснила
обряд його поховання, у якому
відповідачка участі не приймала. 13
лютого 2013 року від УПФУ в м.Торезі на
поховання ОСОБА_6 вона отримала 11 924
грн., але ці гроші віддала на погашення
боргів, які виникли у зв'язку з його
лікуванням.

На запитання свого представника
позивачка пояснила, що лікування
ОСОБА_6 вона проводила за свої гроші,
чеки з оплати ліків не збирала, тому, що
про це не думала. Вона працювала на
шахті «Прогрес», отримувала заробітну
плату, займалась підприємницькою
діяльністю, від якої отримувала дохід,
з 2010 року отримувала і пенсію.

На запитання відповідачки позивачка
пояснила, що ні відповідачка, ні її
чоловік письмових договорів на ремонт
квартири АДРЕСА_1, з нею не укладали. З
2006 року вона проживала сумісно з ОСОБА_6
і робила ремонт за свої гроші. Гроші від
працівників шахти «Прогрес» на
поховання ОСОБА_6 вона не отримувала.

На запитання представника відповідача
позивачка пояснила, що у період з 07
лютого по 11 лютого 2013 року вона зняла з
карткового рахунку ОСОБА_6 18 000 грн. До
цього він сам знімав свої гроші і не
звітував перед нею куди їх дівав.
Ремонт указаної квартири вона робила
для себе, зобов'язань щодо проведення
ремонту та відшкодування витрат на
ремонт квартири між нею та ОСОБА_6 і
відповідачкою не було.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3,
в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги та пояснення позивачки.

Відповідач - ОСОБА_4, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила суду, що вона не заперечує той
факт, що її чоловік, у зв'язку із
зайнятістю на роботі та неможливістю
самому займатись ремонтом, міг
звернутись до позивачці та інших осіб з
проханням допомогти в ремонті
квартири, оскільки позивачка і
будівельна бригада знаходились в його
підпорядкуванні. Вона в цей час
знаходилась у Курській області, де
доглядала за хворою матір'ю, а згодом і
сама проходила курс лікування.
Щомісячний дохід їх сім'ї у період з
листопада 2008 року по червень 2010 року
був значно більшим, ніж дохід
позивачки. Ніяких договорів на
придбання вікон, дверей, будь-яких
конструкцій, сантехніки та на їх монтаж
вона з позивачкою не укладала. Доходів
сім'ї ОСОБА_4 було достатньо для
придбання та ремонту квартири АДРЕСА_1,
за власні кошти.

Коли чоловік захворів, він сказав їй,
що домовився з жінкою, яка буде
доглядати за ним, що гроші на лікування
у нього є, крім цього, він взяв для
лікування 3 000 доларів, отриманих від
продажу гаражу. Позивачкою з рахунку
ОСОБА_4 щомісячно знімались грошові
кошти на його лікування, а після
поновлення картки вона зняла на
поховання ОСОБА_4 20 000 грн. Крім цього,
позивачка отримала від УПФУ в м.Торезі
допомогу на поховання у розмірі 11924 грн.
та 5000 грн., зібраних на допомогу сім'ї
померлого, від робочих шахти «Прогрес».
Позивачка просить стягнути витрати на
поминальний обід, але відповідно до
діючого законодавства зазначені
витрати не відшкодовуються. Просить
відмовити позивачці у задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_5, в судовому засіданні
підтримала пояснення відповідачки.

Вислухавши сторони, представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
судом фактично встановлено, що згідно
заповіту від 09 вересня 2008 року,
посвідченого державним нотаріусом
Торезької державної нотаріальної
контори, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 належну
йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с.91).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.93).

Рішенням Торезького міського суду
від 18 вересня 2013 року, яке ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 16 жовтня 2013 року залишено без змін,
визнано заповіт від 09 вересня 2008 року,
складений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2 на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом Торезької державної
нотаріальної контори, частково
недійсним. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4
частину спірної квартири, як на
обов'язкову частину спадщини (а.с.120-126).

Вирішуючі позовні щодо стягнення з
відповідачки витрат, понесених
позивачкою на ремонт квартири АДРЕСА_1,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ч.1 ст. 1231 ЦК України
до спадкоємця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збитки),
яка була завдана спадкодавцем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно з положеннями ст.ст. 10 та 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
доказів.

ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона з
листопада 2006 року мешкала разом із
ОСОБА_6, який був власником квартири
АДРЕСА_1, та за домовленістю з ним
допомогла провести ремонт у цій
квартирі за власні кошти, просить
стягнути із ОСОБА_6 витрати, понесені на
ремонт даної квартири у сумі 26 028 грн.
(а.с. 2-4).

Розмір витрат на ремонт квартири у
сумі 26 028 грн., який визначений згідно
частини власності відповідачки на
указану квартиру та частини, отриманої
нею у власність в порядку спадкування,
позивач обґрунтовує відповідними
копіями чеків та договорів на
придбання предметів для ремонту (а.с.
12-18).

Надані позивачем копії чеків та
договорів на придбання предметів для
ремонту, суд не приймає до уваги,
оскільки вони свідчать про те, що їх
було придбано ОСОБА_2, але не
підтверджують того, що їх було придбано
виключно за її власні гроші, в той час,
коли вони проживали разом із ОСОБА_6, а
також не підтверджують і того, що ці
товари було використано саме для
ремонту його квартири.

Не підтверджують цих доводів і
надані довідки з місця роботи позивача
щодо отриманої нею заробітної плати та
довідки про отримані доходи від
здійснення підприємницької
діяльності, оскільки останні свідчать
про нарахування грошей ОСОБА_2, але не
свідчать про їх витрату на ремонт
зазначеної квартири, не свідчать про
існування певних домовленостей
(зобов'язань) між нею та померлим ОСОБА_6
щодо ремонту його квартири (а.с.23-27, 36).

Рішенням Торезького міського суду
від 18 вересня 2013 року встановлено, що у
період перебування у шлюбі ОСОБА_4 із
ОСОБА_6 придбана квартира, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи оформлено
на ім'я чоловіка. Також встановлено
наявність правових підстав для
визнання зазначеної квартири спільним
майном подружжя та визнання за кожним
із них права власності на 1/2 частину
квартири.

Зазначаючи, що вона допомогла
провести ремонт у цій квартирі за
власні кошти, позивачка не довела за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень статей
57-59 ЦПК України, що між нею та ОСОБА_6,
між нею та ОСОБА_4 була дійсно
домовленість щодо ремонту зазначеної
квартири, що між нею та ОСОБА_6 і ОСОБА_4
виникли зобов'язання про відшкодування
витрат на цей ремонт.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги у цієї
частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючі позовні щодо стягнення з
відповідачки витрат, понесених
позивачкою на поховання ОСОБА_6, суд
виходить з наступного.

Стаття 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
визначає поховання померлого як
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечить
законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових
дій розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить
особливість при покладенні на
спадкоємців обов'язку щодо покриття
витрат на поховання спадкодавця, а
саме: такі витрати повинні бути
розумними, що стосується їхнього
розміру та необхідності здійснення.

Виходячи із визначення поняття
поховання відповідно до указаного
Закону, до таких витрат можна віднести
ті, які здійснюються з моменту смерті
людини до поміщення труни з тілом у
могилу.

Частиною першою ст. 53 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
у разі смерті пенсіонера особам, які
здійснили його поховання, виплачується
допомога на поховання пенсіонера в
розмірі двомісячної пенсії, яку
отримував пенсіонер на момент смерті.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, обряд
його поховання здійснила ОСОБА_2

Позивачкою, згідно наданих суду
копій чеків, квитанцій та накладних,
витрачено: 2 955 грн. - на костюм, сорочку,
туфлі; 980 грн. - на транспортні послуги;
4250 грн. - на труну, 245 грн. - на хрест, 40
грн. - на табличку, 460 грн. - на похований
набір, 65 грн. - рушник на хрест, 50 грн. - на
хустинки чоловічі, 20 грн. - на салфетки,
20 грн. - на рушник, 15 грн. - на хустинку
під Біблію, 675 грн. - на вінок, 395 грн. - на
вінок, 285 грн. - на вінок, 900 грн. - на
могилу, 630 грн. - на бригаду для
поховання, 650 грн. - на катафалк, 200 грн. -
на доставку померлого до моргу, 260 грн. -
на оформлення пакету документів, 40 грн.
- на оренду інструментів, 35 грн. - на шаль
чорну, 250 грн. - на послуги, 500 грн. - на
церкву; 5250 грн. на поминальний обід,
всього на суму: 19 165 грн. (а.с. 19-20а).

З урахуванням поділу частин
успадкованого майна позивачка просить
стягнути з відповідачки витрати на
поховання у розмірі 9582 грн. 50 коп.

Згідно із повідомленням Управління
Пенсійного фонду України в м. Торезі
Донецької області від 17 лютого 2014 року
за №680/05, у відповідності до ст. 53 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
позивачці ОСОБА_2 13.02.2013 року виплачено
допомогу на поховання померлого ОСОБА_6
у розмірі 11 924 грн. 10 коп. (а.с. 70-71).

За таких обставин, допомога
пенсійного фонду на поховання ОСОБА_6
підлягає вирахуванню від указаних
загальних витрат позивача, на
поховання померлого.

Витрати на проведення поминального
обіду, суд не відносить до таких, що
підлягають стягненню, оскільки вони
проведені після поховання померлого та
не відносяться до витрат на поховання,
відшкодувати які зобов'язанні
спадкоємці у розумінні положень,
визначених ст. 1232 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено та
не заперечується сторонами, що у період
з 07 лютого по 11 лютого 2013 року ОСОБА_2, з
дозволу ОСОБА_6, зняла з його карткового
рахунку 18 000 грн. Позивачкою не надано, а
в судовому засіданні не здобуто
доказів, у підтвердження того, що
зазначені гроші були витрачені нею на
лікування ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З урахуванням наведеного, суд
вважає, що ОСОБА_2 були компенсовані
витрати на поховання померлого ОСОБА_6
і позовні вимоги в цієї частині також
не підлягають задоволенню.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів, витрачених на
поховання, витрат на ремонтні роботи не
підлягають задоволенню у повному
обсязі і у їх задоволенні необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
вимоги позивача щодо відшкодування
судових витрат не підлягають
задоволенню, оскільки суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись:ст.ст. 11, 360, 509,1231, 1232 ЦК
України, 10,11,60,61,79,88,209,212,213,214,215,223 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів, витрачених на поховання, витрат
на ремонтні роботи - відмовити.

Рішення постановлене в нарадчій
кімнаті та проголошено вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 12 березня 2014 року.

Рішення буде виготовлене в повному
обсязі 17 березня 2014 року.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга у Апеляційний суд
Донецької області через Торезький
міський суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Чапланова