Справа № 352/2735/13-ц
Провадження № 2/352/354/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді
Хоминець М.М.

з участю секретаря
Гундич Г.В.

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Позивач 03.10.2013 р. звернувся в суд з
позовом до відповідача про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою.
Заявлений позов обґрунтовував тим, що
він та його син ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 21.03.2007 р.
стали співвласниками присадибної
земельної ділянки площею 0,15 га по
АДРЕСА_1. У вересні 2009 р. рішенням
Черніївської сільської ради було
вирішено спір щодо встановлення межі
між земельними ділянками ОСОБА_2 і
відповідача ОСОБА_3, однак, останній не
виконав дані рішення. Після звернення
позивача до Тисменицького районного
суду з позовом про звільнення
незаконно зайнятої частини земельної
ділянки, у задоволенні якого рішенням
від 28.12.2009 р. відмовлено, відповідач
встановив тимчасовий паркан, порушивши
рішення сільської ради. У 2013 р. позивач
вирішив привести у відповідність
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ІФ № 094490 від
21.02.2007 р., згідно якого земельна ділянка
належала попередньому власникові
ОСОБА_5, з кадастровими координатами
земельної ділянки з перенесенням її
меж на місцевість; для цього уклав
договір з ПП «Прикарпатський земельний
центр» про встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), що
було зроблено. Відповідач не взяв
участі у проведенні процедури виносу
меж. Про дану процедуру був складений
акт прийомки-передачі межових знаків
на зберігання від 02.08.2013 р. Позивач
13.08.2013 р. направив відповідачу
рекомендованим листом вказаний акт з
проханням звільнити незаконно зайняту
частину своєї земельної ділянки. Після
отримання цього листа відповідач не
звільнив частину земельної ділянки
позивача, яка на даний час закидана
будівельними матеріалами, що
перешкоджає йому у користуванні
земельною ділянкою. Просив зобов'язати
відповідача у місячний термін знести
тимчасову огорожу з металевої сітки та
прибрати з належної позивачу частини
земельної ділянки будівельні
матеріали.

Позивач у судовому засіданні
позов підтримав і просив його
задовольнити.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні позов не визнали і
пояснили, що відповідач є власником
суміжної із земельною ділянкою
позивача земельної ділянки площею 0,15
га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером
020060053, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ІФ № 046561 від
27.04.2005 р. У 2005 р. відповідачу була
відведена його земельна ділянка в
натурі та встановлено межі земельної
ділянки, які були погоджені із
суміжними землекористувачами та не
змінювались. Виготовлена позивачем у
серпні 2013 р. технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) є незаконною, оскільки вона
не погоджена у відділі Держземагенства
в Тисменицькому районі відповідно до
вимог ст.ст. 186, 186-1 ЗК України. Акт
прийомки-передачі межових знаків на
зберігання від 02.08.2013 р., на який
посилається позивач, не відповідає
вимогам до такого акту, що встановлені
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 р. № 376, зокрема, п.п. 2.8, 3.12,
додатку № 2. Крім того, спір щодо межі
між суміжними земельними ділянками
сторін вже вирішено у судовому порядку,
рішенням Тисменицького районного суду
від 28.12.2009 р. підтверджено законність
даної межі. Просили у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що сторони є власниками
суміжних присадибних земельних
ділянок в урочищі «Ріпак», на даний час
АДРЕСА_1, а саме:

- позивачу ОСОБА_2 на праві спільної
часткової власності належить земельна
ділянка площею 0,15 га з кадастровим
номером 262587801:02:006:0055, що посвідчується
державним актом серії ЯД № 889621від
29.03.2007 р. (а.с.11);

- відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 0,15 га з кадастровим номером
:02:006:0053, що посвідчується
державним актом серії ІФ № 046561 від
27.04.2005 р. (а.с.41).

Позивач став власником вказаної
земельної ділянки, не погоджуючи
суміжне землекористування. Вказана
обставина встановлена рішенням
Тисменицького районного суду від 28.12.2009
р. (а.с.3-4), що набрало законної сили
09.03.2010 р. Позивач у судовому засіданні
вказаної обставини не заперечував,
пояснив, що після укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
21.03.2007 р. з її попереднім власником
ОСОБА_5 він не погоджував межі
придбаної земельної ділянки в натурі з
власниками суміжних земельних ділянок,
у тому числі і з відповідачем. Позивач
підтвердив, що межі його земельної
ділянки винесені в натурі у серпні 2013
р., коли на його замовлення ПП
«Прикарпатський земельний центр»
виготовив технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Суд критично оцінює виготовлену
позивачем технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) (а.с.7-16), якою позивач
обґрунтовував заявлений позов,
оскільки наявний у ній кадастровий
план земельної ділянки не погоджений у
відділі Держземагенства в
Тисменицькому районі у порядку ст.186-1
ЗК України, вказана техдокументація
виготовлена з порушенням вимог
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 р. № 376, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р.
за № 391/17686.

Згідно п.3.12 Інструкції закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі здійснюється виконавцем у
присутності власника земельної
ділянки, власників суміжних земельних
ділянок, які мають бути завчасно, не
пізніше ніж за 5 робочих днів до початку
робіт, повідомлені про дату і час
проведення робіт із закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі. Повідомлення надсилається
рекомендованим листом, кур'єрською
поштою, телеграмою чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення. Закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) може
здійснюватися за відсутності
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок у випадку їх
нез'явлення, якщо вони були належним
чином повідомлені про час проведення
вищезазначених робіт, про що
зазначається у акті прийомки-передачі
межових знаків на зберігання.

Згідно п.2.8 Інструкції акт
прийомки-передачі межових знаків на
зберігання включається до
документації із землеустрою після
виконання робіт із встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх межовими
знаками, вказаний акт має відповідати
вимогам додатку № 2 до Інструкції.

З урахуванням викладеного, з огляду на
те, що роботи із встановлення меж
земельної ділянки позивача в натурі та
закріплення їх межовими знаками
проведені ПП «Прикарпатський
земельний центр» без дотримання
вказаних вище вимог Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, акт прийомки-передачі межових
знаків на зберігання від 02.08.2013 р. (а.с.15)
суперечить цим вимогам і не відповідає
вимогам додатку № 2 до Інструкції, суд
вважає необґрунтованим твердження
позивача про те, що відповідач
встановив тимчасову огорожу з
металевої сітки з порушенням межі,
захопивши частину земельної ділянки
позивача, яку закидав будівельними
матеріалами, що перешкоджає позивачу в
користуванні земельною ділянкою.

За таких обставин суд дійшов висновку
про необґрунтованість заявленого
позову, у задоволенні якого слід
відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.ст. 81, 90, 91, 152 ЗК України, Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.06.2010 р. за № 391/17686, керуючись
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити у позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області подається протягом десяти днів
з дня його проголошення через
Тисменицький районний суд.

Головуюча

М.М.Хоминець