Справа № 194/2061/13-ц
Провадження № 2/194/32/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Тернівський міський
суд Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого судді
- Корягіна В.О.

при секретарі
- Сафоновій А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Тернівки
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Свою позовну вимогу мотивує тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
02.02.2010 р. вона є власником квартири
АДРЕСА_1. В цій квартирі також
зареєстровані попередні власники
квартири відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, бо
після укладення договору
купівлі-продажу квартири вони не
знімаються з реєстраційного обліку,
але в квартирі вони не мешкають, в
зв'язку з чим просить визнати їх такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, що є підставою
для зняти їх з реєстраційного обліку з
квартири АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, але надала суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі. Просить розглядати справу за її
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, але надав суду заяву, в якій
позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Просить розглядати справу за його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, але надав суду заяву, в якій
позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Просить розглядати справу за його
відсутності.

Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази,
вважає, що позов підлягає повному
задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 02.02.2010 р. ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу, посвідченого 02.02.2010 р.
державним нотаріусом Тернівської
державної нотаріальної контори за
реєстром №307.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру правочинів № 8209056 від 02.02.2010 р.
відчужувачами квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, а набувачем є ОСОБА_1

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав №28010714 від 16.11.2010 р. ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить 1/1 частка
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, виданого Тернівським
БТІ від 19.11.2010 р., ОСОБА_1 належить
квартира АДРЕСА_1 на праві приватної
власності.

Згідно акту від 25.09.2013 р. складеного
начальником ЖРЕУ-2 Толстих Н.М.,
паспортистом абонентського відділу КП
«ТЖКП» Осінняя Н.В. та сусідами, в
квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2010 р.
проживають ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідно до виписки із
фінансово-облікового рахунку квартири
АДРЕСА_1 в зазначеній квартирі
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Згідно акту від 25.09.2013 р. складеного
начальником ЖРЕУ-2 Толстих Н.М.,
паспортистом абонентського відділу КП
«ТЖКП» Осінняя Н.В. та сусідами, в
квартирі АДРЕСА_1 прописані але не
проживають з листопада 2010 р. ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира чи інше приміщення гідне для
мешкання в населеному пункті, в якому
особа мешкає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
р., громадяни України зобов'язані
протягом 10 днів після прибуття на нове
місце проживання зареєструвати місце
проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до «Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод», до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод» від
17.07.1997 р., закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст 405 ч. 2 Цивільного
Кодексу України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні знайшов підтвердження той
факт, що відповідачі взагалі не
проживали разом з позивачем в
житловому приміщенні, на даний час не
проживають в зазначеному приміщенні
строком понад рік, тому суд з
урахуванням вимог ст.ст. 64,156 ЖК України,
ч.2 ст.3 СК України приходить до
висновку, що відповідачі не були та не є
членами сім'ї позивача, та на підставі
зазначеного суд приходить до висновку,
що до даних правовідносини можуть бути
застосовані вимоги ст.ст. 317,319,321,391 ЦК
України, тому позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
29 ЦК України, ст. 6, 7 ч.1 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 р., ст.
ст. 29, 317, 319, 321,383,391 ЦК України, ст. 3
Сімейного Кодексу України, ст. ст.
64,150,156, 405 ЖК України, ст. ст. 10,11,60,79,88,212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 що є
підставою для зняття його з
реєстраційного обліку з квартири
АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 що є
підставою для зняття його з
реєстраційного обліку з квартири
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Тернівський міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня його
проголошення.

Головуючий