АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/987/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Дарницького
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві, яка
подана представником МЕЛЬНИК
Вікторією Володимирівною, на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
13 листопада 2013 року по справі за
позовом Дарницького районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
інтересах яких діє ОСОБА_4, третя особа -
Служба у справах дітей Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації - про виселення,

встановила:

В травні 2013 року позивач Дарницьке РУ
ГУ МВС України в м. Києві звернувся до
суду з позовом про виселення
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
неповнолітнього сина ОСОБА_5 з кімнати
НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення. В
подальшому представник позивача
уточнив позовні вимоги і просив також
виселити з гуртожитку доньку
відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
також не має законних підстав для
проживання в спірній кімнаті.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник Дарницького РУ ГУМВС
України в м. Києві - Мельник В.В.
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Вказувала, що суд першої інстанції не
дослідив та не звернув уваги на те, що
гуртожиток по АДРЕСА_1 передано на
баланс Харківському РУв зв'язку з
гострою необхідністю житла для
співробітників Харківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, правонаступником
якого є Дарницьке РУ ГУМВС України в м.
Києві.

При ухвалені рішення суд не врахував
доводів представника позивача про те
що Дарницьке РУ ГУМВС України в м. Києві
не мало заперечень проти проживання
відповідачів, але у зв'язку з напругою,
яка створилася у зв'язку з необхідністю
забезпечення житлом працівників
Дарницького РУ, які проживають в
гуртожитках підприємств та
організацій не підпорядкованих ГУ МВС
України в м. Києві, було прийнято
рішення про виселення осіб, які не
перебувають у трудових відносинах з
ОВС та інших осіб, які проживають у
відомчому гуртожитку з порушенням
порядку вселення.

Судом не досліджувався наказ
Харківського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 02 березня 2001 року № 14 о/с, яким
відповідача ОСОБА_3 звільнено з органів
внутрішніх справ за власним бажанням,
та не досліджено обставину
самоправного вселення відповідача
ОСОБА_4 в кімнату НОМЕР_1 відомчого
гуртожитку відповідача, у зв'язку з чим
апелянт вважає, що висновки суду
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити; представник
відповідача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними і просив
апеляційну скаргу відхилити, залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач Дарницьке РУ ГУ МВС України в м.
Києві просив про примусове виселення
відповідачів з гуртожитку на підставі
того, що відповідач ОСОБА_3, який в
травні 1999 року був вселений у
гуртожиток як працівник Харківського
РУ ГУ МВС України в м. Києві і в
подальшому були вселені його дружина і
син, у 2001 році був звільнений з органів
внутрішніх справ за власним бажанням,
але добровільно виселитись з
гуртожитку відповідачі відмовились,
чим порушують права позивача.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції вважав встановленим, що
гуртожиток по АДРЕСА_1 в 1994 році був
переданий на баланс Харківського РУВС
м. Києва, а в 2001 році - Дарницького РУ ГУ
МВС України в м. Києві. В червні 2004 року
Дарницькою районною в м. Києві радою
було ухвалено рішення про прийняття в
комунальну власність територіальної
громади Дарницького району м. Києва
гуртожитку по АДРЕСА_1. За цим рішенням
позивач повинен був передати вказаний
гуртожиток на баланс КП «Управління
житлового господарства» Дарницького
району м. Києва, але у зв'язку з
необхідністю проведення ремонту в
гуртожитку, вказане рішення позивачем
не було виконане і гуртожиток на день
розгляду справи знаходиться в
господарському віданні та управлінні
позивача.

Відповідач ОСОБА_3 09.10.1998 року був
призначений на посаду
міліціонера-водія в Харківське районне
управління ГУ МВС України в м. Києві і в
1999 році на підставі затвердженого
начальником Харківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві рапорту був вселений
в гуртожиток, де 21.07.2000 року був
прописаний і став постійно проживати.

Наказом № 14 о/с від 02.03.2001 року
начальника Харківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві ОСОБА_3 з 02.03.2001 року
був звільнений з органів внутрішніх
справ за власним бажанням і вислуга
років його складає 3 роки і 4 місяці.

12.05.2001 року відповідач ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, яка
вселилась в кімнату до чоловіка, в
подальшому в сім'ї відповідачів
народився син ОСОБА_5 і дочка ОСОБА_6,
які також стали проживати в кімнаті
НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.

Судом встановлено, що вселення
відповідачів у гуртожиток було
проведено без ухвалення встановленого
законом рішення і без видачі
спеціального ордера. Вказане свідчить
про незаконність вселення
відповідачів в спірне приміщення і є
підставою для їх виселення без надання
іншого жилого приміщення.

В березні 2013 року листами позивача
відповідачі попереджались про
необхідність виселення в
добровільному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
перебіг позовної давності для позивача
почався з 2001 року, коли позивач
довідався про порушення свого права
відповідачем ОСОБА_3 Оскільки
позивачем пропущено строк позовної
давності на 9 років, і доказів
поважності причин такого пропуску
позивачем не надано, а позивачем
заявлено про застосування наслідків
спливу позовної давності, то суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність відмовити в задоволенні
позову про виселення відповідачів з
гуртожитку.

Однак погодитись у повному обсязі з
висновками суду першої інстанції
колегія суддів не може та вважає, що
такі висновки не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням норм матеріального права,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
підтверджених також повідомленням
Головного управління комунальної
власності м. Києва від 22.12.2011 року,
гуртожиток по АДРЕСА_1 відповідно до
розпорядження Харківської районної
державної адміністрації № 575 від 09.12.1994
року був переданий на баланс
Харківського районного управління
внутрішніх справ на умовах оренди для
забезпечення житлом співробітників
Харківського РУВС.

При проведенні у 2001 році
адміністративно-територіальної
реформи у м. Києві зазначений
гуртожиток за територіальною ознакою
був віднесений до комунальної
власності територіальної громади
Дарницького району м. Києва та
переданий на баланс Дарницького РУ ГУ
МВС України в м. Києві, і на даний період
часу вказаний гуртожиток
обліковується на балансі позивача.

Відповідно до статті 127 Житлового
кодексу України і пункту 2 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 03.06.1986
року № 208, гуртожитки призначаються
лише для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період їх роботи або
навчання.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК України та п. 10
Примірного положення про гуртожитки,
жила площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної чи іншої
організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі
рішення про надання жилої площі у
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Однак докази того, що адміністрація
позивача приймала спільне з
профспілковим комітетом рішення про
надання ОСОБА_3 жилої площі в
гуртожитку, та на підставі цього
рішення видавала спеціальний ордер, в
матеріалах справи відсутні. Разом з
тим, місце проживання відповідача
ОСОБА_3 було зареєстроване у відомчому
гуртожитку позивача 11.05.1999 року -
тимчасово на строк до 21.05.2000 року, а в
подальшому - 21.07.2000 року, що
підтверджується відмітками у картці
форми № 16 та паспорті відповідача.

З викладеного вбачається, що до
спірної кімнати гуртожитку відповідач
ОСОБА_3 поселився під час служби в
Харківському РУ ГУ МВС України в м.
Києві, але при цьому вселення до
гуртожитку відбулось з порушенням
встановленого законом порядку, за
відсутності рішення адміністрації
підприємства і профспілкового
комітету про надання жилої площі у
гуртожитку та спеціального ордеру на
вселення.

Наказом Харківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 02.03.2001 року № 14о/с
ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх
справ згідно з п. «ж» ( за власним
бажанням) ст. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України. Вислуга
років в органах внутрішніх справ
становить 03 роки 9 місяців 15 днів.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом.

Відповідно до ст. 132 ЖК України
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин.

Також з матеріалів справи вбачається,
що відповідач ОСОБА_4 в трудових
відносинах з Дарницьким РУ ГУ МВС
України в м. Києві не перебуває, ордер
на вселення до гуртожитку їй не
видавався. Згідно з даними паспорту
ОСОБА_4, її місце проживання
зареєстроване у АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового
Кодексу України, осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

Тривалість користування зайнятим
приміщенням та оплата відповідачами за
проживання в гуртожитку не можуть бути
визнані підставами, що породжують
право користування гуртожитком.

Доводи відповідачів про
неможливість їх виселення на підставі
Закону «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
є безпідставними, оскільки сфера дії
цього Закону не поширюється на
гуртожитки, які перебувають у
господарському віданні або
оперативному управлінні установ та
організацій Міністерства внутрішніх
справ України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність
правових підстав для виселення
відповідачів з кімнати НОМЕР_1
гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Проте висновок суду про необхідність
відмовити у позові з підстав пропуску
позивачем строку позовної давності - не
ґрунтується на нормах матеріального
права, оскільки порушення прав
позивача мають триваючий характер,
тому до вимог про виселення позовна
давність не може бути застосована.
Отже, судом першої інстанції було
помилково застосовано до спірних
правовідносин положення ст. 257, 267 ЦК
України.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 13.11.2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про задоволення позову та виселення
відповідачів з кімнати НОМЕР_1
гуртожитку по АДРЕСА_1, разом з дітьми
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
що складаються зі сплаченого позивачем
судового збору при пред'явленні позову
(114 грн. 70 коп.) та при подачі апеляційної
скарги ( 114 грн. 70 коп.), всього 229 грн. 40
коп., тобто по 114 грн. 70 коп. з кожного
відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Дарницького
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві -
задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

Позов Дарницького районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
інтересах яких діє ОСОБА_4, третя особа -
Служба у справах дітей Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_6, разом з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, із
кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві
судові витрати по 114 грн. 70 коп. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: