У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відкритого
акціонерного товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у
порядку регресу за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення
Центрально-міського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
26 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року відкрите акціонерне
товариство «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ВАТ «ПівдГЗК») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути на його користь з відповідача
у рахунок відшкодування шкоди у
порядку регресу 50 тис. грн та судові
витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з
23 червня 1986 року по 28 листопада
2011 року ОСОБА_3 перебував у трудових
відносинах з ВАТ «ПівдГЗК». В
управлінні залізничного транспорту
ВАТ «ПівдГЗК» 13 грудня 2005 року стався
нещасний випадок - зіткнення
спеціалізованого поїзду при тяговому
агрегаті № 30 (у складі локомотивної
бригади: машиніст електровозу ОСОБА_3,
помічник машиніста електровозу ОСОБА_4)
з тяговим агрегатом № 12 (у складі
локомотивної бригади: машиніст
електровозу ОСОБА_5, помічник
електровозу ОСОБА_6), внаслідок якого
загинув машиніст електровозу ОСОБА_5
Особами, винними у порушенні правил
безпеки під час виконання робіт з
підвищеною небезпекою на виробництві,
що спричинило загибель, визнані
працівники ВАТ «ПівдГЗК» ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Постановою Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3
та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної
відповідальності за скоєння злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,
внаслідок застосування акту амністії.
Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 березня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 4 липня 2012 року, з ВАТ
«ПівдГЗК» на користь ОСОБА_7, дружини
загиблого 13 грудня 2005 року машиніста
електровозу ОСОБА_5, стягнуто 50 тис. грн
у відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю, працівниками ВАТ
«ПівдГЗК» під час виконання ними своїх
трудових обов'язків. Згідно платіжного
доручення № 11720 від 19 грудня 2012 року
ВАТ «ПівдГЗК» перерахувало на користь
ОСОБА_7, на рахунок головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області 50 тис. грн.
Зазначав, що відповідач має
відшкодувати шкоду завдану
підприємству у порядку регресу,
оскільки застосування амністії не
звільняє від обов'язку відшкодувати
шкоду, заподіяну злочином, покладеного
на винну особу вироком чи рішенням
суду.

Ухвалою Центрально-міського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року провадження
у частині позовних вимог, заявлених ВАТ
«ПівдГЗК» до ОСОБА_4, закрито у зв'язку з
його смертю.

Заочним рішенням Центрально-міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 31 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ВАТ «ПівдГЗК» 50
тис. грн у відшкодування шкоди у
порядку регресу.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що ВАТ
«ПівдГЗК» відшкодувано моральну шкоду
у зв`язку зі смертю ОСОБА_5, що заподіяна
ОСОБА_3 під час виконання ним трудових
обовязків, діями, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Судами встановлено, що з 23 червня 1986
року по 28 листопада 2011 року
ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах
з ВАТ «ПівдГЗК». В управлінні
залізничного транспорту ВАТ «ПівдГЗК»
13 грудня 2005 року стався нещасний
випадок - зіткнення спеціалізованого
поїзду при тяговому агрегаті № 30 (у
складі локомотивної бригади: машиніст
електровозу ОСОБА_3, помічник машиніста
електровозу ОСОБА_4) з тяговим
агрегатом № 12 (у складі локомотивної
бригади: машиніст електровозу ОСОБА_5,
помічник електровозу ОСОБА_6),
внаслідок якого загинув машиніст
електровозу ОСОБА_5 Особами, винними у
порушенні правил безпеки під час
виконання робіт з підвищеною
небезпекою на виробництві, що
спричинило загибель, визнані
працівники ВАТ «ПівдГЗК» ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Постановою Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звільнено від кримінальної
відповідальності за скоєння
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК
України, внаслідок застосування акту
амністії.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 березня
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 4 липня 2012 року, з ВАТ
«ПівдГЗК» на користь ОСОБА_7, дружини
загиблого 13 грудня 2005 року, внаслідок
нещасного випадку машиніста
електровозу ОСОБА_5, стягнуто 50 тис. грн
у відшкодування моральної шкоди,
завданої працівниками ВАТ «ПівдГЗК»
під час виконання ними своїх трудових
обов'язків. Згідно платіжного
доручення № 11720 від 19 грудня 2012
року ВАТ «ПівдГЗК» перерахувало на
користь ОСОБА_7, на рахунок головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області 50 тис. грн.

На підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що
за моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація, з
якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах, а останній
відповідає перед нею в порядку регресу,
якщо спеціальною нормою закону не
встановлено іншого.

У п. 3 ст. 134 КЗпП України передбачено, що
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли, зокрема, шкоду завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, належним чином
перевірив доводи, які мають значення
для правильного вирішення справи,
врахував, що діями ОСОБА_3 завдано шкоди
підприємству, шляхом порушення правил
безпеки під час виконання робіт з
підвищеною небезпекою на виробництві,
що потягло за собою загибель людини, та
застосував норми трудового
законодавства, які передбачають
відшкодування завданої шкоди у порядку
регресу.

Оскільки судові рішення у справі
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовані, тому підстав для їх зміни
чи скасування не має.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Центрально-міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 31 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко