Справа №2/205/1689/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
відшкодування вартості витрат на
поліпшення майна, -

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року позивачка звернулась
до Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
відшкодування вартості витрат на
поліпшення майна (а.с.2-5).

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 21 серпня 2004 року по 19
лютого 2013 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, від
якого мають дитину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбу позивачка
разом з дитиною та ОСОБА_5 проживали в
квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4. Позивачка разом із
дитиною за згодою власника квартири
були зареєстровані за вищевказаною
адресою.

За власні кошти, з метою покращення
умов проживання подружжя та дитини,
позивачкою було проведено капітальний
ремонт квартири АДРЕСА_1, загальна
вартість якого склала 20 232,07 грн.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_5, а
саме: з серпня 2013 року позивачка у
вищевказаній квартирі не проживає, а
відповідно квартирою та ремонтом
проведеному в ній користуватися не має
можливості, у зв'язку із чим вимушена
була звернутися до суду та просила суд
стягнути з відповідача грошові кошти в
сумі 20 232,07 грн., у якості відшкодування
вартості капітального ремонту та
судові витрати по справі.

Позивачка в особі свого представника
за довіреністю - ОСОБА_2, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила задовольнити
їх у повному обсязі.

Відповідач в особі свого представника
за договором адвоката ОСОБА_3, у
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечував в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені в судовому засіданні,
повний текст рішення складений 24
березня 2014 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що відділом реєстрації
актів цивільного стану Ленінського
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська 21 серпня 2004 року було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, про що зроблено актовий запис
№563 (а.с.6).

Рішенням суду від 07 лютого 2013 року шлюб
між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано
(а.с.8).

У період шлюбу із ОСОБА_5 позивачка була
зареєстрована та проживала у
домоволодінні АДРЕСА_1, яке у розмірі
11/12 часток на праві приватної власності
належить ОСОБА_4. В цей період в будинку
було проведено капітальний ремонт, що
виразився у проведенні комплексу
ремонтно-будівельних робіт, що
передбачали заміну, відновлення та
модернізацію конструкцій та
обладнання будинку, у зв'язку із їх
фізичною зношеністю (а.с.59,60-63).

Після розірвання шлюбу позивачка не
проживає у вищезазначеному
домоволодінні (а.с.9).

Згідно ст. 150 Житлового кодексу
Української РСР, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

За ст. 404 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу
Української РСР, громадяни, які мають
у приватній власності жилий будинок
(квартиру), зобов'язані забезпечувати
його схоронність, провадити за свій
рахунок поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку придомову
територію.

Згідно ст.156 Житлового кодексу
Української РСР, члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються
в судовому порядку. До членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

За ст.. 776 ЦК України, капітальний ремонт
речі, переданої у найм, провадиться
наймодавцем за його рахунок, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Капітальний ремонт провадиться у
строк, встановлений договором. Якщо
строк не встановлений договором або
ремонт викликаний невідкладною
потребою, капітальний ремонт має бути
проведений у розумний строк. Якщо
наймодавець не провів капітального
ремонту речі, що перешкоджає її
використанню відповідно до
призначення та умов договору, наймач
має право: 1) відремонтувати річ,
зарахувавши вартість ремонту в рахунок
плати за користування річчю, або
вимагати відшкодування вартості
ремонту; 2) вимагати розірвання
договору та відшкодування збитків.

В судовому засіданні відповідачем факт
проведення ремонту не заперечувався.
Загальна сума витрат пов'язаних із
проведенням ремонту будинку, згідно
платіжних документів, становить 16 043,07
грн. (а.с.10-29).

Таким чином, аналізуючи в сукупності
наявні по справі докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачки є
законними, обґрунтованим, доведеними з
її боку, тому підлягають частковому
задоволенню, внаслідок чого слід
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки
суму відшкодування вартості витрат на
поліпшення майна у розмірі 8 021,54 грн.

Крім того, згідно статті 88 ЦПК України,
оскільки позивачкою при подачі
позовної заяви було оплачено судовий
збір, її вимоги частково задоволені, то
з відповідача належить стягнути на
користь позивачки судовий збір в сумі
114,71 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 404, 776 ЦК України, Житлового
кодексу Української РСР, ст.ст. 10, 11, 15,
57-60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5 про відшкодування
вартості витрат на поліпшення майна, -
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування вартості витрат на
поліпшення майна суму у розмірі 8 021 грн.
54 коп. (вісім тисяч двадцять одна грн. 54
коп.) та судові витрати у сумі 114 грн.71
коп. (сто чотирнадцять грн. 71 коп.).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у порядку подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня проголошення рішення суду.
Особи, які приймали участь у справі, але
не були присутні під час проголошення
рішення, мають право подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів із дня
одержання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано; якщо була подана апеляційна
скарга, рішення суду набиратиме
законної сили після закінчення
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
В.С.Шавула