Ухвала

іменем україни

20 березня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Коломийської міської ради, ОСОБА_2,
третя особа - управління
Держземагентства в Коломийському
районі, про визнання частково
незаконним і скасування рішення та
державного акта на право власності на
земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Коломийської міської ради, ОСОБА_2,
третя особа - управління
Держземагентства в Коломийському
районі, про визнання частково
незаконним і скасування рішення та
державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним і скасовано п. 20
рішення Коломийської міської ради від
31 жовтня 2006 року № 280 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки площею 0,0054 га по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,51 га серії ЯЗ № 154975 від 10 грудня
2008 року, виданий ОСОБА_2

У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 02
грудня 2013 року зазначене судове
рішення скасовано. Ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач оспорює п. 20 рішення
Коломийської міської ради від 31 жовтня
2006 року № 280 щодо передачі ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,0083 га та державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку від 10 грудня 2008 року, виданий
ОСОБА_2, згідно з яким останній передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,051 га для будівництва та
обслуговування належної їй на праві
власності частини житлового будинку
АДРЕСА_1, вважає такі незаконними,
такими, що порушують її право як
землекористувача та власника іншої
(суміжної) частини земельної ділянки
площею 0,049 га для будівництва та
обслуговування належної їй на праві
власності частини того ж будинку.

При цьому апеляційний суд зазначав
таке.

Відповідно до архівного витягу з
протоколу 8 сесії 5 скликання
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області від 31
жовтня 2006 року, рішення № 280, п. 20, ОСОБА_2
(АДРЕСА_1) вирішено передати у власність
земельну ділянку для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
перебувала у її користуванні, площею 510
кв. м. Із ксерокопії державного акта про
право власності на земельну ділянку,
виданого 10 грудня 2008 року ОСОБА_2 на
підставі зазначеного рішення
Коломийської міської ради,
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 65, вбачається, що площа
переданої їй у власність земельної
ділянки для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
становить 0,051 га або 510 кв. м.

Із ксерокопії рішення Коломийського
міського народного суду від 13 липня 1983
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ майна вбачається, що
проведено реальний поділ спірного
будинку з виділенням йому частки, що
відповідає ідеальній частці 51/100, а
позивачу - 41/100 частки.

Рішенням Коломийського міського
народного суду від 05 травня 1992 року в
справі № 2-136 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
вбачається, що позивачу виділено в
користування частину земельної
ділянки площею 785 кв. м, а ОСОБА_4 - 817 кв. м
(відповідно до їх часток у будинку).

Згідно з договором купівлі продажу
частини будинку по АДРЕСА_1 від 21 квітня
2005 року ОСОБА_2 є власником 51/100 частини
зазначеного будинку.

Апеляційним судом установлено, що
Коломийською міською радою при
винесенні оскаржуваного рішення не
допущено будь-яких порушень закону, цим
рішенням ОСОБА_2 вирішено
передати у власність 510 кв. м земельної
ділянки для обслуговування будинку
площею, що відповідала її частці в
будинку - 51/100 згідно з договором
купівлі-продажу за 2005 рік. Апеляційним
судом також не встановлено факту
порушень прав позивача з боку ОСОБА_2,
площа приватизованої нею земельної
ділянки для обслуговування будинку,
зазначена в державному акті, теж
становить 0,051 га або 510 кв. м, межі
погоджувалися із позивачем як із
суміжним землекористувачем,
встановлених меж у натурі вона не
порушувала, будь-якого захоплення
частини земельної ділянки, якою
користується позивач, вона не вчиняла,
площа земельної ділянки, якою
користується позивач, не змінилася,
право власності на земельну ділянку
перейшло до ОСОБА_2 відповідно до ст. 120
ЗК України 2001 року на підставі
цивільно-правової угоди - договору
купівлі-продажу 51/100 частин спірного
будинку, отже заявлений ОСОБА_1 позов не
є необґрунтованим та не підлягав
задоволенню, а висновки суду першої
інстанції суперечать обставинам
справи та зібраним у справі доказам.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 02
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Є.П. Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель