У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним за касаційною скаргою
ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5,
на рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 21 червня 2010 року між ним та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, який належав йому на праві
власності. При цьому він ніяких
грошових коштів від відповідача не
отримав, розписок не писав. Зазначав, що
він погодився укласти вказаний договір
у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 обіцяв
доглядати його, надавати одяг, їжу та
все необхідне, оскільки він є хворою
літньою людиною. Після укладення
спірного договору відповідач
відмовився доглядати за ним і він
опинився поза межами будинку. Також
зазначав, що не мав наміру укладати
договір купівлі-продажу будинку,
відповідач навмисно ввів його в оману,
він укладаючи спірний договір
помилився щодо обставин, які мають
значення свого прав та обов'язків
сторін, він вважав, що право власності
на його будинок перейде до відповідача
лише після його смерті. Також зазначав
про те, що договір не підписував.

На підставі ст. ст. 215, 229, 235 ЦК України
просив визнати договір
купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 вересня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 21 листопада 2013
року, позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив з положень ст.
ст. 215, 229, 235 ЦК України, зазначивши при
цьому, що позивач не довів наявності
факту того, що укладаючи з відповідачем
оспорюваний договір, він діяв під
впливом помилки, а також не довів того,
що даний договір є удаваним правочином,
чи він його не підписував, оскільки
відмовився від проведення відповідної
експертизи.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 21 червня 2010 року
між сторонами було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані у АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, яка приватизована та належить
ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю.

У своїй позовній заяві з урахуванням
уточнених вимог ОСОБА_3 посилався на те,
що він вказаний договір не підписував
та зазначав, що договір є удаваним та
таким, який було укладено під впливом
помилки. Просив визнати договір
купівлі-продажу недійсним на підставі
ст. ст. 215, 229, 235 ЦК України

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 31 ЦПК
України лише позивач визначає предмет
і підставу позову.

Проте згідно зі ст. ст. 130, 214 ЦПК України
при розгляді справи суд має уточнити
позовні вимоги визначати факти,
обставини і до них застосовувати норми
права.

Проте судом першої інстанції не
враховано, що вказані вимоги позивача є
взаємовиключними, а застосування судом
норм матеріального права, які просить
застосувати позивач, не можуть бути
застосовані, оскільки якщо позивач
посилається на те, що договір не
підписував, то вимоги про помилку чи
удаваність правочину є безпідставними
і навпаки. Проте суд не уточнив
позовних вимог.

Крім того, позивач у судовому засіданні
просив суд призначити судову
почеркознавчу експертизу (а.с. 54).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Однак суд всупереч цій статті, у
призначенні експертизи відмовив,
посилаючись на те, що позивачу було
роз'яснено право заявити клопотання
щодо проведення почеркознавчої
експертизи, після чого позивач та його
представник відмовились від її
проведення.

З такими висновками суду не можна
погодитись, оскільки відмовитись від
проведення експертизи до
постановлення ухвали про її
призначення неможливо.

На вказані порушення судом першої
інстанції апеляційний суд уваги не
звернув, не надав належної оцінки
доводам апеляційної скарги та залишив
це рішення в силі.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 21 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко