Провадження №2/761/1277/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2014 року
м.Київ

Шевченківський районний суд м.Києва в
складі:

головуючого - судді:
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі:
Булах Л.В.

за участі представників сторін:

від позивача
Штронда А.М.

від відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013р. позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом, в якому поставлено питання
про стягнення заборгованості з
відповідача за кредитним договором
№б/н від 18.09.2007р. у розмірі 12455,71грн. та
понесені ним судові витрати у вигляді
судового збору у розмірі 229,40грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася на те, що відповідно
укладеного договору №б/н від 18.09.2007р.
відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 250,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 22,80%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Банк виконав свої
зобов'язання перед клієнтом (позивачем
у справі) та видав останньому кредит у
розмірі, встановленому вищевказаним
договором, однак позивач порушив свої
зобов'язання щодо своєчасного
погашення кредиту, оскільки станом на
31.10.2013 р. має заборгованість в сумі 12455,71
грн., що зумовило звернення до суду за
стягненням боргу в судовому порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити позов з
підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала
посилаючись на те, що доводи сторони
позивача про наявну заборгованість
відповідача перед банком є
неспроможними, оскільки позивач не
укладав із банком кредитного договору
№б/н від 18.09.2007р. та не отримував кредит
у розмірі 250,00 грн. На підтвердження
вказаних обставин стороною
відповідача надано висновок експерта
за результатами проведення
експертного почеркознавчого
дослідження, згідно якого підпис від
імені ОСОБА_3 на заяві від 18.09.2007р. про
отримання банківської карти виконана
не ОСОБА_3 Також, представник
відповідача просила за результатами
розгляду справи відмовити у
задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк», стягнути з позивача на
користь позивача 2100,00 грн. за
проведення почеркознавчої експертизи,
4000,00 грн. за правову допомогу та 20000,00
грн. моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 18.09.2007 р. у відділенні ПАТ КБ
«Приватбанк» було заповнено заяву №б/н
від імені ОСОБА_3 на отримання
кредитної карти НОМЕР_2 із встановленим
кредитним лімітом в сумі 250,00 грн. За
умовами отримання зазначеного кредиту,
які викладені у умовах та правилах
надання банківських послуг, що є
додатками до заяви №б/н від 18.09.2007р.,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання та якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу про своє бажання
припинити договір, то такий договір
автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідно до п.6.5
вищезазначених умов, позичальник бере
на себе зобов'язання погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умова, передбачених
договором.

Позивач стверджував, що відповідач, як
позичальник, уклавши зазначений
кредитний договір №б/н від 18.09.2007р.,
взяв на себе певні зобов'язання, та
отримавши кредит згідно наданої
платіжної карти, не повертає борг із
відповідними відсотками, обумовленими
цим договором.

В ході розгляду справи відповідач
категорично заперечував, що ним
отримувався вищезгаданий кредит. При
цьому, відповідач поясняв суду, що він
мав інші взаємовідносини із ПАТ КБ
«Приватбанк», однак кредитної карти з
лімітом на 250,00 грн. він не отримував. На
підтвердження своїх доводів
відповідач просив суд призначити
почеркознавчу експертизу на предмет
встановлення чи підписано договір
(заяву №б/н від 18.09.2007р.) тією особою, яка
зазначена в договорі. Для вирішення
зазначеного клопотання судом
оголошувалася перерва та ухвалою від
30.01.2014 р. було витребувано у ПАТ КБ
«Приватбанк» оригінал кредитного
договору №б/н від 18.09.2007 р. за яким ПАТ
КБ «Приватбанк» надав банківський
продукт (кредитну карту «універсальна»
ОСОБА_3 (ІНН - НОМЕР_1).

Натомість, позивач ухвалу суду не
виконав, у зв'язку з чим 18.02.2014 р. у
судовому засіданні оголошувалася
перерва до 06.03.2014 р.

В подальшому, оскільки позивач не надав
витребуваних судом оригіналів
кредитної справи, відповідач на
підставі наявної у справі
електрографічної копії заяви №б/н від
18.09.2007р. замовив та отримав експертне
дослідження №0759 від 25.02.2014 р., згідно
якого підпис від імені ОСОБА_3,
зображення якого міститься в заяві від
18.09.2007 р. в розділі «Отметки банка» в
графі «Подпись клиента» - виконаний не
ОСОБА_3, а іншою особою.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Згідно з
вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За таких обставин, оскільки стороною
позивача було проігноровано вимоги
ухвали суду про надання оригіналів
кредитного договору на експертне
дослідження, сам позивач не вважає за
необхідне проводити відповідні
дослідження, суд вважає належним
доказом висновок експерта Драпей Н.Г.
№0759 від 25.02.2014 р.

Зі змісту розділу «Загальні положення
про зобов'язання», зокрема, глави 47
Цивільного кодексу України свідть, що
зобов'язанням є правовідношення в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
ммає право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Підставами
виникнення зобов'язань згідно ст.11
цього Кодексу, зокрема, є договори та
інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що відповідач
ОСОБА_3 не укладав договору №б/н від
18.09.2007 р. із ПАТ КБ «Приватбанк» на
отримання кредитної карти з лімітом у
250,00 грн., що підтверджується висновком
експерта Драпей Н.Г. №0759 від 25.02.2014 р.

Крім того, в заяві №б/н від 18.09.2007 р.
відсутні дані про дату відкриття
рахунку кредитної карти НОМЕР_2, що
також підтверджує доводи відповідача
про сумнівність вищевказаного
договору.

За таких обставин, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
укладений договір (заява №б/н від 18.09.2007
р.) не підписувався відповідачем, тобто
цей договір є нікчемним, на що
посилається відповідач як на підставу
для відмови в задоволенні позовних
вимог, приймаючи до уваги, що згідно ч.2
ст.215 ЦК України визнання нікчемного
правочину недійсним не вимагається,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
заборгованості за вищевказаним
договором.

Щодо окремих вимог відповідача про
стягнення на його користь з позивача
витрат, пов'язаних із розглядом справи,
суд зазначає наступне.

Зустрічний позов у справі відповідачем
не заявлявся. Кошти на оплату судової
експертизи вносяться стороною, яка
заявила клопотання (ч.2 ст.86 ЦПК
України). Судова експертиза у справі не
призначалася, адже на заявлене
відповідачем клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
суд лише витребував у позивача
оригінал кредитної справи. Однак, у
судове засідання 06.03.2014 р., коли
витребувані судом оригінали були
представлені, відповідач вже отримав
висновок експерта №0759 від 25.02.2014 р.,
тобто потреба у проведенні судової
експертизи у відповідача відпала.
Стосовно стягнення з позивача на
користь відповідача витрат на правову
допомогу, пов'язану із розглядом
справи, то в даному випадку відповідач
лише надав суду копію договору про
надання правової допомоги від 19.02.2014 р.,
а доказів на підтвердження її оплати
надано не було. Крім того, згідно
приписів ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
несуть сторони, крім випадків, надання
безоплатної допомоги.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
норми закону та встановленні
обставини, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 203, 215, 509 ЦК України
та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209,
212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя