Справа № 343/1503/13-ц
Провадження № 22-ц/779/546/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої-судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Шишка А.І.,
Ковалюка Я.Ю.,

секретаря: Бойчука Л.М.

з участю сторін: апелянта ОСОБА_2, її
представника -ОСОБА_3, позивачів:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поновлення строку
позовної давності, визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання факту укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання права власності на
будинковолодіння, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 03 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2
про поновлення пропущеного строку
позовної давності, визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання факту укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
визнання права власності на
будинковолодіння. Заявлені вимоги
позивач ОСОБА_4 мотивувала тим, що їй на
праві власності належала земельна
ділянка для обслуговування будинку
площею 0,2042 га в АДРЕСА_1. У 2004 році за
домовленістю з ОСОБА_5 погодилася
продати їй цю земельну ділянку через
ОСОБА_2, яка буде діяти від її імені за
дорученням. У січні 2005 року на прохання
ОСОБА_2, яка передала їй кошти в розмірі
3200 доларів США вона відчужила їй цю
земельну ділянку, однак за бажанням
ОСОБА_2 в нотаріуса оформили договір
дарування, а не купівлі-продажу
земельної ділянки, оскільки для неї
зміст угоди значення не мав. ОСОБА_5 теж
знала про зміст договору дарування
земельної ділянки та що така вчинена не
на її користь, також знала про надання
матері дозволу на будівництво
будинковолодіння на цій земельній
ділянці, однак погоджувалася з
укладеною угодою, посилаючись на
родинні, довірливі відносини, які
загострилися після виникнення спору
щодо оформлення права власності на
будинковолодіння у 2013 році, яке
споруджене за її з чоловіком кошти та
частково з допомогою матері, яка
здійснювала догляд за їх дітьми, а вони
працювали за кордоном, заробляли кошти
на спорудження будинку. ОСОБА_5 просила
поновити їй строк позовної давності,
оскільки про порушення свого права
дізналася у 2012 році, просила визнати
недійсним договір дарування земельної
ділянки від 03.02.2005 року, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого в реєстрі під №46,
також просила встановити факт
укладення договору купівлі - продажу
спірної земельної ділянки між нею
-ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнати за нею
право власності на будинковолодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачка ОСОБА_4 заявила вимоги про
поновленні строку позовної давності,
визнання недійсною угоди дарування нею
земельної ділянки ОСОБА_2 та визнання
недійсним державного акту на право
власності на спірну земельну ділянку,
виданого ОСОБА_2 з мотивів, що до неї
заявила претензії ОСОБА_5 у 2013 році про
порушення її прав, а тому вона подала
разом з нею позовну заяву, яку просила
задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду
від 03 січня 2014 року позов задоволено
частково. Поновлено строк позовної
давності для звернення до суду. Визнано
недійсним договір дарування земельної
ділянки від 03.02.2005 року, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого реєстрі під №46.
Скасовано державний акт серії ІФ№091310
на право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2, кадастровий номер
земельної ділянки №:01:002:029,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів за №79
від 20.10.2005 року та скасовано його
реєстрацію.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
зіслалася на те, що суд допустив
порушення норм процесуального та
матеріального права права, прийняв до
розгляду в одному провадженні два
позови різних позивачів з різним
предметом спору, що регулюються
різними правовими нормами, поновив
строк позовної давності по вимозі про
визнання недійсним договору дарування
земельної ділянки, не з'ясувавши хто з
позивачів таку вимогу заявив та яка
причина поважності пропуску строку
позовної давності у ОСОБА_4, оскільки
така не зазначена у позовній заяві.
Апелянт вважає, що суд повинен був
задовольнити заяву ОСОБА_2 про
застосування строків позовної
давності, та відмовити в позові ОСОБА_4
з цієї підстави, так як поважної
причини пропуску такого строку з боку
ОСОБА_4 в позовній заяві не зазначено.
Також апелянт зазначила, що позивачка
ОСОБА_5 знала про те, що договір
дарування земельної ділянки
оформлений не на неї та не ставила
питання про визнання його недійсним,
оскільки спору не виникало, спір виник
у 2012 року щодо права на
будинковолодіння Просила апеляційну
скаргу задовільнити. Рішення суду
першої інстанції скасувати.
Постановити нове рішення про відмову в
позові за пропуском строків позовної
давності.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала,
пояснила, що оформила на себе земельну
ділянку, про що знала ОСОБА_5, між ними
були хороші стосунки, які зараз
зіпсувалися, через те, що вона належне
їй на праві власності інше
будинковолодіння подарувала дочці
ОСОБА_5, на місці якого остання теж
споруджує новий будинок. Вона
пропонувала дочці частину спірного
будинковолодіння оформити на себе,
хоча б 1/4, а решту на неї, однак остання
заперечує, бажає бути власником двох
будинковолодінь, відключила в спірному
будинку зимою тепло, не йде на жодні
компроміси. Просила в позові обом
позивачам відмовити.

Позивачка ОСОБА_5 апеляційної скарги не
визнала,підтвердила,що їй було відомо
про зміст договору дарування земельної
ділянки та що мама отримала дозвіл на
будівництво спірного будинковолодіння
,довір»яла їй,а зараз переконалася,що
вона її обманула та не хоче оформити
спірне будинковолодіння на неї
.Просила позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 апеляційної скарги не
визнала, хоча не заперечила, що зміст
укладеної угоди для неї не відігравав
ролі, так як не порушує її прав, однак у
2012 році до неї заявила претензії
ОСОБА_5, що земельна ділянка повинна
була бути оформлена на неї, їй морально
незручно перед ОСОБА_5 Просила рішення
суду залишити без змін, апеляційну
скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
заперечення ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
та перевіривши їх доказами, колегія
знаходить апеляційну скаргу
обґрунтованою частково, виходячи з
наступних доводів.

Згідно змісту ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не
відповідає.

В порушення вимог ст.214 ЦПК України
ухвалюючи рішення суд не вирішив
питань, які повинен був вирішити: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення
сторін та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані(пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд не уточнив, які із спільно
заявлених позивачами вимог хто із них
які саме вимоги підтримує, не з'ясував
чи не пропущено строк позовної
давності до вимог про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки та які є поважні
причини для поновлення такого строку,
не з'ясував хто із позивачів такі
вимоги заявляє. Поновивши строк
позовної давності суд не зазначив кому
з позивачів його поновлює та щодо яких
вимог та з яких підстав. З огляду на
допущені суттєві порушенням норм
процесуального та матеріального права
рішення суду першої інстанції не може
залишитися в силі, підлягає скасуванню
з постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
позивачці ОСОБА_4 про поновлення строку
позовної давності, визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку за
пропуском строку позовної давності, та
про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_5
про поновлення строку позовної
давності, визнання договору дарування
земельної ділянки недійсним,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання факту укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки між
нею та ОСОБА_4, визнання права власності
на будинковолодіння за
безпідставністю заявлених вимог,
виходячи з наступних мотивів.

Колегією встановлено, що 03.02.2005 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір
дарування земельної ділянки площею 2024
м.кв., розташованої у АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, посвідчений
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого в реєстрі під №46(а.с.7).

Рішенням Княжолуцької сільської ради
від 11.04.2005 року №262-17/2005 ОСОБА_2 надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку та господарських споруд на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 та проект
спорудження житлового будинку площею
94,69 м.кв., що складається з 4-х кімнат
житловою площею 54,05 м.кв. з
господарськими будівлями погоджено з
Долинською районною архітектурою.

20.10.2005 року ОСОБА_2 виданий державний
акт серії ІФ№091310 на право власності на
цю земельну ділянку, кадастровий номер
земельної ділянки №:01:002:029,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів
Княжолуцької сільської ради за
№79 (а.с.10).

У 2012 році завершено будівництво
будинковолодіння на спірній земельній
ділянці з відхиленням від проекту. При
вирішенні питання про оформлення
правовстановлюючих документів на
будинковолодіння у 2013 році між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 виник спір, який завершився
подачею даного позову до суду.

Оскільки ОСОБА_5 не є учасником спірної
угоди, то вона не мала правових підстав
для подання позовної заяви про
поновлення процесуального строку для
звернення до суду, про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, про встановлення
факту укладення договору купівлі -
продажу спірної земельної ділянки між
нею - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та про визнання
за нею право власності на
будинковолодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, а тому їй слід
відмовити в позові за безпідставністю
заявлених вимог.

Сторонами договору дарування
земельної ділянки від 2005 року були
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яким був відомий
зміст договору та який позивачка
ОСОБА_4 не оскаржувала, а отже
пропустила строк позовної давності без
поважної причини. До винесення судом
рішення ОСОБА_2 подала заяву про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до змісту ч.3, 4 ст.256 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення - це строк, в межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права та
інтересу. Ст.257 ЦК України визначено, що
загальний строк позовної
встановлюється тривалістю у 3 роки.

Сплив строків позовної давності, про
застосування якого,заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропуску строку позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Зміст договору дарування земельної
ділянки був відомий і ОСОБА_5 одразу
після його укладення, чого вона не
заперечувала. Однак, самостійно
оскаржити його вона не могла, проте
жодних претензій не виставляла
дарительці ОСОБА_4 щодо змісту
договору, а отже не може ставити і інших
вимог, які випливають з цього договору.
Також не може ставити вимоги про
визнання укладеним договору
купівлі-продажу земельної ділянки між
нею та ОСОБА_4 у 2005 році, бо такий між
ними не укладався, нотаріально
посвідчений не був. Також вона не
вправі ставити вимогу про визнання
права власності на будинковолодіння,
оскільки таке споруджувалося без
укладення письмової угоди між нею та
ОСОБА_2 про створення спільної
часткової власності та від укладення
такого вона відмовилася в даний час на
пропозицію колегії, будівництво
спірного будинковолодіння проведено з
відхиленням від проекту і на даний час
вважається самовільним будівництвом,
право власності на нього не
зареєстровано.

Відповідно до статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.3, 4 ст.256, 257 ЦК України,
керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316, 319, 323-325 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від
03 січня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення .

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання факту укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
визнання права власності на
будинковолодіння відмовити за
безпідставністю заявлених вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко