Єдиний унікальний номер 234/737/13-ц
Головуючий в 1 інстанції Кравченко О.Ю.
Доповідач: Іванова А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: БЕЗРУЧЕНКО Ю.О., ІВАНОВОЇ А.П.,

При секретарі Люліній Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк»

на рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 19 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитом та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання недійсним
кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 19 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитом відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання недійсним
кредитного договору задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір
№DNH4KS27500168 від 01 липня 2006 року, укладений
між публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_1 витрати на проведення
судово-психіатричної експертизи у сумі
3290грн., стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» у
дохід держави судовий збір у розмірі
229грн.40коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
зустрічних позовних вимог у повному
обсязі та задовольнити позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на те, що
судом порушені вимоги матеріального та
процесуального права. Апеляційна
скарга обґрунтована тим, що суд
помилково дійшов висновку, що
матеріали справи містять достатньо
правових підстав для визнання
кредитного договору недійсним на
підставі ч.1 ст.225ЦК України, оскільки
своїм підписом у договорі відповідач
підтвердив свою згоду з умовами
кредитного договору, ПАТ КБ
«ПриватБанк» свої зобов'язання виконав
належним чином, надавши відповідачеві
кредит. Крім того, позивач зазначив, що
висновок експерта для суду не є
обов'язковим та оцінюється судом за
правилами, встановленими ст.212 ЦПК
України. В даному випадку
застосовувати норми ст.225 ЦК України
неможливо, оскільки у ОСОБА_1 не
тимчасовий розлад, а постійне психічне
захворювання, що підтверджується
другою групою інвалідності, що
свідчить про те, що позивачем за
зустрічним позовом не надано суду
належних та допустимих доказів в
підтвердження своїх вимог. Також
посилався на те, що наслідком укладення
правочину, що не відповідає вимогам
закону і визнається недійсним, є
двостороння реституція, однак судом
залишено без уваги заявлена у судовому
засіданні представником позивача
вимога про застосування судом
наслідків недійсності правочину.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»,
звернувшись з позовом до ОСОБА_1,
зазначив, що відповідно до укладеного
договору №DNH4KS27500168 від 01.07.2006 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі
5165,84грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму заборгованості за кредитом
з кінцевим терміном повернення
02.07.2007року. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам складає між ним і Банком
договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається з
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов. У порушення умов
договору відповідач зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, у зв'язку із чим станом на
27.12.2012р. має заборгованість у розмірі
69628грн.73коп., яка складається з
наступного: 5165,84 грн. - заборгованість
за кредитом, 22892,92грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
37778,13грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафи відповідно до п.5.3 умов та
правил надання банківських послуг:
500грн. - штраф (фіксована частина),
3291,84грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
в якій просив визнати договір №DNH4KS27500168
від 01.07.2006року недійсним, посилаючись
на те, що після отримання позовної
заяви йому стало відомо про те, що він
нібито отримав кредит у розмірі
5165,84грн. його мати розповіла, що 04.06.2007р.
вони звертались до Краматорського
відділу міліції з заявою про порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2,
який водив його в банк для отримання
позики на свою користь, скориставшись
психічним захворюванням та
безпорадним станом. Вважає кредитний
договір №DNH4KS27500168 від 01.07.2006 року
недійсним, оскільки в момент
підписання угоди він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними та є недієздатною фізичною особою.

Представник позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
належним чином (а.с. 111, 113-114). Згідно ч.2
ст.305 ЦПК України неявка осіб, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає її
розгляду.

Заслухавши доповідь судді,
представника відповідача Фесенко А.Л.,
який просив відхилити апеляційну
скаргу та рішення суду залишити без
змін, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав:

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1
01.07.2006 року укладено кредитний договір
№DNH4KS27500168, за умовами якого ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 5165,84грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 02.07.2007р.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
складає між ним і банком договір (а.с.7-8,
10-14).

З розрахунку заборгованості за
договором №DNH4KS27500168 від 01.07.2006р.
вбачається, що станом на 27.12.2012р.
заборгованість складає 69628грн.73коп.,
яка складається з наступного: 5165,84 грн. -
заборгованість за кредитом, 22892,92грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 37778,13грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до п.5.3 умов та правил
надання банківських послуг: 500грн. -
штраф (фіксована частина), 3291,84грн. -
штраф (процентна складова) (а.с 4-6).

Довідкою до Акту огляду МСЕК серії
10-ААБ №261846 від 08.05.2012р. визначено, що
відповідач ОСОБА_1 є інвалідом
дитинства другої групи (а.с.32).

Висновком лікарської комісії міської
психіатричної лікарні м.Краматорська
№000160 від 08.05.2012р. встановлено, що ОСОБА_1
потребує постійного стороннього
нагляду строком на 6 місяців (а.с.33).

З Акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи
№77(гр.) від 27.09.2013р. вбачається, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дитинства
страждає хронічним психічним
захворюванням у вигляді органічного
розладу особистості внаслідок
резидуальної, перінатальної
енцефалопатії з
інтелектуально-мнестичним зниженням
до ступеню помірної розумової
відсталості. Ступень виявлення
інтелектуально-мнестичних порушень,
зміни особистості по органічному типу
позбавляли його здатності на момент
укладення кредитного договору
01.07.2006року розуміти значення своїх дій
та керувати ними (а.с.80-85).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приват Банк», суд першої
інстанції виходив з того, що кредитний
договір №DNH4KS27500168 від 01.07.2006р. слід
визнати недійсним, оскільки
встановлено, що ОСОБА_1 на момент
укладення кредитного договору не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Зазначений висновок суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За вимогами ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9 від
06.11.2009р., правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Судом першої інстанції правильно
надана оцінка Акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи
№77(гр.) від 27.09.2013р., виходячи з
всебічного, повного, об'єктивного та
безпосереднього дослідження наявних у
справі доказів, що відповідає вимогам
ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності у ОСОБА_1 постійного
психічного захворювання, а не
тимчасового психічного розладу не
приймаються апеляційним судом до
уваги, оскільки відповідач ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст. 39 ЦК України
не визнаний у судовому порядку
недієздатним.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Враховуючи, що вимогу про визнання
спірного кредитного договору заявлено
відповідачем за основним позовом
ОСОБА_1, а не позивачем ПАТ КБ
«ПриватБанк», спірний договір не
визнаний недійсним у встановленому
чинним законодавством порядку, тому
посилання апелянта на незастосування
судом першої інстанції наслідків
недійсності правочину за вимогою
позивача не приймаються апеляційним
судом до уваги.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які виникли
між сторонами, дав їм належну оцінку і
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги в цій частині.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді