Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, що
діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Кольчинської селищної ради, третя
особа - міськрайонне управління
державного комітету земельних
ресурсів в м.Мукачево та Мукачівському
районі про визнання незаконним та
скасування рішення селищної ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивачі звернулась в
суд із зазначеним позовом. Позов
обґрунтовують тим, 14.12.1993 року 25 сесія 21
скликання Кольчинської селищної
ради прийняла рішення про передачу у
приватну власність земельної ділянки
ОСОБА_5 Дане рішення суперечить ст. 19
Конституції України та ч.ч. 5,6 ст.17, ст.6
ЗК УРСР. Зі змісту оскаржуваного
рішення селищної ради, протоколу та
інших документів до нього, про які вони
дізналися лише на прикінці травня 2013
року, вбачається, що в ньому не
зазначено на яких підставах одержав
ОСОБА_5 у власність земельну ділянку,
не вказано як проведена її передача : за
плату або безоплатно, відсутні дані
про те, що предметом розгляду на
вказаній сесії селищної ради була
індивідуальна заява необхідного
змісту та встановленої нормативним
документом форми заява громадянина
ОСОБА_5, не зазначено будь-які дані про
його особу у відповідності до п.3
додатку №1 до Порядку передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадянам України, затвердженого
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 15.02.1993 року №10,
відсутній у ньому взагалі розмір
земельної ділянки, який повинен бути
підтверджений земельно-кадастровою
документацією землевпорядних
організацій та не зазначена мета для
якої передана земельна ділянка у
власність. Просили визнати незаконним
та скасувати рішення 25 сесія 21
скликання Кольчинської селищної
ради від 14 грудня 19993 року про
приватизацію земельних ділянок згідно
книг реєстрації заяв в частині
вирішення та розгляду заяви стосовно
ОСОБА_5 про приватизацію його земельної
ділянки та визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії
ІІІ - ЗК №003455 виданий 15.11.1999 року
ОСОБА_5

Рішенням Мукачівського місьрайонного
суду від 06 листопада 2013 року в
задоволенні заявленого позову
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2,
діючий в інтересах позивачів просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні позову через
сплив строків давності. Так, позивачам
дійсно було відомо про рішення
Кольчинської селищної ради від 14.12.1993
року, яке було предметом спору, що
розглядався Свалявським районним
судом у 2002 року. Однак, зараз, на його
запит, з архівним відділом надано
зовсім інше за змістом рішення
Кольчинської селищної ради від 14.12.1993
року, яке долучено ним до позовної
заяви, і на підставі якого і
звертається з даним позовом. Про дане
рішення від дізнався у 2013 році, а тому
строк позовної давності позивачами не
пропущено. Наводить також інші доводи,
що стосуються наявності підстав для
задоволення прозову.

В судовому засіданні представник
апелянтів ОСОБА_2, апелянт ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу, просять
її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну
скаргу заперечила, просить її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представники Кольчинської селищної
ради та третьої особи в судове
засідання не з'явилися, про місце, час
розгляду справи належним чином
повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.
305 ЦПК України розглянута у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням 25 сесії 21 скликання
Кольчинської селищної ради народних
депутатів від 14.12.1993 року вирішено
приватизувати земельну ділянку площею
0,25 га за гр. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, в тому
числі: присадибна ділянка - 0,15 га;
підсобне господарство - 0,10 га (а.с.48).

На підставі даного рішення ОСОБА_5
виготовлено державний акт на право
приватної власності на землю (а.с.14,15).

Рішенням Свалявського районного суду
від 25.11.2004 року, яке залишене без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 14.11.2006 року,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_5, Кольчинської селищної ради,
Мукачівського районного відділу
земельних ресурсів про визнання
незаконним та скасування рішення 25
сесії 21 скликання Кольчинської
селищної ради народних депутатів від
14.12.1993 року, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку виданого ОСОБА_5 на
підставі даного рішення (а.с.92-95, 98-102).
Ухвалою судді Верховного Суду України
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційної скаргою
ОСОБА_3 на вказані судові рішення (а.с.103.
104)

Відмовляючи в задоволенні заявленого
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивачами пропущено строк
позовної давності, оскільки про
існування оскаржуваного рішення та
державного акту позивачам було відомо
під час розгляду вищезазначеної
цивільної справи.

З таким висновком колегія суддів
погодитись не може виходячи з
наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

За змістом ст. 119 ЦПК України предметом
позову є матеріально - правові вимоги,
які позивач спрямовує до відповідача
та відносно яких суд повинен ухвалити
своє рішення по суті справи.

З поданого позову вбачається, що
позивачами заявлені вимоги до
відповідачів про визнання незаконним
та скасування рішення 25 сесія 21
скликання Кольчинської селищної
ради від 14 грудня 1993 року про
приватизацію земельних ділянок згідно
книг реєстрації заяв в частині
вирішення та розгляду заяви стосовно
ОСОБА_5 про приватизацію його земельної
ділянки та визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії
ІІІ - ЗК №003455 виданий 15.11.1999 року
ОСОБА_5 Підставами для визнання
незаконним даного рішення органу
місцевого самоврядування позивачами
зазначено: відсутність у рішенні даних
про особу, розміру земельної ділянки та
мети для якої вона надавалася; не
вказано чи здійснювалася передача за
плату або безоплатно; відсутні
відомості про наявність
індивідуальної заяви ОСОБА_5 про
виділення йому земельної ділянки і що
саме ця заява була предметом розгляду
сесії селищної ради.

Як підтверджено вище зазначеними
матеріалами справи, державний акт
ОСОБА_5 видано на підставі рішення 25
сесії 21 скликання Кольчинської
селищної ради народних депутатів від
14.12.1993 року, в якому чітко зазначено
особу щодо якої прийнято рішення,
розміри двох земельних ділянок та їх
цільове призначення (мета).

При цьому колегія суддів не бере
до уваги надане позивачами рішення
Кольчинської селищної ради, яке за їх
твердженням було підставою для видачі
відповідачу державного акту і є зовсім
іншим за змістом ніж вищевказане
рішення, оскільки державний акт ОСОБА_5
видано на підставі рішення 25 сесії 21
скликання Кольчинської селищної ради,
а рішення на яке посилаються позивачі
прийнято на 23 сесії 21 скликання
Кольчинської селищної ради. Також
колегія суддів враховує, що матеріали
справи не містять жодних відомостей
того, що рішення 25 сесії 21 скликання
Кольчинської селищної ради від 14.12.1993
року є сфальшованим або, що в рішенні,
на яке посилається позивач допущена
описка. Крім того, та обставина, що
відповідачу видано державний акт саме
на підставі рішення 25 сесії 21 скликання
Кольчинської селищної ради, яке
міститься на 48 аркуші даної цивільної
справи, встановлено судами першої,
апеляційної та касаційної інстанції по
вищезазначеній цивільній справі від 2006
року та інших цивільних справах між
сторонами.

Також колегія суддів констатує,
що виходячи зі змісту ст.ст. 6, 17 ЗК УРСР
(чинного на той момент) передача двох
земельних ділянок ОСОБА_5 могла
здійснюватися лише безоплатно, а тому
зазначення цієї обставини в рішенні
органу місцевого самоврядування не є
необхідним і в даному випадку
позбавлене юридичного змісту.

Як слідує з матеріалів справи, при
виготовленні державного акту
здійснювалася експлікація земельної
ділянки, виготовлялася
земельно-кадастрова документація, яка
була оплачена ОСОБА_5, що додатково
підтверджується протестом прокурора
від 06.01.1999 року (а.с.58, 59, 66-71).

Що стосується посилання позивачів на
відсутність заяви ОСОБА_5 про виділення
йому земельної ділянки, то така
обставина не підтверджена належними та
допустимими доказами.

Так, сам відповідач заперечує дане
твердження позивачів та стверджує, що
він звертався до Кольчинської селищної
ради з відповідної заявою. Зазначене
повністю узгоджується з протоколом 25
сесії 21 скликання Кольчинської
селищної ради, в якому вказано, що сесія
розглядала заяви громадян про
приватизацію земельних ділянок,
вищевказаним протестом прокурора та
судовими рішеннями ухваленими по іншим
цивільним справам між сторонами.

Посилання позивача на лист архівного
відділу Мукачівської РДА від 31.05.2013
року, в якому зазначено, що у переданих
до архіву документах Кольчинської
селищної ради відсутня заява ОСОБА_5
про приватизацію земельної ділянки не
може бути взято до уваги, оскільки як
вбачається з акту прийому-передачі
документів на державне зберігання до
держархіву Кольчинською селищною
радою передавалися лише Протоколи
сесій селищної ради і не вказано про
передачу до архіву якихось додатків до
протоколів (в тому числі заяви, які були
предметом розгляду відповідних сесій)
(а.с.219, 220). Листом Кольчинської селищної
ради від 04.11.2013 року стверджено, що
журнал реєстрації заяв громадян за
1992-1993 року в селищній раді відсутній,
оскільки термін зберігання таких
документів становить 5 років (а.с.217).

Таким чином, твердження відповідача
про його звернення Кольчинської
селищної ради з відповідною заяву
узгоджується з матеріалами справи, а
позивачі жодними належними та
допустимим доказами не довели
відсутність такої заяви, в зв'язку з чим
дане посилання позивачів на
підтвердження незаконності
оспорюваного рішення та державного
акту є безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави, на які посилалися позивачі у
своїй позовній заяві, не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи, у
зв'язку з чим у задоволенні даного
позову слід відмовити за
безпідставністю, а не через сплив
строків позовної давності.

З врахуванням викладеного рішення суду
першої інстанції, підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в заявленому позові з
вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного та керуючись
вимогами ст. ст. 307, 309 , 313, 316, 317, 319 ЦПК
України -,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 листопада 2013 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Кольчинської селищної ради, третя
особа - міськрайонне управління
державного комітету земельних
ресурсів в м.Мукачево та Мукачівському
районі про визнання незаконним та
скасування рішення селищної ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді