Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1270/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів: Денисенко
Т.С., Коваленко А.І.,
При
секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 26 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа нотаріус
Бердянської державної нотаріальної
контори Запорізької області Градова
Вероніка Григорівна про стягнення
вартості квартири та завданої
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення вартості квартири
та завданої моральної шкоди.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 26 грудня
2013 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
вирішення по суті.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частині 1 статті 312 ЦПК
України передбачено, що розглянувши
скаргу на ухвалу суду першої
інстанції, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановивши 26 грудня 2013 року ухвалу
про залишення позову ОСОБА_2 без
розгляду, суд першої інстанції
посилався на пункт 3) частини 1 статті
207 ЦПК України, згідно якого суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо належним чином
повідомлений позивач повторно не
з'явився в судове засідання, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.

При цьому суд виходив з того, що позивач
двічі (поспіль) не з'явився в судові
засідання, призначені на 03.12.2013 року та
на 26.12.2013 року (а. с. 60).

Одним із доводів апеляційної скарги є
посилання на неупередженість судді,
оскільки, як зазначає ОСОБА_2, той самий
суддя, розглядаючи іншу справу - за
позовом ОСОБА_4 до нього про виселення,
не задовольнив відвід, заявлений ним та
вирішив спір не на користь ОСОБА_2

Зазначений довід апеляційної скарги є
неприйнятним, , оскільки статтями 311, 312
ЦПК України не передбачено такої
підстави для скасування ухвали суду, як
сумніви сторони судового процесу щодо
неупередженості судді.

Інші доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд не врахував
зміст заяв позивача про відкладення
розгляду справи. В першій заяві
зазначено, що представник позивача не
може з'явитися в судове засідання,
призначене на 03.12.2013 року - в зв'язку з
зайнятістю в іншому суді, а в судове
засідання, призначене на 26.12.2013 року, не
може з'явитися інший представник -
дружина позивача, яка знаходилася на
той час в м. Москві.

Цей довід апеляційної скарги не може
бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали, виходячи з
наступного.

Частиною 1 статті 157 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає справи
протягом розумного строку, але не
більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі, а справи про
поновлення на роботі, про стягнення
аліментів - одного місяця.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав та свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод гарантує
кожній фізичній або юридичній особі
право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має
чіткого визначення, проте розумним
строком слід вважати строк, який
необхідний для вирішення справи у
відповідності до вимог матеріального
та процесуального закону.

Процесуальний закон встановлює
граничний строк розгляду цивільних
справ: загальний - не більше двох
місяців з дня відкриття провадження у
справі; спеціальний (справи про
поновлення на роботі та стягнення
аліментів) - не більше одного місяця з
дня відкриття провадження у справі.

У виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більш
як на один місяць (частина 2 статті 157
ЦПК України).

Повторне продовження строку розгляду
справи законодавством не передбачено,
тобто недопустиме за жодних обставин.

З матеріалів справи видно, що позовна
заява ОСОБА_2 надійшла до суду 27.06.2013
року за вх. № 26751 (а. с. 4), ухвалою судді
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 27.06.2013 року
позовну заяву залишено без руху та
надано позивачу строк для усунення
недоліків (а. с. 21).

Ухвалою від 02.09.2013 року відкрито
провадження в справі, призначено
попереднє судове засідання на 01.10.2013
року (а. с. 28).

Частиною 3 статті 27 ЦПК України
визначено, що особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов'язки. В
матеріалах справи відсутні будь-які
письмові клопотання позивача або його
представника щодо продовження
розгляду справи, а з матеріалів
справи вбачається, що позивач протягом
всього періоду розгляду справи
зловживає своїми процесуальними
обов'язками та намагається з
надуманих підстав затягнути розгляд
справи, що призводить до невиправданої
тяганини в справі.

28.10.2013 року справа розглядалася по суті,
в судовому засіданні були присутні
представник позивача та свідок з боку
позивача, розгляд справи був
відкладений на 03.12.2013 року (а. с. 46).

В матеріалах справи є витяг з договору
про надання юридичних послуг №13/37 від
28.10.2013 року, з якого видно, що інтереси
позивача представляє адвокат ОСОБА_6 (а.
с. 42).

В заяві від 03.12.2013 року позивач ОСОБА_2
просив перенести слухання справи,
призначене на 03.12.2013 року - в зв'язку з
тим, що його представник зайнятий у
розгляді іншої справи а тому розгляд
справи було відкладено на 26.12.2013 року(а.
с. 51-52).

25.12.2013 року від ОСОБА_2 надійшла заява
про перенесення розгляду справи - за
станом його здоров'я та в зв'язку з тим,
що його представник на момент розгляду
справи знаходиться за межами держави
(а. с. 57).

Проте, в матеріалах справи відсутні
будь-які документи, які підтверджують
поважність причин відсутності
представника позивача або самого
позивача в судових засіданнях, які мали
відбутися 03.12.2013 року та 26.12.2013 року.

Також апелянт ОСОБА_2 посилається на те,
що оскаржувана ухвала постановлена
без врахування того, що з поважних
причин був відсутній і інший його
представник - його дружина, але не
вказує в апеляційній скарзі прізвище
дружини.

В матеріалах справи відсутні будь-які
клопотання позивача щодо відкладення
розгляду справи в зв'язку з
неможливістю явки в судове засідання
його дружини, яка, на думку позивача, є
його представником.

Зі змісту довіреності, яка знаходиться
в матеріалах справи, не вбачається, що
дружина позивача є представником. Так,
в нотаріально посвідченій довіреності
від 19.05.2011 року зазначено, що
представником ОСОБА_2 є ОСОБА_3 (а. с. 13).

Слід зазначити, що ОСОБА_3 не може бути
представником позивача, оскільки вона
вказана в позові в якості
відповідача, а посилання апелянта на
те, що в судовому засіданні з поважних
причин була відсутня його дружина (без
зазначення прізвища), взагалі
безпідставні, оскільки будь-якої іншої
довіреності від імені ОСОБА_2 в справі
не має.

До того ж, оскаржуваною ухвалою права
позивача не порушено, оскільки він має
право вдруге звернутися до суду з даним
позовом.

З огляду на вищевикладене судова
колегія вважає, що відсутні підстави
для скасування ухвали суду першої
інстанції від 26 грудня 2013 року - про
залишення без розгляду позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
нотаріус Бердянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Градова Вероніка Григорівна -
про стягнення вартості квартири та
завданої моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 26 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: