Справа № 527/2970/13-ц
номер провадження 2/527/19/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2014 року Глобинський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючої -
судді Марущак Р.М.

при секретарі -
Проценко А.О.

з участю

позивача - ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Глобине цивільну справу
за об»єднаними в одне провадження
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частку у спільному
сумісному майні подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права особистої приватної
власності, ІІІ особа без самостійних
вимог щодо предмету спору - Глобинське
районне управління юстиції в особі
реєстраційної служби,

встановив :

ОСОБА_1 06.11.2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 в якому (з
урахуванням уточнених позовних вимог)
прохала визнати за нею право
власності на ? частку жилого будинку з
надвірними будівлями, розташованого
по АДРЕСА_2 та на ? частку
приватизованої земельної ділянки
площею 0,18 га, яка знаходиться за цією ж
адресою.

Мотивувала тим, що вказане майно
було придбане під час шлюбу з
відповідачем, а тому є спільною
сумісною власністю, проте, після
розірвання шлюбу за рішенням
Глобинського районного суду
Полтавської області від 03.10.2012 року
вона та колишній чоловік не можуть
дійти згоди щодо його розподілу .

04.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в
якому прохав визнати за ним право
особистої приватної власності на
вищевказані спірні будинок з
надвірними будівлями та земельну
ділянку.

Позовні вимоги обґрунтував тим,
що нерухоме майно - будинок з
надвірними будівлями та земельна
ділянка, розташовані по АДРЕСА_2, були
куплені за кошти, одержані ним від
продажу належної йому на праві
власності квартири номер два, що
знаходиться у житловому будинку по
АДРЕСА_1. Він був її власником на
підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
Глобинською міської радою 01.04.1994 року
на 1/3 частку та свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
Глобинською державною нотаріальною
конторою 18.06.2001 року за реєстровим № 2-733
на 2/3 частки.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом - ОСОБА_1, її
представник ОСОБА_5 позов підтримували,
посилаючись на підстави та обставини,
викладені в ньому. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 прохали
відмовити.

ОСОБА_1, зокрема, не заперечувала і
визнала, що проживала разом із ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1 , яка належала йому на
праві власності. Пояснила, що в зв»язку
з тим, що чоловік пиячив і не турбувався
про матеріальне забезпечення сім»ї
виникли великі борги за надані
комунальні послуги, в квартирі
відрізали і світло, і газ. По цій
причині вирішили її продати , щоб
погасити комунальні борги, а натомість
придбати будинок. Десь через місяць
після продажу квартири з дозволу
господарки-продавця вселилися в не
газифікований будинок по АДРЕСА_2 , але
договір його купівлі - продажу чоловік
оформив нотаріально значно пізніше -
14.06.2003 року, оскільки грошей на його
придбання не вистачало. Значна частина
грошей одержаних після продажу
квартири пішла на погашення боргів, а
частину чоловік пропив. Грошей на
купівлю будинку не вистачало. Вона
вмовила продавця почекати з
оформленням, поки не назбирають
грошей. Ні авансу, ні завдатку не
давали. Для покупки будинку вона
особисто внесла свої кошти - десь 3-3.5
тис. грн., частину яких заробила
неофіційно працюючи в кіоску, а
частину отримала від своїх батьків як
допомогу. Визнати право власності на
свою частку в судовому порядку
вирішала в інтересах своїх дітей, так
як впевнена, що батько про них не
потурбується. На даний час розподіляти
будинок в натурі намірів не має.

Представник позивачки - ОСОБА_5, в
судовому засіданні звертав увагу суду
на те, що статус майна придбаного в
шлюбі презюмується як спільна сумісна
власність подружжя і довести
протилежне зобов»язана та сторона, яка
цю обставину заперечує, тобто ОСОБА_2
Останній, на його думку, таких доказів
суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2 ( він же позивач
по зустрічному позову), його
представник ОСОБА_3 зустрічний позов
підтримували, у задоволенні позову
ОСОБА_1 прохали відмовити.

ОСОБА_2, зокрема, мотивував тим, що
будинок по АДРЕСА_2 він купив за кошти,
виручені від продажу 1 листопада 2002
року належної йому на праві власності
квартири АДРЕСА_1. Не заперечував, що на
момент її продажу мав борги по оплаті
комунальних послуг в розмірі
еквівалентному 400-600 доларам США, проте,
вказував, що причиною продажу стало те,
що він отримав травму і потребував
коштів на операцію. Пояснив, що
квартиру продав за 2700 доларів США, з
яких її покупець відняла десь 400 чи 600
доларів (точно не пам»ятає) як борги за
комунальні послуги. За придбання
будинку домовлявся особисто із сім»єю
ОСОБА_16 - жителями м. Глобине, які
доглядали за будинком ОСОБА_6. Віддав
завдаток в розмірі 300 доларів США,
домовилися, що ціна продажу будинку -
1500 доларів США. Договір купівлі-продажу
нотаріально оформив значно пізніше -
14.06.2003 року, не через відсутність
коштів, як вказує колишня дружина, а
через те, що в продавця не були в
порядку документи. Він заперечує
пояснення позивача по первісному
позову щодо нього, оскільки саме вона
майже не працювала, а він весь час
працював вантажником на цукровому
заводі і одержував немалі гроші.

Свідок зі сторони ОСОБА_2 - ОСОБА_7,
пояснила, що була подругою його
покійної матері. Може підтвердити, що
сторони проживали в квартирі батьків
ОСОБА_2, а після їх смерті він її продав
і купив будинок, в який відразу його
сім»я переселилася. По якій причині та
за яку суму він продав квартиру, по
якій ціні придбав будинок їй невідомо.

Інший свідок зі сторони
відповідача - ОСОБА_8, дала аналогічні
показання. Пояснила, що на час продажу
ОСОБА_2 квартири була його сусідкою. Їй
відомо, що відразу після продажу він із
сім»єю перебрався в куплений в районі
елеватора будинок. За яку ціну було
продано квартиру і за чиї гроші куплено
будинок їй невідомо. Може підтвердити,
що ОСОБА_2 в той період працював на
цукровому заводі, а ОСОБА_1 була
домогосподаркою і доглядала за дітьми.

Свідок ОСОБА_10 - кум сторін,
пояснив, що йому зі слів обох із
подружжя, а також зі слів свого
начальника, член сім»ї якого була
покупцем, відомо, що квартиру, яка
належала ОСОБА_2 було продано десь за 3000
доларів США. Відразу після її продажу ,
в листопаді чи в грудні 2002 року (точно
не пам»ятає), ОСОБА_2 переїхали до
будинку по АДРЕСА_2, який придбали за
гроші виручені від продажу квартири.
За будинок дали 300 доларів США, як
завдаток.

Свідок ОСОБА_11, допитаний за
клопотанням відповідача, повідомив, що
його мати - ОСОБА_6 - продавець будинку
по АДРЕСА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_4.
Події пов»язані з продажем будинку він
в зв»язку з їх давністю пам»ятає
погано. Будинок було продано за 1300 чи
за 1500 доларів США. Коли саме
передавалися кошти - під час
нотаріального посвідчення договору чи
раніше, кому саме - йому чи його матері,
чи давав покупець завдаток сказати не
може. Може підтвердити, що саме він
(свідок) займався виготовленням
якихось документів для продажу
будинку. Почав цим займатися, як було
прийнято рішення про його продаж , але
точно сказати коли це було не може.
Сім»я покупця почала проживати в
будинку до нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу, але в який
час та на яких умовах також не
пам»ятає. Достовірно знає, що при
нотаріальному посвідченні договору
купівлі-продажу будинку його мати була
присутня.

Представник ІІІ особи -
Глобинського районного управління
юстиції, в судове засідання не
з»явився. Надана заява про розгляд
справи у відсутності представника.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

З 28.05.1994 року по 3.10.2012 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який було
розірвано рішенням Глобинського
районного суду Полтавської області від
3.10.2012 року. Рішення набрало законної
сили.

Документально підтверджується і
не заперечується сторонами, що в період
шлюбу, на підставі посвідченого
приватним нотаріусом Глобинського
районного нотаріального округу
договору купівлі - продажу серії ВАК №
909150 від 14.06.2003 року , реєстровий № 1087,
ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 за 7420 грн. жилий
будинок з надвірними будівлями та
приватизовану земельну ділянку площею
0.18 га, що знаходяться в АДРЕСА_2.

Договір пройшов державну
реєстрацію в Кременчуцькому МБТІ.
Згідно з витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
реєстрація права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями ,
розташованого по АДРЕСА_2 , проведена
18.02.2008 року на ім»я ОСОБА_2, як власника
1/1 частки власності.

Купівлі названого будинку
передував в часі продаж ОСОБА_2
квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Глобинською міською
радою 1.04.1994 року на 1/3 частку,
зареєстрованого в Кременчуцькому МБТІ
1.04.1994 року в реєстрову книгу № 1 за
реєстровим № 32, та свідоцтва про право
на спадщину за законом на 2/3 частки,
виданого Глобинською державною
нотаріальною конторою 18.06.2001 року за
реєстровим № 2-733, зареєстрованого
Кременчуцьким МБТІ 15.04.2002 року в
реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 32.

Вказану квартиру ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 ,
що підтверджується договором
купівлі-продажу від 1.11.2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Глобинського районного нотаріального
округу ОСОБА_12 Ціна продажу склала 11340
грн. В пункті 1 вказаного договору
нотаріусом допущено описку при
написанні номеру жилого будинку, в
якому знаходиться квартира ( АДРЕСА_3
замість АДРЕСА_1), проте, для вирішення
спору вказане не має суттєвого
значення, оскільки обидві сторони
визнають і не заперечують, що була
продана квартира АДРЕСА_1.

Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв до 1
січня 2004 року та був чинний на час
набуття спірного майна, майно набуте
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

За ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Частина 1 ст.28 КпШС України передбачала
, що в разі поділу майна, яке є спільною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Вказані норми свідчать, що набуття
майна за час шлюбу створює презумпцію
права спільної сумісної власності
подружжя, тобто, якщо майно було набуте
за час шлюбу, передбачається
(презюмується), що воно є спільним.
Протилежне, тобто належність майна до
роздільного майна подружжя, потребує
доведення. Якщо при поділі майна один з
подружжя стверджує, що певна річ була
набута за час шлюбу на власні кошти
цієї особи, то такі факти потребують
доведення в суді.

Згідно статтей 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Позивач надала суду докази того, що
спірний будинок було придбано під час
шлюбу, а саме :

- копію рішення Глобинського районного
суду від 3.10.2012 року у справі № 1604/2265/2012,
з якого вбачається, що шлюб тривав з
28.05.1994 року по 3.10.2012 року;

- копію нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу жилого
будинку з надвірними будівлями і
земельної ділянки серії ВАК № 909150,
укладеного 14.06.2003 року.

Натомість відповідач по первинному
позову - ОСОБА_2, не надав суду належних
і безспірних доказів того, що житловий
будинок було придбано за кошти, які
були його особистою власністю.

Так, допитані за його клопотанням
свідки - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11
підтвердили лише факт продажу ОСОБА_2
належної йому на праві власності
квартири та факт купівлі будинку за
адресою АДРЕСА_4. В той же час жодному з
названих свідків не було відомо за чиї
кошти було придбано будинок, тобто
обставина, яка стосується предмету
доказування.

Показання свідка ОСОБА_10, який
стверджував, що спірний будинок було
придбано за кошти отримані від продажу
квартири, належної ОСОБА_2 суд сприйняв
критично, оскільки достовірно
встановлено, що це показання з чужих
слів, тобто таке, що ґрунтується на
поясненні іншої особи. Як на джерело
своїх свідчень свідок посилався на
інформацію, яку почув від ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Остання це категорично
заперечувала.

Крім цього, суд звернув увагу, що розрив
в часі між продажем квартири та
купівлею будинку значний : з 1
листопада 2002 року по 14 червня 2003 року ,
тобто більше семи місяців. Твердження
ОСОБА_2 про те, що це було викликано
неготовністю документів продавця, а не
відсутністю коштів на придбання
будинку є сумнівним, оскільки вказана
обставина спростовується
документально.

Так, на час купівлі-продажу жилого
будинку з надвірними будівлями і
земельної ділянки , тобто станом на 14
червня 2003 року, згідно п. 2 договору,
продавець надала нотаріусу:

- правовстановлюючий документ на
будинок, а саме договір купівлі -
продажу, посвідчений Глобинською
державною нотаріальною конторою 12.06.1992
року за реєстром № 1-1062, зареєстрований
Кременчуцьким МБТІ 15.06.1992 року в
реєстрову книгу № 17 за реєстровим № 3043
;

- правовстановлюючий документ на
приватизовану земельну ділянку -
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 040300,
виданий на ім»я ОСОБА_6 Глобинською
міською радою 16.06.2000 року,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 884.

Вказане свідчить про те, що всі
документи на підставі яких можна було
вчинити договір купівлі-продажу
спірного будинку і земельної ділянки,
продавець одержала в 1992 році та в 2000
році і потреби у їх виготовленні в
період з 1 листопада 2002 року по 14 червня
2003 року не було.

Суд відмовив у задоволенні клопотання
відповідача , заявлене в судовому
засіданні під час розгляду справи по
суті , про допит в якості свідка
громадянки ОСОБА_13, якій він ніби - то
після продажу квартири передав на
зберігання кошти отримані від її
реалізації. Це клопотання було
заявлено з порушенням вимоги ч.2 ст. 27
ЦПК України, якою встановлено, що для
підтвердження своїх вимог або
заперечень особи, які беруть участь у
справі, зобов»язані подати усі наявні
у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо воно не проводиться - до початку
розгляду справи по суті. Будь-яких
доказів поважності несвоєчасного
заявлення вказаного свідка сторона не
надала.

Не заслуговують на увагу і доводи
відповідача про те, що продавець з його
особистих коштів отримала від нього
завдаток за будинок в сумі 300 доларів
США, оскільки це повинно
підтверджуватися таким засобом
доказування як розписка ОСОБА_6 про
отримання коштів, чи документами про
поштовий чи банківський переказ цих
грошей названій особі. Крім цього, суд
звернув увагу на те, що в п.3 договору
купівлі-продажу від 14.06.2003 року
зазначено «продаж вчинено за 7420
гривень, які Продавець одержала від
Покупця при підписанні цього
договору», що знову ж таки спростовує
вищевказане твердження, адже під
договором стоять власноручні підписи і
продавця і покупця, як посвідчення
правильності викладеного.

На думку суду, факт переселення
подружжя ОСОБА_2 до будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, майже
відразу після продажу квартири ОСОБА_2,
який визнаний і не заперечується обома
сторонами, не може слугувати
підтвердженням факту купівлі
вказаного нерухомого майна за кошти
належні на праві особистої власності
відповідачу, адже відповідно до ч.4 ст.
60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши належність , допустимість ,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також їх достатність і
взаємний зв»язок у сукупності, суд
прийшов до висновку, що жилий будинок
з надвірними будівлями, розташований
по АДРЕСА_2 та приватизована земельна
ділянка площею 0,18 га, яка знаходиться
за цією ж адресою є об»єктами права
спільної сумісної власності.
Безспірних належних доказів
протилежного ОСОБА_2 не надав.

З огляду на викладене частки обох із
колишнього подружжя у названому майні
згідно закону є рівними - по ? на
кожного. Позов ОСОБА_1 з названих
підстав підлягає задоволенню. У
задоволенні позову ОСОБА_2 слід
відмовити.

Той факт, що в період продажу квартири
та придбання житлового будинку і
земельної ділянки ОСОБА_1 , згідно
записів в її трудовій книжці, не
працювала, висновків суду не змінює,
оскільки згідно припису ст. 22 КпШС
України, чинній на час виникнення
правовідносин, подружжя користується
рівними правами на майно, яке є
спільною сумісною власністю, і в тому
разі, якщо один з них був зайнятий
веденням домашнього господарства,
доглядом за дітьми або з інших поважних
причин не мав самостійного заробітку.
Не спростовується відповідачем, що у
вказаний період дружина займалася
домашнім господарством і доглядом за
малолітніми на той час дітьми : сином
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочкою ОСОБА_15
, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом достовірно встановлено, що
правовстановлюючий документ на
куплену земельну ділянку площею 0.18 га -
Державний акт встановленої форми ,
ОСОБА_2 на своє ім»я до цього часу не
виготовив.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 81
Земельного Кодексу України в редакції
чинній на момент нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
від 14.06.2003 року , громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі придбання за
договором купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами.

В п. 6 названого договору також
зазначено, що право власності на
земельну ділянку виникає у покупця з
моменту підписання договору.

Це означає, що ОСОБА_2 з моменту
підписання договору набув право
власності на спірну земельну ділянку, а
отже, законодавчих перепон для
визначення в ній частки ОСОБА_1 немає.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. ОСОБА_1 наданням
квитанції підтвердила сплату нею
судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Ця
сума стягується на її користь з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 24, 28 Кодексу про шлюб
та сім»ю України, ст. 17 Закону України
«Про власність», ст. ст. 10,11.30, 60,61, 88, 212-215
ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1:

- право власності на ? частку житлового
будинку літ. А, а з надвірними будівлями
(сарай літ. Б, погріб літ. В, вбиральня
літ. Г, гараж - літня кухня серії літ. Е,
колодязь к), розташованого по АДРЕСА_2,
який належить на праві власності
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу жилого будинку з
надвірними будівлями і земельної
ділянки ВАК № 909150 від 14.06.2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Глобинського районного нотаріального
округу Полтавської області за
реєстровим номером 1087, зареєстрованого
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно 18.02.2008 року;

- право власності на ? частку
приватизованої земельної ділянки
розміром 0.18 га, що знаходиться в
АДРЕСА_2, на території Глобинської
міської ради Полтавської області,
переданої для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, належну на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу жилого будинку з
надвірними будівлями і земельної
ділянки ВАК № 909150 від 14.06.2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Глобинського районного нотаріального
округу Полтавської області за
реєстровим номером 1087.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права особистої приватної
власності - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування судових витрат 229 грн. 40
коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Р. М. Марущак