АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7255/14 Справа № 205/6684/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Залімська Н. В. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

15 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство "ДМБТІ", ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, поновлення строку прийняття спадщини, скасування рішення, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, реєстрацію права власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство "ДМБТІ", ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_5 про встановлення факту родинних стосунків між ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 року, як сином та ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як батьком; про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його батька - ОСОБА_7; про скасування рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 246 від 19 липня 1996 року про прийняття на баланс ? частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 виробничого житлового ремонтно- експлуатаційного об'єднання Ленінського району м. Дніпропетровська; про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 3 липня 1997 року укладеного між Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5; про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 26/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яке складається з житлового будинку А-1, площею 53,1 кв. м., підсобних приміщень- Б- убиральня , Ж- сарай.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 року, як сином, та ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як батьком.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті його батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Скасовано рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 246 від 19 липня 1996 року про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 виробничого житлового ремонтно - експлуатаційного об'єднання Ленінського району м. Дніпропетровська.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 3 липня 1997 року укладеного між Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 26/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1, площею 53,1 кв. м., Б - уборної, Ж - сараю, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 392 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2014 року стягнуто з Ленінської районної у м. Дніпропетровську Ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 294 грн.19 коп.(а.с.198).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року доповнено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння АДРЕСА_1 від 3 липня 1997 року, укладеного між Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 26/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлових приміщень 1-2, 1-3 житлового будинку А-1 житловою площею 22,6 кв. м. у прибудові А-2-1 коридор 1-1 площею 10,3 кв. м., А-2-1 погріб, ганок а-2, навіс а-4-1, огорожі №1-2.(а.с.202-204).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 21 березня 1957 року належало на праві особистої власності діду позивача - ОСОБА_7.

Відповідно до технічного паспорту воно складається з житлового будинку А-1, загальною площею 53,1 кв. м. господарських будівель та споруд та розташовано на земельній ділянці, площею 392 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (копія а.с.26 ).

Після його смерті домоволодіння АДРЕСА_1 успадкували за законом в рівних частках два його сина: ОСОБА_6 (батько позивача) та ОСОБА_9 (дядько позивача).

ОСОБА_9 (дядько позивача) звернувся до державної нотаріальної контори і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, яка була витребувана з Державної Дніпропетровської нотаріальної контори Ленінського району м. Дніпропетровська та оглянута в судовому засіданні.

ОСОБА_6 (батько позивача) разом з ОСОБА_7 проживав в домоволодінні до дня відкриття спадщини однією сім'єю і прийняв спадщину фактично в порядку ст. ст. 418, 429 ЦК УРСР (в редакції 1922 року зі змінами) та ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року (факт прийняття спадщини було підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_10.).

Правовстановлюючі документи в державній нотаріальній конторі ОСОБА_6 (батько позивача) не отримував, але звертався в КП "ДМБТІ" із замовленням про видачу довідки-характеристики для оформлення спадщини(а.с.25).

Копія довідки-характеристики додана до матеріалів позову, що також підтверджує факт родинних стосунків (а.с.25).

03 липня 1973 року ОСОБА_9 (дядько позивача), належну йому 1/2 частину домоволодіння продав ОСОБА_11, після смерті якого, 07 листопада 1994 року спадщину за законом прийняла ОСОБА_12, а після смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадкоємцем даної частки за заповітом стала її донька ОСОБА_4, яка по даній справі є 3-ю особою. Доказами викладеного є копія свідоцтва про спадщину за законом від 23 травня 1995 року та копія рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2003 року, які додані до матеріалів цивільної справи (а.с.29).

Батько позивача - ОСОБА_6 прийняв спадщину у вигляді 1/2 частини домоволодіння фактично, але не оформив її, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер (копія свідоцтва про смерть а.с.24).

Відповідно до ст.ст. 418 та 429 ЦК України в редакції 1922 року зі змінами та ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Факт прийняття спадщини підтверджено показаннями свідка ОСОБА_10

Відповідно до ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року, прийняте спадкове майно визнається належним спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Таким чином 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 стала належати ОСОБА_6 (батькові позивача) з дня смерті його батька (діда позивача) - ОСОБА_7, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі пояснень представника позивача та свідка ОСОБА_10 судом встановлено, що батьки позивача: ОСОБА_6 та ОСОБА_13 припинили шлюб ще в 1958 році, коли позивачу виповнилось 2 роки.

Після припинення шлюбних стосунків він, знаходячись під опікою матері, став проживати за адресою: АДРЕСА_2. Позивач не знав батька, він не утримував його, не займався його вихованням, не спілкувався з ним по незалежним від позивача причинам. Позивач також не знав про смерть батька та про спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Цей факт став відомий йому випадково в 2012 році, що підтвердила свідок ОСОБА_10, тому суд дійшов до правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 550 ЦК України (в редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом , якщо суд визнає причини пропуску поважними. Спадок може бути прийнято після закінчення вказаного строку і без звернення до суду при згоді на це всіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Враховуючи, що інших спадкоємців після смерті батька позивача не було, то відсутні і заперечення проти прийняття ним спадщини після закінчення шестимісячного строку.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 246, від 19 липня 1996 року 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 була прийнята на баланс ЖРЕО Ленінського району м. Дніпропетровська , в КП "ДМБТІ" було зареєстровано право власності за місцевою радою (копія рішення а.с.34).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 липня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, Виконавчий комітет Ленінської районної ради м. Дніпропетровська продав, а ОСОБА_2 купила 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (копія договору купівлі-продажу а.с.27).

За актом ідеальних часток від 08 серпня 2002 року КП "ДМБТІ" частки власників домоволодіння були змінені: за ОСОБА_12 визначено частку - 74/100 частини домоволодіння, а за ОСОБА_2 - 26/100 частини (копія акту а.с.146).

Право власності на частини домоволодіння в таких розмірах було визнано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2003 року (копія рішення а.с.29).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, в редакції 2003 року, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, строк давності позивача по справі повинен обчислюватися з дня коли йому стало відомо про порушення права, тобто з грудня 2012 року.

Правочини, а саме: рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 246 від 19.07.1996 року про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 03.07.1997 року, укладеного між виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська та ОСОБА_2 слід визнати недійсними.

Відповідно до ст. 48 ЦК України, в редакції 1963 року, недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все отримане по угоді.

Договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 був укладений між Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська та ОСОБА_2 від 03 липня 1997 року на підставі рішення виконавчого комітету № 246 від 19 липня 1997 року "Про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння", однак це рішення прийнято з грубим порушенням закону.

Відповідно до ст. 137 ЦК України (1963 року) майно, яке не має власника, або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням Виконавчого комітету районної, міської ради, винесеним за заявою фінансового органу.

Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом. Інформацію з ДМБТІ про 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 Державна податкова інспекція Ленінського району м. Дніпропетровська отримала тільки в березні 1996 року (копія запиту а.с.), але жодних вiдомостей про прийняття зазначеного майна на облiк фiнансовим органом відповідачем суду не надано.

На вимогу суду представником відповідача - виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську - матеріали процедури взяття на облік безхазяйного майна та передачі його на баланс ВЖРЕО Ленінського району м. Дніпропетровську надані не були.

Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що заява про наявність безхазяйного майна фінансовому органу відповідачем - Виконавчим комітетом не подавалась. Рішення № 246 від 19 липня 1997 року, як прийняте безпідставно, підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 225 ЦК України (1963 року) право продажу майна належить тільки власнику.

Оскільки Виконавчий комітет отримав право власності на нерухоме майно всупереч закону, то права розпорядитися - продати, відповідач також не мав.

Крім того, відповідно до п.30 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття рішень щодо відчуження комунального майна є виключною компетенцією Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, Виконавчий комітет Ленінської районної ради м. Дніпропетровська перевищив свої повноваження і уклав угоду, яка не відповідає вимогам діючого законодавства і на підставі ст. 48 ЦК України (ред. 1963 року) повинна бути визнана недійсною.

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не може бути визнана добросовісним набувачем відповідно до ст. 145 ЦК України (ред.1963 року).

ОСОБА_2 задовго до укладення договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 самовільно зайняла житлове приміщення та самостійно без відповідного доручення чи довіреності займалась підготовкою та оформленням документів в КП "МБТІ" для продажу домоволодіння АДРЕСА_1 на своє ім'я ще задовго до винесення рішення Виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 246 від 19 липня 1996 року про прийняття на баланс ВЖРЕО та отримання реєстраційного посвідчення від 19 квітня 1997 року, що підтверджується копією запиту податкової інспекції Ленінського району, копією її замовлення № 6153 від 16 квітня 1996 року в ДМБТІ (з якого вбачається про самовiльне вселення та незаконне проживання в зазначеному домоволодінні), копією довідки-характеристики від 16 травня1996 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 від імені Виконавчого комітету до КП "ДМБТІ" для реєстрації права власності була надана копія рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 246 від 19 липня 1996 року про прийняття на баланс ВЖРЕО Ленінського району м. Дніпропетровська ? частини домоволодіння АДРЕСА_1. В даному рішенні було вказано, що власником ? частини даного домоволодіння був ОСОБА_7 (копія реєстраційної справи КП "МБТІ" а.с.33).

В 2013 році позивачу ОСОБА_3 Виконавчим комітетом Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську за його зверненням була надана копія рішення за цією датою і цим же номером, однак в цьому рішенні вказано, що власником ? частини домоволодіння є не ОСОБА_7, а ОСОБА_6 (який спадщину офіційно не оформляв), тому судом першої інстанції встановлено ще й факт фальсифікації рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 246 від 19 липня1996 року де незаконно змінено прізвище, ім'я та по батькові вказаного у рішенні власника 1/2 частини домоволодіння.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 діяла не добросовісно, а зловживаючи своїми зв'язками з службовими особами, самовільно захопила домоволодiння розташоване у АДРЕСА_1 та незаконно вселилася в нього.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не з'ясував особу позивача, який не з'являвся до суду першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні приймав участь представник позивача за належно оформленою довіреністю нотаріуса (а.с.71), що не протирічить діючому процесуальному закону.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту родинних стосунків між дідом позивача - ОСОБА_7 та батьком позивача - ОСОБА_6.

Цей факт підтверджений в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , показання якого відповідно до вимог ст.63 ЦПК України є належним та допустимим доказом по справі згідно до вимог ст.ст.57-59 ЦПК України.

Крім того, у рішенні Виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську вказано, що власником ? частини домоволодіння є не ОСОБА_7, а ОСОБА_6, які є рідним батьком та сином.

Посилання у скарзі на те, що позивач не вказав, які саме його права порушені, не відповідає дійсності, оскільки незаконним відчуженням спадщини порушені права позивача.

Доводи про те, що суд не мав права одночасно розглядати справу і відносно скасування державної реєстрації, оскільки ці вимоги відносяться до компетенції адміністративних судів, необґрунтовані. В уточненій позовній заяві позивача (а.с.16-22) ці вимоги заявлені не були.

Є необґрунтованим і посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а тому повинен звертатися до суду із заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Дідусь та батько позивача померли задовго до 2004 року. Лише ЦК України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року, передбачено звернення спадкоємця до суду із заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, однак спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, чинне законодавство на час їх виникнення не передбачало окремого звернення спадкоємця із заявою до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини, а передбачало поновлення строку для прийняття спадщини, що є різними правовими категоріями. Саме з вказаними вимогами позивач і звернувся з позовом.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила в судовому засіданні суду першої інстанції факт прийняття спадщини батьком позивача після смерті діда позивача, а також те, що лише в 2012 році позивач дізнався про смерть свого батька - ОСОБА_6. За таких обставин суд дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не є суттєвими для правильного вирішення спору, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 та додаткові рішення від 04 серпня 2014 року та 27 серпня 2014 року, як складові основного,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.