Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Справа №607/1920/13- ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого
В.М. Братасюка

секретаря сз
І.М. Дилієвської

за участю позивачки ОСОБА_2,
представника позивачки ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_8, представника
третьої особи Гуйда Г.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Роміс» про визнання
недійсним та скасування державного
акта про право власності на земельну
ділянку та припинення його державної
реєстрації, та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою
шляхом звільнення її частини з
переміщенням огорожі,-

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області надійшов
позов, згідно змісту якого ОСОБА_2
заявила вимогу до ОСОБА_4, третя особа
товариство з обмеженою
відповідальністю «Роміс», про визнання
недійсним та скасування державного
акта про право власності на земельну
ділянку серії ЯА №487006 від 31.05.2005 року,
виданого ОСОБА_4, та припинення його
(акта) державної реєстрації.

В обґрунтування позову посилається на
ту обставину, що позивачка є
спадкоємицею після смерті діда, ОСОБА_7,
належного йому будинковолодіння в
АДРЕСА_1, на котре позивачка отримала
свідоцтво про право на спадщину від 12
серпня 2009 року.

Надалі ОСОБА_2 рішенням сесії сільської
ради в 2011 році було виділено земельну
ділянку площею 0. 2016 га. за зазначеною
адресою, однак позивачка не може
виготовити державний акт на землю,
оскільки в процесі вироблення
технічної документації виявилося, що
має місце накладання частини земельної
ділянки відповідача на земельну
ділянку позивачки ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її представники позов підтримали та
просять вимогу задовольнити.

При вирішенні спору представник ТОВ
«Роміс» поклався на думку суду.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 та його
представники проти задоволення позову
заперечили на безпідставністю, й
заявили зустрічний позов до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користування
земельною ділянкою шляхом звільнення ї
частини площею 0, 032 га з демонтажем
встановленої металевої огорожі, та
знесенням самочинно збудованої ОСОБА_2
господарської споруди.

За клопотанням сторони позивача за
первісним позовом, ухвалою суду від
29.01.2014 року, вимогу про знесення
самочинно збудованої ОСОБА_2
господарської споруди, залишено без
розгляду.

В обґрунтування зазначили, що у ОСОБА_4
наявний державний акт про право
власності на земельну ділянку площею 0,
2225 га в АДРЕСА_1, котрий набутий ОСОБА_4
згідно рішення сесії в 2005 році.

При цьому межові знаки, в ході
виготовлення технічної документації
були узгоджені особисто дідом ОСОБА_2 -
ОСОБА_7, котрий до межі заперечень не
мав. Натомість після успадкування
будинковолодіння, ОСОБА_2 самочинно
встановила огорожу по межі земельних
ділянок сторін спору, таким чином, що
відбулося захоплення частини
земельної ділянки ОСОБА_4

Відтак ОСОБА_4 просить суд зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні ним (ОСОБА_4) його
земельною ділянкою площею 0, 2225 га в
АДРЕСА_1, звільнивши від огорожі
самочинно зайняту частину земельної
ділянки позивача площею 0, 0032 га.,
схематично зображену в додатку № 2 до
висновку земельно - технічної
експертизи від 10.12.2013 року за № 283113-22,
виконаної Тернопільським відділенням
КНДІСЕ.

ОСОБА_2, та представник ОСОБА_2,
зустрічний позов заперечили за
безпідставністю.

Заслухавши пояснення, дослідивши
зібрані по справі докази судом
встановлено наступні обставини:

Із матеріалів справи та суті позовних
вимог слідує, що фактично спірні
правовідносини виникли між сторонами
з приводу меж земельних ділянок, що
перебувають у власності конкретних
осіб, тобто відсутній публічно -
правовий спір, а між сторонами існує
спір про право, що підлягає розгляду в
порядку ЦПК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Мишковицькою
сільською радою Тернопільського
району Тернопільської області 22.12.2008
року (арк.. справи 9) .

Після смерті ОСОБА_7, державним
нотаріусом Тернопільської районної
державної нотаріальної контори 12.08.2009
року на імя ОСОБА_2 видане свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок з належними до нього
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1. (арк..
справи 8).

Ще до смерті ОСОБА_7, в тому числі за
його завою, рішенням сесії
Мишковицької сільської ради народних
депутатів від 11.03.1994 року, було вирішено
провести приватизацію земельних
ділянок в с. Мишковичі.

Доказів існування рішення сесії саме
про надання у власність ОСОБА_7
земельної ділянки в АДРЕСА_1, та
виготовлення останнім державного акта
про право власності, судом не здобуто
та суду не надано.

Відтак, реалізуючи своє право на
безоплатну приватизацію земельної
ділянки, з метою обслуговування
успадкованого після смерті ОСОБА_7
будинковолодіння, позивачка за
первісним позовом ОСОБА_2 звернулася з
заявою до сільської ради, й рішенням
сесії від 16 червня 2011 року за № 68, було
вирішено безоплатно передати ОСОБА_2 у
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0, 2016 га в
АДРЕСА_1. (арк.. справи 17).

Надалі, в ході вироблення технічної
документації на землю, ТОВ «Роміс»
надіслало ОСОБА_2 лист від 14.01.2013 року за
№ 1, згідно якого повідомило про
призупинення виконання робіт, у зв'язку
з перетином межі із земельною ділянкою
ОСОБА_4 (кадастровий номер 020010142).
(арк.. справи 10).

Також судом встановлено, що на підставі
рішення сесії Мишковицької сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області за № 18 від
30.12.2003 року, яким ОСОБА_4 передано у
власність земельну ділянку площею 0, 2225
га в АДРЕСА_1 з метою ведення особистого
господарства, останнім виготовлено
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №487006 від
31.05.2005 року. (арк.. справи 33).

Статтею 181 Земельного кодексу України
передбачено, що землеустрій - це
сукупність соціально-економічних та
екологічних заходів, спрямованих на
регулювання земельних відносин та
раціональної організації території
адміністративно-територіальних
утворень, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил.

Землеустрій передбачає, зокрема,
встановлення (відновлення) на
місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, землеволодінь і
землекористувань (ст. 184 ЗК України).

В ст. 196 Земельного кодексу України
визначено складові частини Державного
земельного кадастру, зокрема останній
включає в себе кадастрові зйомки.

Кадастрова зйомка включає в себе,
зокрема, погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами (ст. 198 ЗК України).

Вищезазначений акт ОСОБА_4
зареєстровано в органах ДЗК з
присвоєнням кадастрового номера, й
процесі виготовлення технічної
документації, було складено Акт
визначення та погодження на місцевості
зовнішніх меж земельної ділянки, від
12.11.2004 року,в тому числі з ОСОБА_7
(зворотня сторона арк.. 34).

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_2 про
визнання недійсним та скасування
державного акта про право власності на
земельну ділянку серії ЯА №487006 від
31.05.2005 року, виданого ОСОБА_4, та
припинення його (акта) державної
реєстрації, суд зазначає наступне.

Поняття, зміст права власності на землю
та підстави його набуття визначено в
нормах ст.ст. 78, 81, 116 ЗК України.

За змістом ст. 116 ЗК України (в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин), громадяни та
юридичні особи набували права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК
України в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
та виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Отже, рішення органу виконавчої влади
чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що право власності має абсолютний
характер та є непорушним.

Забезпечуючи усім власникам рівні
умови здійснення своїх прав, держава
гарантує власнику захист від порушень
його права власності з боку будь-яких
осіб.

Рівність умов захисту прав власності
на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55
Конституції України та ст. 152 ЗК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Згідно зі ст. 152 ЗК України (в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин), захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Право власності на земельну ділянку,
зазначену у спірному державному акті
серії ЯА №487006 від 31.05.2005 року, набуте
ОСОБА_4 на підставі рішення сесії
Мишковицької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області за № 18 від 30.12.2003 року.

Це право посвідчене державним актом і є
похідним від відповідного рішення
органу місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної
ділянки.

Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України
(в редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю як самого по
собі правовстановлюючого документа, не
передбачено зазначеною нормою.

Вимога захисту порушених прав власника
на землю реалізується зацікавленою
особою шляхом звернення до суду з
вимогою визнання відповідного рішення
органу місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
недійсним.

Дана правова позиція відображена у
постанові, Судової палати в цивільних
справах Верховного Суду України, від
31.10.2012 року, ухвалена в порядку п. 1 ст. 355
ЦПК України (справа № 6-53цс12.)

Крім того суд наголошує, що спірний
державний акт серії ЯА №487006 від 31.05.2005
року, котрим підтверджується право
власності на земельну ділянку ОСОБА_4,
було виготовлено в 2005 році, на підставі
рішення сесії сільської ради від 2003
року, натомість ОСОБА_2 успадковано
суміжне будинковолодіння в 2009 році,
відтак її право, станом на дату набуття
власності ОСОБА_4 на його земельну
ділянку не було порушене -
вищезазначено про погодження на
місцевості меж земельної ділянки
ОСОБА_4 дідом ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ще в 2004
році.

На підставі наведеного суд приходить
до переконання про відмову в
задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічного позову суд
зазначає таке.

Пленум Верховного Суду України в
абзаці третьому п.7 Постанови №7 від 16
квітня 2004 року (із змінами від 19.03.2010
року) «Про застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» наголошує, що захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється згідно з
частиною третьою статті 152 ЗК України, в
тому числі, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 суду
пояснив, що після успадкування
будинковолодіння діда ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в
АДРЕСА_1, до виготовлення власного
державного акта про право власності на
земельну ділянку, ОСОБА_2, без
узгодження з ОСОБА_4, на межі земельних
ділянок встановила металеву огорожу, й
таким чином, що самовільно захопила
частину земельної ділянки ОСОБА_4

Факт встановлення позивачкою а
первісним позовом згадуваної
металевої огорожі визнано ОСОБА_2, а
тому в силу ст. 61 ЦПКУ України, дана
обставина не потребує доведення.

З метою доказування порушення права
власності ОСОБА_4 зі сторони ОСОБА_2
судом, за клопотанням позивача за
зустрічним позовом, було призначено
судову земельну експертизу, на
вирішення якої було поставлене
питання, в тому числі: чи має місце
накладання частини земельної ділянки
ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_2, якщо
так, то в якій частині та якою площею.

Із змісту висновку земельно - технічної
експертизи (арк.. 100 - 107) від 10.12.2013 року
за № 283113-22, виконаної Тернопільським
відділенням КНДІСЕ, вбачається, що
конфігурація та просторові межі
земельної ділянки, якою фактично
користується ОСОБА_4, не відповідає
конфігурації та просторовим межам, які
визначені державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯА №487006, при цьому ОСОБА_2
користується частиною земельної
ділянки ОСОБА_4 площею 0, 0032 га.

Схематично конфігурацію та площу
земельної ділянки ОСОБА_4, зайняту
ОСОБА_2, експертом зображено в додатку
№ 2 до висновку земельно - технічної
експертизи від 10.12.2013 року за № 283113-22,
виконаної Тернопільським відділенням
КНДІСЕ.

Суд розглядає справу керуючись
принципом диспозитивності судового
розгляду (ст. 11 ЦПК України) - в межах
заявлених сторонами вимог та з
дослідженням поданих ними ж доказів.

Належними та допустимими доказами
ОСОБА_2 не спростовано висновків
судового експерта, викладених у
висновку земельно - технічної
експертизи за від 10.12.2013 року за № 283113-22.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином судом встановлено, що не
маючи документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку
(державного акта), ОСОБА_2 самочинно, на
межі із земельною ділянкою ОСОБА_4,
встановлено металеву огорожу таким
чином, що із володіння ОСОБА_4 вибула
частина його земельної ділянки площею
0, 032 га, відтак суд приходить до
переконання про підставність позову
ОСОБА_4, й вважає, що його порушене право
власності підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213, 215 - 218
Цивільного Процесуального Кодексу
України, ст. 16, 391 Цивільного Кодексу
України, ст. 125, 126, 152, 181, 198 Земельного
Кодексу України , Постановою №7 від 16
квітня 2004 року (із змінами від 19.03.2010
року) Пленуму Верховного Суду України
«Про застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Роміс» про визнання
недійсним та скасування державного
акта про право власності на земельну
ділянку серії ЯА №487006 від 31.05.2005 року,
виданого ОСОБА_4, та припинення його
(акта) державної реєстрації - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_4 його земельною
ділянкою площею 0, 2225 га в АДРЕСА_1,
звільнивши від огорожі самочинно
зайняту частину земельної ділянки
позивача площею 0, 0032 га., схематично
зображену в додатку № 2 до висновку
земельно - технічної експертизи від
10.12.2013 року за № 283113-22, виконаної
Тернопільським відділенням КНДІСЕ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 114,
70 гривень сплаченого судового збору

Рішення набирає законної сили через
десять днів з дня його проголошення,
якщо не була подана апеляційна скарга.
У разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Тернопільської області шляхом
подачі через суд першої інстанції у
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк