АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 413/АДРЕСА_2-2514/11
Справа № 413/2514/11
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/465/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової
В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідачки ОСОБА_3 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Криворізької міської
ради, Криворізького міського
Управління земельних ресурсів, третіх
осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
державного акту па право приватної
власності на земельну ділянку
недійсним, скасування реєстрації
державного акту, розподілу земельних
ділянок та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися із даним
позовом у квітні 2011 року, та з
урахуванням уточнень просили суд
поновити їм строк для звернення до
суду, визнати державний акт про право
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, виданий 31.08.1999 року
№10476 на ім`я ОСОБА_6 недійсним та
скасувати його державну реєстрацію,
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Криворізької міської ради №505
від 09.12.1999 року; розділити земельні
ділянки, закріплені за квартирами
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 пропорційно до
часток позивачів та відповідача у
праві власності відносно жиkого
будинку, визначити межі земельних
ділянок, які існували до приватизації;
зобов`язати ОСОБА_6 не чинити позивачам
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою та надвірними спорудами,
спільним двором та стягнути судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено у
повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_6
судові витрати в сумі - 4792,30 грн.

Не погодившись із рішенням суду
представник відповідачки подав
апеляційну скаргу, у якій просив
скасувати оскражуване рішення та
постановити нове про відмову у
задоволенні позову. На обгрунтування
апеляційної скарги представник
зазначив, що суд першої інстанції не
залучив усіх осіб, які повинні брати
участь у даній справі, усіх
співвласників будинку та земельної
ділянки, судом не було витребувано
копію оскаржуваного рішення
Криворізької міської ради, яке було
визано судом недійсним, невірно
застосовано норми матеріального права
при поновленні строку позовної
давності, адже позивачами не було
приведено жодної поважної причини
поновлення строку позовоної давності;
при призначенні експертизи суд порушив
норми спеціального нормативного акту -
Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", оскільки даним законом
проведення такої експертизи
віднесено до компетенції спеціального
державного органу - обласного
управління Держкомзему відповідно до
Методики проведення дежавної
експертизи землевпорядної
документації. Крім того, апелянт
зазначив, що суд першої інстанції
безпідставно застосував норми
Земельного кодексу України, які
встановлюють порядок користування
земельними ділянками, межі яких не
встановлені, а в даному випадку межі
встановлені.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позов виходив з того, що
сторони у справі - позивачі
ОСОБА_4,ОСОБА_2, ОСОБА_5 та відповідачка
ОСОБА_6 (із членами родини), а також
треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1
по 1/4 частині домоволодіння і земельна
ділянка, на якій розташоване дане
домоволодіння повинна бути
розподілена між співласниками у рівних
частках відповідно до вимог статті 42
Земельного Кодексу України, в редакції
чинній до 25.10.2001 року.

Так, суд першої інстанції
обгрунтовуючи свій висновок щодо
пропорційності визначення розмірів
земельної ділянки для спільних
землекористувачів - сторін по справі,
виходив з того, що оскільки межі
земельних ділянок не були вирішені
угодою про порядок користування
земельною ділянкою слід виходити з їх
рівних часток у праві власності на
будинок.

Колегія суддів не може погодитися
із такими висновками суду першої
інстанції оскліьки вони суперечать
дійсним обставинам справи.

Як встановлено у судовому
засіданні домоволодіння АДРЕСА_1
складається з чотирьох квартир.

Квартира АДРЕСА_2 належить
позивачам ОСОБА_4,ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на
підставі Свідоцтва про право
власності на житло №ж832 виданого 02.11.2004
року, зареєстрованого в Криворізькому
бюро технічної інвентарізації 08.11.2004
року (а.с. 6,7).

До приватизації позивачами дана
квартира - АДРЕСА_2 була відомчою
(службовою), у розпорядженні КЖП №16 (а.с.
20, 106), який вважався землекористувачем
цієї земельної ділянки.

Відповідачкою ОСОБА_6 право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
підсобного господарства розміром 1298
кв. м АДРЕСА_1 (далі- спірна земельна
ділянка) отримано відповідно до
Державного акту від 31.08.1999 року за №10476
(а.с. 20,21).

Тобто на час приватизації
земельної ділянки відповідачкою
ОСОБА_6 у 1999 році позивачі не були
власниками суміжної земельної ділянки,
а займали службову квартиру АДРЕСА_2.

Не відповідають дійсності
висновки суду першої інстанції, у яких
він погодився із ствердженням
позивачів ОСОБА_5 про те, що вони не
знали про узгоджені межі земельної
ділянки приватизованої відповідачкою
у серні 1999 році, оскільки у
землевпорядній справі, копія якої є в
матеріалах справи наявна угода про
порядок користування і розпорядження
земельною ділянкою АДРЕСА_1, мовою
оригінала - "Соглашение "О порядке
использования и распоряжения
земельнім участком АДРЕСА_1", укладена 14
червня 1999 года, тобто до приватизації
відповідачкою спірної земельної
ділянки, у якій між сторонами
погоджено розміри земельної ділянки
відповідно до схеми, на якій містяться
підписи як відповідачки так і позивача
ОСОБА_4 - (на схемі) і ОСОБА_2 - на звороті
"Соглашения" (копія на а.с.27). Оригінал
цієї угоди з додатком- схемою мається
на руках у позивачки ОСОБА_2 та
досліджувався у судовому засіданні,
будучи наданий колегії суддів нею
самою.

Крім того у вищеприведеній угоді
про порядок користування і
розпорядження земельною ділянкою
АДРЕСА_1 зазначено, що громадянами
земельна ділянка цього домоволодіння
використовується з 1939 року та між ними
склалося певне фактичне користування
ним, співвласники уклали дану угоду по
фактичному користуванню, відповідно до
доданої схеми.

Доказів невідповідності меж
приватизованої земельної ділянки
відповідачки межам, визначеним угодою,
як це зазначено у позові, та тим межам,
які існували по фактичному
користуванню на час приватизації
спірної земельної ділянки позивачі не
навели.

Навпаки, межі земельних ділянок
сторін, визначені на схемі 1999 року,
доданої до вищевказаної угоди
відповідають межам земельних ділянок,
яка є у фактичному користуванні сторін,
на час розгляду справи у 2013 році
Жовтневим районним судом м. Кривого
Рогу, адже підтверджені замірами та
Планом земельної ділянки виконаної
експертом за клопотанням позивачів
(а.с. 159).

Відповідно до абзацу АДРЕСА_2 п.21
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами земельного законодавства" від
16.04.2004 року №7, якою також начебто
керувався суд першої інстанції
визначено, що суд може не визнати угоду
про порядок користування земельною
ділянкою, коли дійде висновку, що угода
явно ущемляє законні права когось зі
співвласників, позбавляє його
можливості належно користуватися
своєю частиною будинку, фактично
виключає його з числа користувачів
спільної земельної ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Проте жодного з цих юридичних
фактів позивачами та судом першої
інстанції наведено не було, окрім
власних міркувань позивачів, що
відносно пропорційної частки - 1/4 від
загального розміру земельної ділянки
(3708 кв. м.), яка б припадала на частку
кожної сторони та третіх осіб- близько
808 -810 кв.м., відповідачкою
несправедливо приватизовано "значно
більше" - 1298 кв.м., але суд зобовязаний
розглянути справу у межах заявлених
позовних вимог і грунтувати свої
висновки на досліджених доказах та
фактичних обставинах справи, а не
припущеннях та міркуваннях сторін.

Не наведено у рішенні суду першої
інстанції і жодних законних підстав
для поновлення строку позовної
давності, адже відповідно до
приведених вище письмових доказів
видно, що про розміри спірної земельної
ділянки та про факт її приватизації
відповідачкою у 1999 році позивачам було
відомо у 1999 та 2003 роках відповідно, але
до суду вони звернулися із даним
позовом у 2011 році. Позивачка ОСОБА_2
взагалі повідомила колегію суддів, що
не вважає строк звернення до суду із
даним позовом пропущеним, а у позовній
заяві від 28.04.2011 року, в тому числі після
уточнення позовних вимог 31.05.2011 року
усі троє позивачі клопотали про
поновлення строку не навівши жодних
доказів поважності пропуску строку.

Проте, враховуючи недоведення
порушення прав позивачів по суті
позовних вимог, що викликає
необхідність колегії суддів прийти до
висновку про відмову у задоволенні
позову, апеляційний суд не застосовує
наслідки пропуску строку позовної
давності.

Отже, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, оскаржене рішення суду -
скасуванню із ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

На підставі викладеного та
керуючись 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2013
року cкасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Криворізької міської ради,
Криворізького міського Управління
земельних ресурсів, третіх осіб ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про визнання державного акту па
право приватної власності на земельну
ділянку недійсним, скасування
реєстрації державного акту, розподілу
земельних ділянок та усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: