Справа №489/6999/13-ц 28.01.2014 28.01.2014 28.01.2014
Провадження №22-ц/784/282/14
Головуючий по 1 інстанції
Доповідач апеляційного суду Яворська
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Рудніку Є.М.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та його
представника - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення
майна, припинення права власності на
частку у спільній частковій власності
та визнання права власності,

та
зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів та припинення права спільної
часткової власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
повернення майна, припинення права
власності на частку у спільній
частковій власності та визнання права
власності.

Позивач зазначав, що рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 04 грудня 2012 року було
поділено майно, яке придбано ним та
відповідачкою ОСОБА_4 в період шлюбу.
Крім іншого майна йому було виділено у
власність холодильник «Веко», вартістю
6400 грн. та визнано право власності на 1/2
частку автомобіля OPEL KADETT, 1986 року
випуску, державний номер НОМЕР_2 та ?
частку причепу «Асканія-2», 1995 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що позивачка
відмовляється передати йому
холодильник «Веко», своїми діями
перешкоджає у користуванні належним їм
на праві спільної часткової власності
автомобілем та причепом, та уточнивши
свої позовні вимоги, позивач остаточно
просив зобов'язати ОСОБА_4 повернути
холодильник «Веко»; припинити право
власності відповідачки на 1/2 частки
автомобіля OPEL KADETT, 1986 року випуску,
державний номер НОМЕР_2 та ? частки
причепу «Асканія-2», 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, з виплатою
ОСОБА_4 грошової компенсації вартості
їх частки; визнати за ним право
власності на спірне майно.

Ухвалою суду від 02 грудня 2013 року
вимоги ОСОБА_2 в частині припинення
права власності відповідачки на 1/2
частки автомобіля OPEL KADETT, 1986 року
випуску, державний номер НОМЕР_2 та
виплати на її користь грошової
компенсації вартості цієї частки
автомобіля залишено без розгляду.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів
та припинення права спільної часткової
власності.

У позові позивачка вказувала, що
нею за власні кошти було
відремонтовано спірний автомобіль.
Вартість ремонтних робіт склала 5239 грн.
Між тим, відповідач відмовляється
відшкодувати їй 1/2 частку вартості
понесених нею витрат.

Крім того, зазначала, що вона має
право керування транспортним засобом
відповідної категорії. На її утримання
знаходиться неповнолітня дитина, яка
має вади зору та страждає іншими
захворюваннями, спірний автомобіль їй
потрібен для користування, в тому
числі, для забезпечення необхідного
лікування дитини. Відповідач ОСОБА_2
відмовляється продати їй належну йому
частку цього автомобіля.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивачка просила
стягнути з ОСОБА_6 на її користь 2619,00
грн. компенсації витрат, понесених на
утримання і ремонт автомобіля;
припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2
частку автомобіля з виплатою йому
4000,00 грн. грошової компенсації;
припинити її право спільної часткової
власності на 1/2 частку причепу із
стягнути з неї на користь позивача
600,00 грн. грошової компенсації.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2013 року
дані позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постановлено: зобов'язати ОСОБА_4
передати ОСОБА_6 холодильник «Веко»,
моделі 85 - BEKO GNE 15906 S, вартістю
6400,00 грн.; припинити право власності
ОСОБА_4 на 1/2 частку у праві спільної
часткової власності на причеп
«Асканія-2», 1995 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, та визнати за ОСОБА_2
право власності на вказану частку.
Стягнуто з депозитного рахунку
Територіального управління ДСА у
Миколаївській області на користь
ОСОБА_4 600,00 грн. грошової компенсації
вартості 1/2 частки причепу «Асканія-2»,
1995 року випуску, державний номер
НОМЕР_1. Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 114,70 грн. судового збору та 958,16
грн. витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави 114,70 грн. судового збору.

У частині визнання за ОСОБА_2
права власності на причеп в цілому
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено частково. Постановлено:
припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_2 на 1/2 частку
автомобіля OPEL KADETT, 1986 року випуску,
державний номер державний номер НОМЕР_2
, та визнати за ОСОБА_4 право власності
на вказану частку. Стягнуто з
депозитного рахунку Територіального
управління ДСА у Миколаївській області
на користь ОСОБА_2 4000,00 грн. грошової
компенсації вартості 1/2 частки
автомобіля OPEL KADETT, 1986 року випуску,
державний номер НОМЕР_2. Вимоги ОСОБА_4
щодо причепу задоволено у спосіб
вказаний у абзацах третьому та
четвертому резолютивної частини цього
рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 - 146,13 грн. судового збору. У
частині вимог щодо стягнення з ОСОБА_2
компенсації витрат, понесених на
утримання і ремонт автомобіля, та
визнанні за ОСОБА_4 права власності на
автомобіль в цілому відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для вирішення спору,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду змінити: в частині повернення
майна - відмовити у задоволені цих
вимог, а щодо розподілу судових витрат -
виключити з резолютивної частини
рішення суду посилання щодо стягнення
з неї на користь ОСОБА_2 958 грн.16 коп.
витрат на правову допомогу.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
просить рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивачку, відповідача та його
представника, перевіривши наведені в
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до положень ст.387 ЦК
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 04 грудня 2012 року проведено
поділ майна сторін, набутого в період
шлюбу, зокрема, у власність ОСОБА_2
виділено холодильник «Веко» вартістю
6400,00 грн.

Як вбачається із матеріалів
справи, виконати вищевказане рішення
апеляційного суду у повному обсязі є
неможливим, оскільки відповідачка
відмовляється повернути холодильник
«Веко» його власникові, посилаючись на
його відсутність у її квартирі.

Із матеріалів цивільної справи
№ 2/1416/135/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя, оглянутої в
суді першої інстанції, вбачається, що
поділу підлягав холодильник «Веко»,
об'ємом 573 літра, вартістю 6400,00 грн., який
на дату звернення ОСОБА_2 до суду із
зустрічним позовом у вказаній справі,
перебував в квартирі ОСОБА_4 Крім
того, зі звіту сервісного центру від 01
лютого 2010 року видно, що модель
спірного холодильника - 85 - BEKO GNE
15906 S.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2,
відповідачка вказувала на те, що
позивач забрав холодильник «ВЕКО», на
підтвердження чого судом першої
інстанції були допитані свідки ОСОБА_8
та ОСОБА_9 А той, що знаходиться у її
квартирі в даний час було придбано нею
у травні 2012 року і не є тією річчю, яка
була придбана ними в період шлюбу.

Між тим, будь-яких інших доказів
ідентифікації спірного холодильника
остання до суду не надала.

У суді ж апеляційної інстанції
ОСОБА_4 посилалася на те, що спірне
майно вони продали ще в період
спільного проживання. Позивач
заперечував вказані нею обставини.

Вищевикладене свідчить про
неузгодженість, непослідовність
доводів відповідачки щодо спірного
майна та його місця знаходження і є
підтвердженням небажання останньої
повернути його власникові.

Задовольняючи позовні вимоги в
цій частин, суд першої інстанції, з
врахуванням положень ст.60 ЦПК України,
дійшли правильного висновку, що
відповідачкою не доведено, що майно -
холодильник «ВЕКО», який передано
ОСОБА_2 при поділу майна подружжя за
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 04 грудня 2012
року, ним був забраний.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи( ч.3 ст.61 ЦПК
України).

А тому посилання ОСОБА_4 як на
доказ придбання нового холодильника
на товарний чек від 08 травня 2012 року не
заслуговує на увагу, оскільки оцінку
цьому доказу надано при розгляді іншої
цивільної справи.

Враховуючи, що суд першої
інстанції усі надані сторонами
докази по справі дослідив повно та
всебічно, дав їм належну оцінку та
дійшли обґрунтованого висновку про
задоволення вимог ОСОБА_2 щодо
витребування майна із незаконного
володіння ОСОБА_4, апеляційна скарга не
містить доводів, яки б спростовували
висновок суду в цій частині, за такого
відсутні підставі для її задоволення в
частині.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, вказавши про
повернення спірного майна з посиланням
на модель та номер є безпідставними,
оскільки відповідачка як не довела
придбання нею нового холодильника, так
і не спростувала відсутність у неї
майна придбаного в період шлюбу з
позивачем і поділеного за рішенням
суду.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України
представником у суді може бути адвокат
або інша особа, яка досягла 18 років, має
цивільну процесуальну дієздатність і
належно посвідченні повноваження на
здійснення представництва в суді за
винятком осіб, визначених у ст.41 цього
кодексу.

За приписами ч.4 ст.42 ЦПК України
повноваження адвоката як представника
можуть бути посвідчені ордером або
договором.

Із змісту договору, укладеного
між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 20
червня 2013 року, вбачається, що він є не
тільки представником позивача у суді,
а й має право надавати йому правову
допомогу.

Відповідно до квитанції №11/57942
від 21 червня 2013 року за надання
правової допомоги у справі за даним
позовом ОСОБА_2 було перераховано 2000
грн.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
передбачено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать витрати на
правову допомогу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони. Граничний
розмір таких витрат встановлений
законом.

Зазначені витрати, фактично
понесені сторонами, підлягають
розподілу між ними за правилами,
встановленими ст. 88 ЦПК України, тобто
стороні на користь якої ухвально
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Виходячи із наведених норм
процесуального права, та враховуючи
вимоги Закону України "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах", суд першої
інстанції вірно визначив розмір
судових витрат на правову
допомогу,виходячи із часу участі
адвоката в судових засіданнях та
розміру задоволених позовних вимог
позивача ОСОБА_2 та обґрунтовано
стягнув їх з відповідачки.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд без наявності достатніх та
належних доказів щодо того, скільки
саме часу було витрачено на надання
правової допомоги, відсутність актів
виконаних робіт із зазначенням часу та
видів виконаних робіт ухвалив рішення
в цій частині, не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються матеріалами
справи.

Як вбачається із журналів судового
засідання, ОСОБА_3 був присутній у всіх
судових засіданнях по даній справі, з
врахуванням саме даних журналів судом
проведено розрахунок судових витрат
за надання правової допомоги, який
наведено у мотивувальній частині
рішення.

З огляду на викладене, рішення
суду в частині стягнення витрат на
правовому допомогу є обґрунтованим.
Підстав для його скасування
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
колегія суддів не вбачає.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалося, а тому не було предметом
апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК,
колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити,
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: