АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

20 березня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток
А.О.

при секретарі - Лужецькій
І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням та вселення, треті особи:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м.Києві
державної адміністрації, ОСОБА_3,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року,

встановила:

у квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про вселення та усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням та в обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що з 30.01.1998 року
по 11.04.2008 року перебував з відповідачем
у шлюбі, від якого вони мають сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначав, що
15.12.2000 року ним було отримано ордер на
АДРЕСА_1, в якій на даний час проживає
відповідач з їх сином ОСОБА_3 та чинить
йому перешкоди у користуванні вказаною
квартирою.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати вказане рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що 15 грудня 2000 року ним
було отримано ордер на жиле приміщення
- квартиру АДРЕСА_1. В даній квартирі він
зареєстрований разом з відповідачем
ОСОБА_2, його матір'ю ОСОБА_5 та
неповнолітнім сином ОСОБА_3 Позивач
свої вимоги обґрунтовує тим, що
рішенням Солом'янського районного суду
м.Києва від 06 лютого 2013 року було
встановлено, що в спірній квартирі він
не проживав тривалий час з поважних
причин, а тому не втратив право
користування вказаним приміщенням і
просив вселити його до квартири,
оскільки колишня дружина ОСОБА_2 чинить
йому перешкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходив з того, що вселення
позивача до спірної квартири призведе
до порушення прав дитини на здоров'я та
належні санітарно-побутові умови
проживання. Такий висновок суду є
законним, обґрунтованим та відповідає
встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що у відповідності
до ордеру №223 від 15.12.2000 року ОСОБА_1 з
сім'єю в складі трьох осіб була надана
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
житловою площею 12,4 кв.м. В даній
квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом було
порушено його право користування
квартирою, а також право на спілкування
з дитиною. Такі доводи є
необґрунтованими та висновків суду не
спростовують.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Солом'янського районного суду
м.Києва від 03 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
м.Києва від 18 грудня 2013 року, ОСОБА_1
було позбавлено батьківських прав
відносно сина ОСОБА_3 та встановлено, що
ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх
батьківських прав та обов'язків щодо
сина ОСОБА_3

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3
хворіє на поширений псоріаз бляшкової
форми у стаціонарній стадії, вказаний
діагноз входить до переліку
захворювань, закріплених у Наказі МОЗ
УРСР № 52 «Про затвердження переліку
хронічних захворювань, при яких особи,
що на них страждають, не можуть
проживати у комунальній квартирі або в
одній кімнаті з членами своєї сім'ї».
Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що вселення позивача в
однокімнатну квартиру, в якій проживає
відповідач з неповнолітнім сином, стан
здоров'я якого не дозволяє проживати в
одній кімнаті з іншими особами, матиме
наслідком порушення прав дитини.

Також ОСОБА_1 в своїй апеляційній
скарзі зазначає, що судом було невірно
застосовано положення ст. 114 ЖК України
та не реалізовано його право на надання
іншого житлового приміщення при
виселенні. Положеннями ст. 114 ЖК України
встановлено обмеження у праві
користування житлом для громадян, яких
позбавлено батьківських прав відносно
дітей, з якими вони проживають та
встановлено право виселення таких осіб
з наданням іншого житлового
приміщення..

В даному випадку, питання виселення
ОСОБА_1 не розглядається, оскільки
судом першої інстанції встановлено, що
позивач постійно проживає за адресою
своєї матері ОСОБА_5 - АДРЕСА_2, а тому
обмеження у праві користування спірною
квартирою не призведе до порушення
його конституційних прав.

Посилання апелянта на те, що суд
виходив із пріоритету захисту прав
дитини, чим порушив права позивача
також не заслуговують на увагу.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що
дотримуючись рівноваги між інтересами
дитини та інтересами батьків, особлива
увага має бути до найважливіших
інтересів дитини, які за своєю природою
та важливістю мають переважати над
інтересами батьків (Рішення
Європейського суду з прав людини від
07.12.2006 року по справі «Хант проти
України»).

Положеннями Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що
держава забезпечує право дитини на
проживання в таких умовах, що не
завдають шкоди її фізичному та
розумовому розвитку, гарантує дитині
право на охорону здоров'я та сприяє
створенню безпечних умов для життя і
здорового розвитку.

Крім того, колегія суддів враховує
думку неповнолітнього ОСОБА_3, якому на
час розгляду справи виповнилось
чотирнадцять років, та звертає увагу на
той факт, що він заперечує проти
вселення до квартири, в якій він
зареєстрований та постійно проживає,
ОСОБА_1, якого позбавлено батьківських
прав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4131/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.