Справа №481/755/13-ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/925/14
Головуюча першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

17 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого:
Галущенка О.І.

суддів:
Серебрякової Т.В.

Самчишиної Н.В.
із секретарем -
Шпонарською О.Ю.

без участі

учасників процесу

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_3 на рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 18. 12. 2013 р., за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,

встановила:

24.04. 2013 р. ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_3 про витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння.

У подальшому змінила позовні
вимоги та просила про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Позивачка зазначала, що вона є
власницею земельної ділянки площею 9,16
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах території Баратівської
сільської ради Новобузького району
Миколаївської області на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю виданого 07.12.2002 р. №
3620.

01.11.2008 р. вона уклала з ОСОБА_3
договір оренди належної їй земельної
ділянки строком на 49 років.

Угода була зареєстрована у
Новобузькому окрузі реєстрації 18.02.2009
р.

Договір не відповідає вимогам
діючого законодавства.

Зокрема, в ньому не зазначено
місце розташування земельної ділянки,
відсутні дані про встановлення меж
земельної ділянки відповідно до
затвердженого проету землеустрою.

В акті прийому передачі земельної
ділянки не зазначений номер державного
акту, номер договору оренди.

В договорі відсутні умови
збереження стану об'єкта оренди, умови
передачі земельної ділянки в застуву
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

В договорі не зазначений відсоток
від нормативної грошової оцінки землі.

Не проводиться з часу укладення
договору індексація орендної плати та
її виплата у відкорегованому
відповідно до вимог п. 10 договору
розмірі.

Посилаючись на ці обставини, які
на думку позивача, є свідченнями
порушень вимог ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», просив про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним.

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від 18. 12.
2013 р. постановлено про часткове
задоволення позову та визнання
договору оренди землі недійсним.

У задоволенні позову про
витребуванням від відповідача
земельної ділянки - відмовлено.

Цим же рішенням постановлено про
відшкодування позивачці судових
витрат за рахунок відповідача..

В апеляційній скарзі відповідач,
не погоджуючись з висновками суду
стосовно наявності підстав для
визнання угоди недійсною, ставить
питання про скасування рішення і
просить постановити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та неналежну оцінку доказів.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів доходить
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК,
дійсним є договір, який відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при
його укладенні в належній формі
досягли згоди з усіх істотних його
умов.

Вважається, що правочин вчинено у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксовано в документі та підписано
сторонами (ст.207 ЦК).

Статтями 14, 20 Закону України «Про
оренду землі» ( далі - Закон)
передбачено, що договір оренди землі
укладається у письмовій формі та
підлягає державній реєстрації

Державна реєстрація договорів
оренди землі здійснювалась на час
укладення угоди відповідно до приписів
Порядку державної реєстрації
договорів оренди землі ( затв.
постановою Кабінету міністрів України
№ 2073 від 25.12 1998 р.) Виконання
застережень щодо письмової форми да
державної реєстрації є обов'язковою
умовою для визначення дійсного
волевиявлення сторони договору,
оскільки в разі невідповідності
волевиявлення учасника правочину його
внутрішній волі, такий правочин, згідно
з вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України, є
недійсним, а відсутність державної
реєстрації такої угоди дає підстави
вважати , що договір не укладено.

Відсутність у договорі хоча б
однієї із істотних умов договору
оренди земельної ділянки також,
відповідно до приписів ч. 2 ст.15 Закону,
є підставою для визнання такої угоди
недійсною.

Перелік істотних умов договору
оренди земельної ділянки наведено в ч. 1
ст. 15 Закону.

В той же час, відповідно до ч. 1
ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист своїх
прав, свобод чи інтересів у разі їх
порушення, невизнання або оспорювання.
При вирішенні такого судового
звернення суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки є недійсним в силу статті 15
Закону, оскільки його укладено без
дотримання вимог цієї норми щодо
узгодження таких істотних умов, як
умова щодо передачі земельної ділянки
у заставу чи внесення до статутного
фонду права її оренди та умов
збереження стану об'єкта оренди.

При цьому судом залишено поза
увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15
ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, в той час,
як у позовній заяві не зазначено та
підчас судового розгляду не
встановлено доказів того, що у зв'язку з
відсутністю в договорах оренди
зазначених умов, дійсно порушуються
права позивачки, та що вони є
істотними.

Більш того, матеріали справи не
містять доказів того, що позивачка мала
намір передати земельну ділянку у
заставу чи до статутного фонду певної
юридичної особи, а відсутність у
договорі цієї істотної умови є
перешкодою для реалізації такого
наміру.

Не встановлено також і доказів
того, що відсутність у договорі умов
збереження стану об'єкта оренди
порушує права орендодавця, адже умови
договору щодо цільового використання
земельної ділянки (п.п. 16,17) щодо
повернення земельної ділянки,
відшкодування орендодавцю збитків
заподіяних підчас господарської
діяльності орендаря ( п. 21) гарантують
орендодавцю відшкодування усіх втрат,
яких гіпотетично вона може зазнати від
неналежного збереження стану об'єкта
оренди.

Встановлене свідчить про те, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи та вимогам закону, що
відповідно до приписів ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
підстав його недоведенності.

Керуючись статтями ст. 303, 307, 308,
314-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Новобузького районного
суду Миколаївської області -
скасувати. Постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним та її
витребування, - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Т. В. Серебрякова

Н.В. Самчишина