Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, діючої в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя
особа - служба у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
за позовом ОСОБА_3, діючої в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
дітей Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, про вселення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3, діючої в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа -
служба у справах дітей Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивують тим, що у січні 1997
року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3, від
якого вони мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі зазначили, що з 2005 року
відповідачка зі своєю неповнолітньою
донькою переїхала до місця своєї
реєстрації в квартиру АДРЕСА_1, де і
проживають по теперішній час.

Посилаючись на те, що в 2005 році батьками
неповнолітньої було прийнято рішення,
що вона буде проживати разом з матір'ю,
ОСОБА_4 спірною квартирою не
цікавиться, її речей в ній не має,
позивачі просять визнати ОСОБА_4 такою,
що втратила право на користування
жилим приміщенням.

Ухвалою Подільського суду м. Києва від
04 листопада 2013 року об'єднано в одне
провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, діючої в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя
особа - служба у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
справу за позовом ОСОБА_3, діючої в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах дітей Подільської районної у м.
Києві державної адміністрації, про
вселення.

У вересні 2013 року ОСОБА_3, що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
дітей Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації про вселення.

Свої вимоги мотивує тим, що з 24 січня 1997
року по 28 січня 2012 року вона перебувала
у шлюбі з ОСОБА_1 Від даного шлюбу
сторони мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що при розгляді справи про
розірвання шлюбу, вона з ОСОБА_1
домовилися, що їх неповнолітня донька
ОСОБА_4 залишається проживати разом з
батьком в квартирі АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1
створює перешкоди в проживанні в
спірній квартирі неповнолітньої
доньки, змінив замки, неодноразово
викидав речі ОСОБА_4, заселив в квартиру
сторонніх осіб, позивачка просить,
вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримав за тих же підстав,
просив його задовольнити, позов ОСОБА_3
не визнає. Пояснив, що він проживає у
спірній квартирі з 1973 року, а з 1997 року в
даній квартирі проживають також
відповідачі та брат ОСОБА_2 Крім того,
зазначив, що з 2006 року сім"я розпалася,
дружина з донькою переїхали проживати
в квартиру АДРЕСА_1. Не заперечував, що
донька іноді приходила до нього в
гості, у неї були ключі від квартири. В
2012 році він змінив замки, оскільки
квартирант загубив ключі, нові ключі
доньці він не давав. Вважає, що донька
не має права користуватися квартирою,
вселятися до неї та на даний час у
доньки доступ до квартири відсутній.

Позивач ОСОБА_2 свій позов підтримав за
тих же підстав, просив його
задовольнити, позов ОСОБА_3 не визнає.

Представник позивачів у судовому
засіданні позов позивачів підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити, у задоволенні позову
ОСОБА_3 просив відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
у судовому засіданні позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити у
його задоволенні, а свій позов
підтримали в повному обсязі.
Відповідачка пояснила, що з січня 1997
року по червень 2012 року вона разом з
донькою проживали в АДРЕСА_2, з вересня
2012 року в спірній квартирі залишилися
проживати чоловік та квартирант. Щодо
проживання квартиранта, то у позивачки
з ОСОБА_1 була домовленість про його
проживання, однак коштів від нього вона
не отримувала. Зазначила, що донька
постійно приходила до свого батька, а з
серпня 2013 року не змогла потрапити до
квартири, оскільки замки було змінено.
Також вказувала на те, що між нею та
ОСОБА_1 існують спори щодо квартири,
вона неодноразово зверталася до
органів міліції та прокуратури з
приводу створення ОСОБА_1 перешкод у
проживанні у спірній квартирі доньки
ОСОБА_4

Представник служби у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засіданні не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Суд, вислухавши пояснення позивачів та
їх представника, відповідачки та її
представника, вважає, що позов ОСОБА_1
та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а
позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що спірне жиле
приміщення являє собою двокімнатну
квартиру, жилою площею 28.70 кв.м, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Дана
квартира була надана на підставі
ордеру, виданого виконкомом Київської
міської ради 10.10.1975 року (т. 1 а.с. 4). Дана
квартира не приватизована.

У спірній квартирі зареєстровано три
особи, що підтверджується довідкою
форми № 3 виданою КП «Лісове
Подільського району м. Києва» від 18.09.2013
року № 2226 (т. 1 а. с. 5).

У судовому засіданні встановлено, що 24
січня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали
шлюб. Від даного шлюбу вони мають
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 4).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 28 січня 2013 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано та
зазначено, що " за згодою сторін, дитина
після розірвання шлюбу батьків
залишиться проживати з ОСОБА_1" ( т. 1 а.с.
6).

У 2006 році ОСОБА_3 разом з донькою
переїхала в квартиру АДРЕСА_1, де і
проживає до цього часу, що не
заперечувалося сторонами.

Позивачі та представник позивачів у
суді стверджували, що відповідачі
спірною квартирою не цікавляться, там
не має їхніх речей.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог позивачі
посилаються на акт про непроживання
від 24 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 7).

Даний доказ суд не бере до уваги,
оскільки сам позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні 16 грудня 2013 року пояснював,
що донька періодично приходила в
спірну квартиру, у доньки були ключі, а
з 2012 року він змінив замки та нових
ключів ОСОБА_4 їй не давав, а тому доступ
до квартири у неповнолітньої був
відсутній.

Крім цього, спірна квартира здається в
оренду на сьогоднішній день, що
підтверджується договором найма
жилого приміщення від 19 липня 2012 року
(а.с. 32).

У судовому засіданні представник
відповідача пояснила, що ОСОБА_4 дійсно
на сьогоднішній день не проживає у
спірній квартирі, оскільки там
проживають квартиранти та відсутній
доступ до квартири.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, в
разі тимчасової відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім"ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
судом.

Згідно роз'яснень п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р.,
№ 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.), у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк. Наявність
рішення суду про право громадянина
користуватися жилим приміщенням не є
перешкодою до розгляду і задоволення
позову про визнання його таким, що
втратив це право з мотивів, що після
набрання рішенням законної сили або
після його виконання він був відсутнім
понад шість місяців, у тому числі і в
тих випадках, коли строк для виконання
рішення не скінчився.

Статтею 78 ЖК України передбачено, що
тимчасово відсутній наймач зберігає
права і несе обов'язки за договором
найму жилого приміщення.

ОСОБА_3, діюча в інтересах ОСОБА_4, з 2006
року сплачувала кошти за
житлово-комунальні послуги по спірній
квартирі, що підтверджується
квитанціями (т. 1 а.с. 43-63, т. 2 а.с. 19-22).

Між сторонами постійно існує спір щодо
проживання неповнолітньої в спірній
квартирі. Відповідачка ОСОБА_3
неодноразово зверталася до органів
міліції та прокуратури з приводу
здійснення перешкод у користуванні
спірною квартирою неповнолітній.

Так, у березні 2013 року ОСОБА_3, в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4
зверталася до Подільського районного
суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
житловою площею (т. 1 а.с. 8).

З висновку затвердженого начальником
Подільського РУГУ МВС України в м.
Києві від 19 травня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_3 зверталася з заявою про те, що
протягом шести місяців у спірній
квартирі три рази було змінено замки,
що перешкоджало неповнолітній
потрапити до квартири (т. 2 а.с. 13), з
висновку від 22 червня 2013 року
вбачається, що "18.06.2013 року до
Подільського РУГУ МВС України в м.
Києві звернулася ОСОБА_3 про те, що в
період часу з 01.06.2013 року по 12.06.2013 року
колишній чоловік ОСОБА_1, проживаючий
за адресою: АДРЕСА_2, викинув речі з
квартири неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, в якій вона зареєстрована" (т.2
а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Стаття 65 ЖК України передбачає, що
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не
втратила право проживання в спірній
квартирі, оскільки позивачем ОСОБА_1 їй
постійно чиняться перешкоди у
користуванні квартирою. Між сторонами
на сьогоднішній день існують неприязні
стосунки. Крім того, відповідач
постійно сплачує кошти за комунальні
послуги по спірній квартирі. Вказані
обставини свідчать про інтерес
ОСОБА_3 та її доньки до спірного житла.

За змістом ст. 1, 9 ЖК України громадяни
мають право на житло. Ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежене ний у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Суд, оцінюючи зібрані у справі докази в
їх сукупності, дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову про визнання ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, оскільки існують
поважні причини не проживання у
спірній квартирі неповнолітньої,
відповідач інтерес до квартири не
втрачала та несла витрати по її
утриманню. Оскільки ОСОБА_3, в інтересах
доньки, неодноразово зверталася із
заявами до органів внутрішніх справ
про здійснення перешкод у користуванні
спірною квартирою з боку позивачів, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_3,
діючої в інтересах ОСОБА_4, про вселення
підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 9, 64, 65, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10,
11, 15, 57, 58, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, діючої в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа -
служба у справах дітей Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням відмовити.

Позов ОСОБА_3, діючої в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
дітей Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, про вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна