Справа №490/4144/13-ц 13.03.2014 13.03.2014 13.03.2014
Провадження №22-ц/784/799/14
інстанції-Алєйніков В.О.
Категорія 27
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі - Богатирьовій В.А.,

за участю представника позивача -
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

представника публічного акціонерного
товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 31 жовтня 2013 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК»

(далі - ПАТ «А-Банк»)

до ОСОБА_2

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ПАТ «А-Банк» звернувся
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 5 вересня 2008 року
між банком та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № АВЕ4RX 09440020, за яким
відповідач отримав кредит у розмірі 2
283,62 грн. зі сплатою 12 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення
позичальником кредитних зобов'язань та
утворення станом на 12 березня 2013 року
заборгованості у сумі 61 464, 28 грн., в тому
числі 2 283, 62 грн. тіла кредиту, 169, 49 грн.
процентів, 615, 45 грн. комісії, 54 992, 66 грн.
пені, а також штрафів - 500 грн. (фіксована
частина) і 2 903, 06 грн. (процентна
складова), ПАТ «А-Банк» просив стягнути
з ОСОБА_2 кредитний борг.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
посилаючись на виконання ним
кредитних зобов'язань, інші умови
надання кредитних коштів, сплив строку
позовної давності та не співмірний
розмір нарахованої пені.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 31 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено за
строком позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ «А-Банк»
просив рішення скасувати та
задовольнити позов в повному обсязі,
посилаючись на невірне застосування
судом правил визначення строків
позовної давності та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки строк виконання зобов'язань
позичальником за кредитним договором
сплинув 5 вересня 2009 року, та відсутні
підстави вважати строк позовної
давності збільшеним за домовленістю
сторін, то позов заявлено банком поза
межами трьохрічного строку позовної
давності.

Проте не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Позовна давність
в один рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки - штрафу, пені
(частина 2 статті 258 ЦК).

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

За змістом статті 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частина 3 статті 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 5
вересня 2008 року між ПАТ «А-Банк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
АВЕ4RX 09440020, за яким відповідач отримав
кредит у розмірі 2 283, 62 грн. на строк 12
місяців з 5 вересня 2008 року по 5 вересня
2009 року, з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1 % на місяць, разової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 366 грн., та
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 55, 95
грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) строки ( а.с.5).

Також у письмовій заяві на отримання
кредиту вказано, що боржник
ознайомився та згодний із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам /«Розстрочка»/ /Стандарт/ (далі -
Умови), які були надані йому у письмовій
формі, та своїм підписом підтвердив
факт надання повної інформації про
умови кредитування.

Заява ОСОБА_2 також містить
застереження про те, що ця заява разом з
Умовами та Тарифами на обслуговування
складає кредитно-заставний договір між
позичальником та банком.

Отже, колегія суддів не може погодитись
з висновком суду першої інстанції про
те, що заява, підписана особисто
позичальником, не містить ознак її
невід'ємності від Умов, а підстави
застосування Умов відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
Умови за домовленістю сторін є
складовою кредитних відносин, а тому їх
зміст визначає обсяг прав та обов'язків
кожної сторони.

При цьому правовідносини сторін
регулюються не Умовами, діючими після
перетворення ЗАТ «Акцент-Банк» ( а.с.6-12),
а Умовами, що затверджені наказом від 6
травня 2008 року № СП-2008-506, які діяли на
час укладення договору між сторонами
(а.с.73-79).

Пунктом 5.1 Умов передбачена
відповідальність позичальника за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - нарахування пені у
розмірі 0,5 % від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення
платежу.

Крім того, пунктом 5.3 Умов передбачено,
що порушення позичальником строків
внесення платежів більш ніж на 30 днів, є
підставою нарахування штрафу у
розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Отже, за змістом Умов пеня
нараховується за кожний день
прострочення виконання зобов'язання, а
нарахування штрафу пов'язано з певною
подією - прострочення виконання на
строк понад 30 днів та має разовий
характер.

Тому нарахування пені та штрафу не може
вважатись подвійною відповідальність
за одне і теж правопорушення.

Пункт 5.5 Умов передбачає, що терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а.с.78).

Отже, звернувшись до суду з позовом у
квітні 2013 року, ПАТ «А-Банк» не
пропустив строк позовної давності щодо
кожної з заявлених вимог.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2
кредитні зобов'язання взагалі не
виконував, платежів на погашення
кредиту, процентів та комісії не
здійснював.

Разом з тим, з наданих позивачем суду
апеляційної інстанції витягів з
особового рахунку ОСОБА_2 ( а.с.80-85)
вбачається наступне.

Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором станом до 29 травня 2009 року
складала ( а.с.86):

- 806,5 грн. (поточна) та 1477,12
грн.(прострочена) заборгованість за
тілом кредиту;

- 149,74 грн. заборгованість за
процентами;

- 1131,29 грн. заборгованість за
пенею;

- 447,60 грн. заборгованість за
комісією.

29 травня 2009 року Страхова компанія
«Ингосстрах» за страховим актом №1304
від 20 травня 2009 року виплатила ПАТ
«А-Банк» страхове відшкодування, яким
погашено заборгованість ОСОБА_2 за
тілом кредиту в розмірі 2283,62 (806,5 + 1477,12)
грн. ( а.с.81,82), 147,75 грн. заборгованості за
процентами (а.с.83) та 447,6 грн.
заборгованості за комісією ( а.с.85).

Отже, дійсна заборгованість
позичальника за кредитним договором
станом на 30 травня 2009 року, що
залишилась не відшкодованою, складає:
2,8 грн. за процентами та 1131,29 грн. за
пенею.

При цьому колегія суддів вважає
необґрунтованим нарахування банком
процентів за користування кредитом,
комісії та пені після 29 травня 2009 року,
тобто після повного погашення боргу за
тілом кредиту, комісії та переважної
частини боргу за процентами.

При визначенні розміру штрафів, які
підлягають сплаті ОСОБА_2, колегія
суддів виходить з наступного.

За змістом пункту 5.3 Умов нарахування
процентної (розрахункової) частини
штрафу пов'язано не з певною подією
кредитних правовідносин (прострочення
понад певний строк), а з фактом
звернення з позовом, що не відповідає
сутності штрафу як способу
забезпечення виконання зобов'язання.

До того ж цю складову штрафу позивач
розраховує не тільки з суми
заборгованості за тілом кредиту та
процентами, а й з суми нарахованої пені.
Штраф, який нарахований на пеню,
суперечить принципу недопустимості
подвійної відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає
обгрунтованим лише штраф в розмірі
фіксованої частини - 250 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«А-Банк» підлягає стягненню
заборгованість, що залишилась не
відшкодованою страховою виплатою
станом на 30 травня 2009 року за
процентами та комісією в розмірі 1134,29
грн. та 250 грн. штрафу, а всього 1384,09 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК
відшкодуванню позивачу підлягає і 20,76
грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 31 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за
кредитним договором від 5 вересня 2008
року в розмірі 1384,09 грн., в тому числі
2,8 грн. за процентами, 1131,29 грн. пені та
250 грн. штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» 20 грн.76 коп. судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді