Справа № 1326/6365/12
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.і.
Провадження № 22-ц/783/2268/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3,
представника ПАТ «Державний ощадний
Банк України» - Вергун В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Франківського районного суду
м.Львова від 7 червня 2013 року в справі
за позовом ПАТ «Державний ощадний Банк
України» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2
солідарно в користь ПАТ «Державний
ощадний Банк України» заборгованість в
сумі 343 646,39 грн. та 3363,25 грн. судових
витрат, а всього 347 009 грн. 64 коп.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального
права, неповне з»ясування обставин, що
мають значення для справи. На думку
апелянта, у суду не було достатньо
правових підстав для ухвалення
заочного рішення. Зазначає, що оскільки
вартість майна, яке передавалось в
іпотеку з метою забезпечення належного
виконання кредитного договору значно
перевищує суму заборгованості, то у
позивача не було підстав для звернення
з позовом про стягнення заборгованості
без звернення стягнення на майно,
переданого в іпотеку. Вважає
неналежним доказом розрахунок
заборгованості, поданий позивачем,
оскільки такими доказами можуть бути
лише первинні документи. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги, які
аналогічні її доводам, пояснення
представника ПАТ «Державний ощадний
Банк України» - Вергун В.М. про
заперечення доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вказаним
вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

20 грудня 2007 року ВАТ «Державний
ощадний банк», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк»,
(кредитодавець) та ОСОБА_5 (позичальник)
уклали договір відновлювальної
кредитної лінії, відповідно до якого
останній отримав кредит в розмірі 280 000
грн. на споживчі потреби зі сплатою 15 %
річних терміном до 20 грудня 2017 року.
(а.с.9-15)

У забезпечення зобов»язання за
договором відновлювальної кредитної
лінії між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено іпотечний договір від 20
грудня 2007 року, відповідно до умов
якого у випадку невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_5
зобов»язання в цілому чи тієї або
іншої частини, а також у інших випадках,
передбачених іпотечним договором,
та/або чинним законодавством, позивач
реалізує своє право шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.( а.с.11-14)

Згідно з іпотечним договором ОСОБА_5
передав в іпотеку житловий будинок
АДРЕСА_1. (а.с.11-зворот)

Відповідно до вказаного іпотечного
договору ОСОБА_2 як майновий
поручитель позичальника ОСОБА_5
передала іпотеку належну їй на праві
власності земельну ділянку, загальною
площею 0,2488 кв.м.(а.с.11-зворот)

Також 20 грудня 2007 року між банком,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір
поруки, відповідно до якого поручитель
ОСОБА_2 зобов»язуться відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
ОСОБА_5 зобов»язання за кредитним
договором від 20 грудня 2007 року, а також
додатковими угодами до нього. (а.с.17)

Факт отримання кредиту відповідачами
не заперечується.

Згідно з розрахунком заборгованість
ОСОБА_5 станом на 28 квітня 2013 року
складає 343 646,39 грн., з яких сума
кредиту - 166 237 грн., прострочена
заборгованість по кредиту - 102 091,52 грн.,
сума несплачених відсотків - 46 574,86
грн., пеня - 28 743,01 грн. (а.с.101)

Згідно з ст.526 ЦК України зобов"язання
має виконуватись належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов»язання.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позичальник порушив умови
кредитного договору щодо строків
платежів відповідно до умов договору,
в зв"язку з чим підставною є вимога
позичальника про повернення кредиту,
процентів по кредиту, стягнення
штрафних санкцій.

Висновок суду відповідає встановленим
обставинам та положенням закону.

Посилання апелянта на те, що розрахунок
заборгованості поданий позивачем, не є
належним доказом, колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак апелянтом не представлено жодних
належних та допустимих доказів на
спростування розрахунку
заборгованості позивача, зокрема
квитанцій про сплату коштів по
договору, власного розрахунку
заборгованості.

В зв"язку з наведеним колегія суддів
вважає, що суд, дослідивши докази,
дав їм належну оцінку, і ухвалив
рішення про задоволення позову, що
відповідає вимогам закону -положенням
ст.ст. 1048,1050,1054 ЦК України.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Франківського
районного суду м.Львова від 7 червня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :
Павлишин О.Ф.

Судді :
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.