Єдиний унікальний номер №243/107/14-ц
Номер провадження №6/243/70/2014
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді
Чемодурової Н.О.

при секретарі -
Бондаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Слов'янська
Донецької області подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції Петренко Тетяни
Василівни про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

09 січня 2014 року до Слов'янського
міськрайонного суду надійшло подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, погоджене з
Начальником виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції С.А. Сологуб, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

В обґрунтування подання заявником
зазначено, що у відділі державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
перебуває на виконанні виконавче
провадження № 29281427 на підставі
виконавчого листа № 2-1912 від 30.11.2005 року,
виданого Слов'янським міськрайонним
судом про стягнення заборгованості по
сплаті аліментів з ОСОБА_2 на утримання
ОСОБА_4 на загальну суму 18 835,00 грн.

18.10.2011р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання
виконавчого листа № 2-1912 від 30.11.2005 року,
виданого Слов'янським міськрайонним
судом - виконавче провадження № 29281427, в
якій боржнику був наданий строк для
самостійного виконання вимоги у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови, відповідно до ч.2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження» та
надіслана для виконання боржникові.

Станом на 01.01.2014 року боржником рішення
не виконано, заборгованість на користь
ОСОБА_5 на загальну суму 18 835,00 грн. не
погашено.

Просить суд тимчасово обмежити право
громадянина України ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, на виїзд з території України
до виконання зобов'язання,
встановленого рішенням Слов'янського
міськрайонного суду №2-1912 від 30.11.2005р.
про стягнення аліментів на утримання
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь
ОСОБА_5 Виконання доручити
Адміністрації Державної прикордонної
служби України.

В судове засідання старший державний
виконавець ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
Петренко Т.В. не з'явилась, надала суду
клопотання про розгляд справи у її
відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступного.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що питання про тимчасове
обмеження боржника фізичної особи або
керівника боржника юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав людини
є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Право на свободу пересування є
фундаментальним правом
природно-правового походження та
складається із таких основних
складових: право фізичної особи на
в'їзд і на виїзд з території країни, на
якій вона перебуває, право вільного
пересування у ме жах цієї території, у
тому числі право на вільний вибір місця
про живання. Це конституційне право
належить всім фізичним особам:
громадянам України, іноземцям та
особам без громадянства.

Згідно із ст.2 Протоколу №4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, окрім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Приписами частини 2 статті 6 Закону
України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» визначено,
що підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов'язань. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 зазначеного Закону
передбачена відповідальність за
невиконання законних вимог державного
виконавця та порушення вимог Закону.

Разом з тим, чинне законодавство не
містить визначення поняття «ухилення»,
практика Конституційного Суду України
щодо його офіційного тлумачення
відсутня.

У сучасній українській мові слово
«ухилення» тлумачиться так: 1)
відступати, відхилятися, вивертатися; 2)
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі у чомусь; уникати; 3)
навмисно не давати відповіді на
запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення
словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону «Про
виконавче провадження», позначає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК
України зазначене подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням , повинен вже відбутися
і бути об'єктивно наявним та вбачатися
з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити не виконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч.6
ст.12 Закону «Про виконавче
провадження», зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває у
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Державний виконавець, звертаючись до
суду з клопотанням про тимчасове
обмеження права боржника на виїзд за
межі України, направив до суду подання,
копію по станови про відкриття
провадження та копію виконавчого листа
без надання будь-яких доказів про
повідомлення боржника щодо відкриття
провадження та ухилення його від
виконання зобов'язань. Крім того,
відсутні докази про вжиття державним
виконавцем будь-яких заходів щодо
встановлення майна боржника, на яке
може бути звернено стягнення.

З огляду на вищевикладене, суд визнає,
що в матеріалах виконавчого
провадження відсутні будь-які
об'єктивні, беззаперечні докази на
підтвердження того, що боржник ОСОБА_2
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього державним органом,
у зв'язку з чим вважає, що відсутні
достатні законні підстави для
задоволення подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
щодо обмеження конституційних прав
громадянина України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтею 5, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», ст. ст. 217, 209, 210, 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції Петренко Тетяни
Василівни про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України ОСОБА_2 -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається в Апеляційний суд Донецької
області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом п'яти днів
з дня її проголошення. Особи, які брали
участь у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 13
січня 2014 року.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду
Чемодурова Н.О.