РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/19719/13-ц

№ 2/521/2286/14

26 лютого 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря -Борисової
Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Південно -
Українського державного виробничого
підприємства по інженерним
розвідуванням для будівництва
«Укрпівденбудрозвідування» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
зазначеним позовом до Південно -
Українського державного виробничого
підприємства по інженерним
розвідуванням для будівництва
«Укрпівденбудрозвідування», в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 619,59 грн., інфляційні втрати в
розмірі 3179,72 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Позов обґрунтований наступними
обставинами. З 26.12.2006 року по 17.09.2009 року
позивач працював на зазначеному
підприємстві на різних посадах.
Наказом від 17.09.2009 року № 8 позивача
було звільнено з займаної посади на
підставі ст. 38 КЗпП України. Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 18.10.2012 року з відповідача на користь
позивача була стягнута заборгованість
по заробітній платі з урахуванням
індексу інфляції у загальному розмірі
19243 грн. 74 коп. Як зазначає позивач,
рішення суду набрало законної сили
29.10.2012 року. Однак, згідно довідки
відповідача від 22.06.2011 року за вих. №
22/02-11 за період з 01.01.2009 року по 20.09.2009
року позивачу було нараховано 3391,93 грн.,
а сплачено 2772,34 грн. Таким чином, на
думку позивача, за відповідачем
залишилась заборгованість по
заробітній платі у розмірі 619,59 грн., яка
і досі не виплачена і яка не увійшла у
суму заборгованості, стягнутої з
відповідача за рішенням суду. Крім
того, позивач вважає, що він має право
на отримання інфляційних, сума яких за
період з 1 січня 2009 року по жовтень 2013
року становить 3179,72 грн. Позивач також
зазначає, що незаконними діями
відповідача йому було завдано значної
моральної шкоди, яка виникла внаслідок
спричинення йому значних душевних
страждань, викликаних відвертою
бездіяльністю відповідача та
небажанням з його боку на протязі
тривалого часу сплатити позивачу
заборгованість. Позивач є людиною
похилого віку, інших доходів, крім
пенсії, не має. Скрутне фінансове
становище змусило позивача у віці 68-ми
років йти працювати.

У судовому засіданні позивач підтримав
позов в повному обсязі, просив його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти позову,
надала письмові заперечення, в яких
просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що і
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 18.10.2012 р., і рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
10.06.2013 року встановлено той факт, що
сума заборгованості відповідача перед
позивачем за період з січня 2009 р. по
жовтень 2009 складає 12 027,30 грн., тобто
грошові кошти за вказаний період були
вже стягнуті з відповідача на користь
позивача.

Вивчивши позовну заяву, заслухавши
доводи сторін, дослідивши матеріали
справи, вивчивши нормативно-правові
акти, які регулюють спірні
правовідносини, проаналізувавши і
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов не може бути
задоволений, зважаючи на такі
обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 18.10.2012 року
встановлено, що згідно наказу
адміністрації ПУДВП № 32-к від 26.12.2006
року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на
посаду завідувача складом. Згідно
наказу адміністрації ПУДВП № 28-к від
30.07.2008 року ОСОБА_1 було переведено на
посаду охоронця. Згідно наказу
адміністрації ПУДВП № 28-к від 17.09.2009
року ОСОБА_1 було звільнено з займаної
посади за власним бажанням на підставі
ст. 38 КЗпП України.

Зазначеним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1
було задоволено частково, а саме:
стягнуто на його користь з Південно -
Українського державного виробничого
підприємства по інженерним
розвідуванням для будівництва суму
заборгованості по заробітній платі з
урахуванням індексу інфляції - у
загальному розмірі 19243,74 грн., суму
компенсації заподіяної моральної
школи в розмірі 2000 грн., суму понесених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн.; на користь держави стягнуто з
Південно - Українського державного
виробничого підприємства по
інженерним розвідуванням для
будівництва суму неоплаченого
судового збору в розмірі 292,50 грн.; у
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено. Як вбачається з рішення
суду, в його основу було покладено
довідку ДП «ПУДВП» від 09.10.2012 року,
згідно з якою розмір заборгованості
перед ОСОБА_1 складала 12027,30 грн. Період
заборгованості згідно з цією довідкою
становив з січня 2008 року по жовтень 2009
року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 10.06.2013 року вищезазначене
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 18.10.2012 року було змінено в
частині розміру стягнутої
заборгованості по заробітній платі,
зокрема стягнуто заборгованість з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
15222,11 грн.

27.06.2013 року державний виконавець своєю
постановою закінчив виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа про стягнення
заборгованості в розмірі 17342,11 грн. з
Південно - Українського державного
виробничого підприємства по
інженерним розвідуванням для
будівництва
«Укрпівденбудрозвідування» на користь
ОСОБА_1, оскільки боржник сплатив борг,
виконавчий збір та витрати у повному
обсязі.

Відповідно до листа Першого Київського
відділу ДВС ОМУЮ від 25.10.2013 року
зазначене виконавче провадження було
закінчено на суму, яка фактично
підлягала стягненню та була стягнута з
урахуванням змін на підставі рішення
Апеляційного суду Одеської області від
10.06.2013 року. В ході проведення
виконавчих дій по примусовому
виконанню виконавчого листа на користь
стягувача ОСОБА_1 було стягнуто грошову
суму 17342,11 грн., а саме: 15222,11 грн. - суму
заборгованості по заробітній платі, 2000
грн. - суму компенсації заподіяної
моральної школи, 120 грн. - витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Як зазначається у цьому листі, 05.08.2013
року до УДКСУ у м. Одесі Одеської
області було надано платіжне доручення
№ 3609 від 05.08.2013 року щодо перерахування
зазначених коштів на рахунок ОСОБА_1

Таким чином, період з 01.01.2009 року по
20.09.2009 року, за який позивач просить
стягнути суму заборгованості по
заробітній платі, охоплюється тим
періодом, за який було стягнуто
заборгованість на його користь на
підставі рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 18.10.2012 року,
зміненого частково рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
10.06.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Таким чином, посилання позивача на
наявну перед ним заборгованість з боку
відповідача в розмірі 619,59 грн. з
посиланнями на довідку від 22.06.2011 року,
є безпідставними зважаючи на те, що за
результатами виконавчого провадження
заборгованість перед позивачем за
зазначений період була повністю
погашена.

Що стосується позовних вимог в
частині стягнення моральної шкоди, то
відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, заподіяна фізичній
особі неправомірними діями або
бездіяльністю, відшкодовується особою,
що заподіяла її, за наявності її вини.

Відповідно до абзацу 2 п. 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди ",
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено,
протиправних дій з боку відповідача
щодо невиплати заборгованості по
заробітній платі позивачу, то
відсутній юридичний склад як підстава
для відшкодування моральної шкоди
позивачеві.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
незаконними, необґрунтованими та не
можуть бути задоволені.

Керуючись ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 525, 526,
549, 612, 625, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
61, 212-215, 223 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Південно - Українського державного
виробничого підприємства по
інженерним розвідуванням для
будівництва
«Укрпівденбудрозвідування» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В.
Тополева