Справа № 149/3906/13-ц
Провадження №2/149/1207/13
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого
судді Вергелеса В.О.,

за участю секретаря
Лисої В.В.,

позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника
відповідачів адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Хмільнику цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмільницький
міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 564058,98 гривень, 3%
річних в сумі 19981,59 гривень з 28 грудня 2012
року до 4 березня 2014 року та понесених
судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 5 грудня 2012
року ОСОБА_3, ОСОБА_4 взяли у нього в
позику 41 000 євро, які зобов'язалися
повернути до 28.12.2012 року. Оскільки
договір позики одним із подружжя був
укладений в інтересах сім'ї, то кошти
які були отримані за цим договором, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Вказаний факт
підтверджується розпискою власноруч
написаною ОСОБА_3 та підписаною ним та
його дружиною ОСОБА_4 Так як
відповідачі у вказаний строк борг не
повернули, а на його неодноразові
прохання про добровільну сплату боргу
не реагують. Так як заборгованість за
договором позики станом на 4 березня 2014
року складає 564058,98 гривень, то
відповідно 3% річних повинні бути
розраховані з 28 грудня 2012 року до 4
березня 2014 року і складають 19981,59
гривеь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та пояснив, що він на
протязі деякого часу неодноразово
позичав грошові кошти ОСОБА_3, які той
йому повертав, це було три-чотири рази,
коли позичав, коли ОСОБА_3 повертав та
загальну суму не пам'ятає. 5 грудня 2012
року він на прохання ОСОБА_3 позичив
йому 40000 євро, які передав останньому у
його офісі в кабінеті купюрами по 50
євро. Так як на той час ОСОБА_3 залишався
йому винен 1000 євро за попередніми
позиками, то ОСОБА_3 написав розписку,
яку чомусь назвав договором, на 41000
євро. Розписку писав власноручно
ОСОБА_3, яку і підписав. Розписку також
підписала ОСОБА_4, яка заходила в
кабінет. Про позику та передачу грошей
у позику свідчить розписка, яку ОСОБА_3
чомусь назвав договором. В даний час у
Рівненському апеляційному
господарському суді є господарський
спір між ФОП ОСОБА_1 і ПП "Сьомаківське",
але той спір до позики 41000 євро, яка ним
була надана ОСОБА_6 в інтересах його
сім'ї, не має ніякого відношення. Його
заява в міліцію та наданні ним покази
як потерпілим ніякого відношення до
позики не мають. Заява писалася ним, а
показання давалися ним в дійсності, але
то стосувалося іншого спору з
відповідачем і стосувалося зовсім
іншої розписки. Також пояснив, що
розписки, яку він мав на увазі коли
давав показання внесені до протоколу
його допиту як потерпілого у нього
немає, для огляду суду її надати не
може, де вона, в судовому засіданні
пояснити не зміг.

Представник позивача ОСОБА_2 позов
підтримала та пояснила, що зміст
розписки наданої позивачем свідчить
про передачу грошових коштів
відповідачу ОСОБА_3 в інтересах сім'ї
саме за договором позики, а також
підтверджує виникнення між сторонами
правовідносин із договору позики. Все
це відбувалося 5 грудня 2012 року. Кошти
були одержані ОСОБА_3 в інтересах сім'ї,
про що свідчить підпис ОСОБА_4 під
розпискою, яка названа договором. Ця
розписка ніякого відношення до
господарського спору немає, а
стосується саме позики 41000 євро. Так як
у розписці вказана сума позики та є
підпис позичальника, а дата під
розпискою і підпис озикодавця не є
істотними умовами договору позики, то
договір позики між сторонами є
укладеним і є підтвердженням отримання
ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1
Відповідно до вимог закону та
наведених розрахунків позивач має
також право на стягнення трьох
процентів річних від заборгованої суми
за період з 28 грудня 2012 року по 4 березня
2014 року в сумі 19981,59 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та
пояснив, що ніколи, жодного разу не
позичав грошові кошти у ОСОБА_7, ніяких
стосунків з цього питання з ним не мав.
В дійсності уклав договори між ПП
"Сьомаківське", у якому є директором і
власником, та ФОП ОСОБА_1, про купівлю
трактора та плуга. Перерахував за це
ОСОБА_1 300000 гривень та передав 5000 євро.
Так як у підприємства виникли
фінансові труднощі, не міг своєчасно
розрахуватися за договором. Восени 2012
року, коли точно вже не пам'ятає, він на
вимогу ОСОБА_1 написав розписку,
відповідно до якої зобов'язався
повернути ОСОБА_1 41000 євро
заборгованості за трактор і плуг до 28
грудня 2012 року. На вимогу ОСОБА_1 у
розписку вписав прізвище своєї
дружини, так як вона працювала на
підприємстві, знайшов її і вона цю
розписку підписала, хоча в кабінет не
заходила. Через фінансовий стан
підприємства повернути кошти у
домовлені терміни не міг. ОСОБА_1
звернувся через це в міліцію. Заява
ОСОБА_1 в міліцію та протокол його
допиту все це підтверджують, в тому
числі і те, що ніякої позики не було і
грошей у ОСОБА_1 він ніколи не позичав,
не випадково, що сума і дата в розписці
наданої ОСОБА_1 в суд тав заяві в
міліцію і протоколі допиту ОСОБА_1,
співпадають. Писав на прохання ОСОБА_1
лише одну розписку, яка є в матеріалах
справи і яка стосується заборгованості
його підприємства за трактор і плуг,
інших розписок не писав.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та
пояснила, позивач ОСОБА_1 обманює суд.
Вона ОСОБА_1 до цього часу не бачила, ні
вона, ні її чоловік ніколи грошей у
ОСОБА_1 не позичали. Розписку підписала
на прохання чоловіка, зміст її розуміла
і підпис під розпискою її, але ця
розписка не свідчить про позику грошей.

Представник відповідачів адвокат
ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що
позивачем не надано доказів про
виникнення правовідносин із позики, з
розписки цього не вбачається, там не
має вказівки про отримання
відповідачами коштів у якості позики,
немає дати отримання позики. Договір
позики є укладеним з моменту передачі
предмету позики, документів про це
немає. Про обставини виникнення боргу
відповідачів перед ним, ОСОБА_1 виклав у
заяві в міліцію та пояснив, надаючи
показання слідчому. В господарському
суді є спір між ФОП ОСОБА_1 і ПП
"Сьомаківське".

Судом в судовому засіданні оглянуті
письмові докази, зокрема:

договір (а.с.59) - із змісту цього
документа, який названий "договір",
вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язується
видати ОСОБА_1 заборговану суму 41
тисячу євро до 28 грудня 2012 року, в чому
він і дружина ОСОБА_4 розписалися та
засвідчили своїми підписами;

заяву ОСОБА_1 до Хмільницького МВ УМВС
України у Вінницькій області від 12.02.2013
року, зареєстровану у відповідному
журналі за № 361 від 12.02.2013 року (а.с. 51), з
якої вбачається вбачається, що ОСОБА_1
просив прийняти міри до ОСОБА_3 який
зловживаючи своїм посадовим
становищем здійснив привласнення
належного йому майна на загальну суму
еквівалентну 41000 євро;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від
12.02.2013 року слідчим Хмільницького МВ
УМВС України у Вінницькій області
ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №
0000117 (а.с.52-54), з якого вбачається,
що ОСОБА_1 під час допиту показав, що на
даний час він є ФОП ОСОБА_1, у його
власності є трактор колісний.
…навесні 2012 року до нього звернувся
ОСОБА_3, який хотів придбати цей
трактор, але для цього він хотів
випробувати його на своїй землі і після
чого мав намір його придбати, тоді вони
усно домовилися про ціну 75000 євро. … у
травні місяці коли останній закінчив
посівну він приїхав до ОСОБА_3 так як
хотів врегулювати питання щодо
купівлі-продажу трактора, ОСОБА_3
повідомив, що на даний час у нього
коштів немає, але намір придбати
трактор у нього є і він дав йому 5000 євро
завдатку і вони з ним уклали договір
купівлі-продажу умовою якого було те,
що він виплатить мені решту коштів за
трактор, коли збере урожай. Наступного
разу він поїхав до нього коли був
зібраний урожай, у серпні місяці 2012
року, … останній повідомив, що на даний
час коштів також немає і він сказав, що
придбає у мене ще плуг вартістю 11000 євро
та протягом поточного місяця
перерахує всі кошти за трактор і плуг.
На його пропозицію він погодився, так
як був впевнений у його серйозних
намірах. В поточному місяці ОСОБА_3
перерахував на його рахунок 300000
гривень. Після цього він знову поїхав
до нього щоб вияснити причину значної
недостачі коштів. Останній йому знову
повідомив, що на даний час у нього немає
коштів і він написав йому розписку про
те, що до 28.12.2012 року він поверне йому
решту коштів;

постанову про закриття кримінального
провадженні від 9.03.2013 року слідчого
Хмільницького МВ УМВС України у
Вінницькій області ОСОБА_8 у
кримінальному провадженні № 0000117
(а.с.56), з якої вбачається, що
кримінальне провадження внесене до
ЄРДР за № 0000117 від 12.02.2013 року
закрито у зв'язку з відсутністю у
діянні кримінального правопорушення, з
тих підстав, що в діях ОСОБА_3 не
вбачається складу кримінального
правопорушення передбаченого ст. 190 КК
України, а відносини між ним та ОСОБА_1
мають цивільно-правовий характер;

договори купівлі-продажу від 3.08.2012 року
укладені між ФОП ОСОБА_1 і ПП
"Сьомаківське" (а.с. 57,58), з яких
вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 і ПП
"Сьомаківське" укладені договори
купівлі-продажу трактора за ціною 75000
євро та плуга за ціною 11000 євро, вказані
договори підписали позивач у справі
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3, як
директор ПП "Сьомаківське".

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України
визначено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Таким чином, договір позики є
двостороннім правочином, а також він є
одностороннім договором, оскільки
після укладення цього договору всі
обов'язки за договором позики, у тому
числі повернення предмета позики або
рівної кількості речей того ж роду та
такої ж якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права, а розписка про отримання
в борг грошових коштів за своє суттю є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Суд, проаналізувавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, зокрема
докази на аркушах справи 51, 52-54, 56, 57, 58, 59,
виходячи із встановлених
правовідносин, приходить до висновку
про те, що договір на аркуші справи 59 за
своїм змістом є розпискою із
зобов'язанням про повернення
заборгованих коштів. Проте із
зазначеної розписки наданої позивачем
ОСОБА_1, не вбачається, що між сторонами
укладено саме договір позики, що
заборгованість у 41000 євро, яка виникла у
ОСОБА_9 перед ОСОБА_1, виникла саме із
договору позики, що між сторонами
виникли правовідносини саме із
договору позики, тобто, ця розписка не
підтверджує укладання між сторонами
договору позики та отримання ОСОБА_3
від ОСОБА_1 позики в розмірі 41000 євро.

Таким чином позивачем у справі ОСОБА_1
та його представником ОСОБА_2 не
доведено, що між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачами у справі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, укладено договір позики і що
саме за договором позики позивачі
отримали грошові кошти в сумі 41000 євро,
а відповідно і те, що між ними виникли
правовідносини із договору позики

Пояснення ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 надані ними в суді
спростовуються поясненнями
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_10, розпискою
(а.с.59), заявою ОСОБА_1 до Хмільницького
МВ УМВС України у Вінницькій області
від 12.02.2013 року (а.с.51), протоколом допиту
потерпілого ОСОБА_1 від 12.02.2013 року
слідчим Хмільницького МВ УМВС України
у Вінницькій області ОСОБА_8 у
кримінальному провадженні 0000117
(а.с.52-54), та іншими зазаначеними у
рішенні суду доказами, оціненими судом
у їх сукупності.

Так як позивачем та його
представником не доведено існування
заборгованості відповідачів за
договором позики, виникнення та
існування правовідносин із договору
позики, то судом не може бути
задоволено позові в частині стягнення
трьох процентів річних на підставі ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 та його
представником не доведено обставини,
на які позивач посилається як на
підставу своїх вимог, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 202, 207, 218, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст.
10,11, 57-60, 208, 212-218, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний на
протязі 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
Вергелес В.О.