АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2014 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6499,05 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 257,79 грн.

Представник відповідача, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин на які посилався позивач, а тому рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права. Також апелянт посилається на те, що жодного договору комісії між позивачем та відповідачем укладено не було, а посилання позивача на договір комісії від 15.03.2013 не може бути належним доказом, оскільки вказаний договір є двостороннім та визначає правовідносини між позивачем та безпосередньо ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД», а не відповідачем. Крім того, апелянт вказує на те, що твердження позивача щодо порушення та невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань відповідно до розписки є завідомо неправдивими, оскільки дії ОСОБА_2 є умисними та спрямовані на стягнення з відповідача коштів, також судом не досліджено й відсутність будь-якої вимоги позивача щодо повернення грошових коштів та/або повідомлення про відмову від виконання зобов'язань взятих на себе відповідно до розписки. На підставі викладеного, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Справа 761/33236/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10855/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованими, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності позивачем.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що 11.03.2013 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у якості передоплати за договором комісії грошові кошти у сумі 500 дол. США та 1000,00 грн., - про що складено відповідну розписку (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2013 в справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до TOB «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД» директором якої виступала ОСОБА_1, про стягнення грошових коштів за невиконання доручень за договором комісії встановлено, що між вказаними сторонам укладено договір комісії №06/03-13 від 15.03.2013. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 27506,00 грн. боргу за невиконання доручень за договором комісії, 275,06 грн. витрат послуг банку, 941,24 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зокрема, відмовлено в задоволенні позовних вимог, в яких позивач просила суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. авансу за договором, що був одержаний згідно розписки від 11.03.2013 ОСОБА_1 Разом з тим, суд вказав, що вказана сума, яка зазначена позивачем як аванс за договором, була одержана ОСОБА_1, як фізичною особою, а не директором відповідача, що не може бути доказом по справі, тому такі позовні вимоги про стягнення з відповідача 5000,00 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.6-11).

Таким чином, зазначеним рішенням в господарському спорі встановлені відносини між сторонами по договору комісії №06/03-13 від 15.03.2013 та факт невиконання його умов комісіонером - ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД».

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала вказані грошові кошти, які передбачались як аванс по цьому договору, як фізична особа, а не представник ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД». Проте, договірні зобов'язання між позивачем та відповідачем відсутні, відповідно, і підстави володіння відповідачем вказаними грошовими коштами теж відсутні.

В ході розгляду справи відповідачем був визнаний факт отримання від позивача суми грошових коштів за вказаною розпискою від 11.02.2013.

Також встановлено, що 14.05.2013 відповідач ОСОБА_1 отримала письмову вимогу від позивача, зокрема, також щодо повернення в еквіваленті національно валюти 5000,00 грн. відповідно до розписки, однак не виконала її і відмовляється від її виконання (а.с. 14). Крім того, саме звернення позивача до суду є пред'явленням вимоги, яка так і не виконана відповідачем. А отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності вимоги позивача є безпідставними.

Згідно ч.ч 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з ОСОБА_1 згідно розписки від 11.03.2013 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2: 500,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5499,05 грн. (із розрахунку 100 доларів США - 1099,81 грн.) та 1000,00 грн., а разом: 6499,05 грн.

Таким чином, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в порушення вищенаведеної норми права задовольнив позовні вимоги позивача за офіційним курсом валюти на дату одного з судових засідань, є такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка. Висновки суду першої інстанції, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. А тому, підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: