АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні , -

В С Т А Н О В И Л А:

01 серпня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ "Дніпрометробуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення.

У грудні 2013 року її звільнено у зв'язку із скороченням штату, проте заборгованість по заробітній платі було сплачено лише у травні 2014 року. Викладені обставини стали причиною її звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні (114 днів) у сумі 33 114,00 грн. (а.с.1 - 3).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" (код ЄДРПОУ - 04880239) на користь ОСОБА_2 (ІН - НОМЕР_1) середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 639,26 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" (код ЄДРПОУ - 04880239) на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

В скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення (а.с. 7 - 9).

03 грудня 2013 року відповідачем було видано наказ № 261-ок про звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності працівників (а.с. 11).

22 травня 2014 року відповідач сплатив позивачеві усі належні останній при звільненні кошти.

Відповідно до частин 1, 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За вимогами ч. 1 статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При визначенні розміру відшкодування враховується розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці").

Зурахуванням встановлених обставин і матеріалів справи, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 22 639,26 грн.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100.

За правилами абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Абзацом 1 пункту 8 Порядку передбачено, що обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Середньоденна заробітна плата позивача за довідкою, наданою суду представником відповідача складає 198,59 грн.

Сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 114 х 198,59 = 22 639,26 грн.

За таких обставин суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув з відповідача на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 639,26 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи скарги відносно відсутності вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачці при її звільненні у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування є необґрунтованими.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не є суттєвими для правильного вирішення спору, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів сторін, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дніпрометробуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.