АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1903/212/12 Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/17/14 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Бершадська Г. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Бучацького районного суду від 26 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

третіх осіб - ОСОБА_6, Бучацької державної нотаріальної контори /надалі «Нотаріус»/, Бучацької РБТІ /надалі «БТІ»/, Трибухівської сільської ради Бучацького району /надалі «Рада»/ про скасування свідоцтв про право на спадщину, та позовом ОСОБА_7

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Трибухівської сільської ради третіх осіб Бучацька ДНК, Бучацьке РБТІ

про визнання недійсним свідоцтва про право власності та свідоцтва про спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

10.09.13 представник апелянта звернувся зі скаргою на рішення суду першої інстанції від 26.07.13, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме - 1А частину житлового будинку № 46 пл. 113,3 м кв з надвірними будівлями та спорудами по вул. 8 Березня у с. Трибухівці Бучацького району та на 1/4 частину земельної ділянки 0,05 га для ведення особистого селянського господарства за вказаною адресою.

Порушення вбачає в тому, що судом не дано належної оцінки встановленим обставинам справи та безпідставно відмовлено ОСОБА_2 у визнанні права власності на спадкове майно.

Рішенням Бучацького районного суду від 26.07.13 позов ОСОБА_2 про скасування свідоцтв про право на спадщину задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок №46 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 8 Березня с. Трибухівці Бучацького району, видане ОСОБА_3 Визнано недійсним свідоцтво про право власності на Уг частку спадкового майна, а саме на житловий будинок № 46 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 8 Березня с. Трибухівці, видане ОСОБА_5 та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення виконкому Трибухівської сільської ради від 20.12.07 №195. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок № 46 по вул. 8 Березня в с. Трибухівці, видане ОСОБА_8 виконкомом Ради 06.10.08 на підставі рішення виконкому №195 від 20.12.07. Визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок № 46 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. 8 Березня в с. Трибухівці. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

У суді представник апелянт підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, викладені в ній. Третя особа підтримала скаргу.

Відповідач ОСОБА_5 скаргу не визнала.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача та пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступних мотивів.

У силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак даним вимогам оскаржене рішення не відповідає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що

ОСОБА_8 не був власником житлового будинку № 46 по вул. 8-го Березня в с. Трибухівці, а тому відповідачі, як у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, так і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, не мали права на спадкування вказаного житлового будинку після смерті останнього.

Щодо вимог ОСОБА_7, то суд виходив із того, що остання є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_9, яка була власником спірного будинку.

Із таким висновком колегія не погоджується з огляду на наступне.

ОСОБА_2 звернувся із зміненими вимогами (а.с. 95) про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на жилий будинок № 46 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 8-го Березня у с. Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, видане на ім'я ОСОБА_3.

Визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме: на жилий будинок № 46 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 8Березня у с. Трибухівці, видане на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме:

- на 1/4 частину жилого будинку площею 113,3 м кв по вул. 8 Березня,46 у с. Трибухівці;

- на 1/8 частину жилого будинку площею 68,1 м кв вул. по 8 Березня,46 у с. Трибухівці

- на бензопилу «8Ш» 46, трамбачку для вкладення бруківки та перфоратор.

Визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно - ХА частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул. 8 Березня у с. Трибухівці, що становить 0,05 га.

Також просив стягнути із відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_8, який помер 10.04.11, однак Нотаріус не видав йому свідоцтва про право на спадщину за законом щодо частини спадкового майна. Вказує, що житловий будинок № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці був побудований спадкодавцем до одруження із відповідачкою ОСОБА_3, а тому Нотаріус безпідставно оформила останній свідоцтво про право власності на Уг частку в згаданому будинку, як у спільній сумісні власності подружжя.

Указує, що до спадкового майна належить інший будинок, який був придбаний його батьком і знаходиться поряд із згаданим будинком № 46, та земельна ділянка, передана у власність спадкодавцю.

У свою чергу ОСОБА_7 у позовних вимогах (а.с. 175) просила скасувати рішення виконкому Ради № 195 від 20.12.07.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці, видане виконкомом Ради 06.10.08 на ім'я ОСОБА_8

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 28.11.11 на Уі частину вказаного жилого будинку, видане на ім'я ОСОБА_3

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.11.11 на 1/2 частину спадкового майна, що складається із 1/2 частини цього жилого будинку, видане на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Визнати за нею право власності на жилий будинок № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці, як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_10.

Зобов'язати БТІ внести зміни до державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом від 28.07.00 після смерті ОСОБА_9, яка померла 31.08.00, й вона успадкувала жилий будинок № 48 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці, про що їй видано свідоцтво. Оскільки ОСОБА_9 була власником й будинку № 46 по вул. 8 Березня у згаданому населеному пункті, тому вважає себе власником спірного майна й відповідно недійсними рішення Ради про визнання за ОСОБА_11 права власності на спірний будинок й усі правовстановлюючі документи щодо спадкування після його смерті, видані відповідачам.

Проаналізувавши матеріали справи та встановлені обставини, судова колегія приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним даним, що у свою чергу потягло невірне застосування норм матеріального права.

Як вбачається із погосподарської книги № 9 у період із 1991 року по 1995 за ОСОБА_12 у с. Трибухівці рахувалось два будинки, відповідно загальною площею 48 м кв та 75 м кв.

За договором купівлі-продажу від 11.12.91 ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_12 житловий будинок у с. Дружба (подалі перейменоване у Трибухівці) Бучацького району Тернопільської області житловою площею 32 м кв.

У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР договір підлягав реєстрації у виконкомі Ради.

Сторонами спору не надано жодних доказів щодо реєстрації договору, а також відсутні будь-які докази щодо реєстрації (визнання) за ОСОБА_9 права власності на придбаний будинок.

Зі змісту договору не встановлено під яким саме номером обліковувався будинок.

Відповідно до заповіту від 28.07.00, посвідченого секретарем Ради, Стельмах Г.Г. заповіла ОСОБА_7 житловий і господарські будинки і все належне їй майно, яке розташоване в с. Трибухівці Бучацького району.

ОСОБА_7 прийняла спадщину й 19.04.01 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АЕА № 169495, згідно із яким

успадкувала будинок № 48 з господарським будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Трибухівці Бучацького району по вул. 8 Березня.

Оскільки на підтвердження факту наявності у померлої ОСОБА_9 права власності не надано правовстановлюючого документа, тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно визнано будинок № 46 у вказаному населеному пункті спадковим майном після смерті останньої.

У матеріалах справи відсутні дані, які б вказували у категоричній формі, що саме спірний будинок був предметом договору купівлі-продажу, укладеним 11.12.91 між ОСОБА_9 та ОСОБА_12

У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЩІК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Навпаки, документи свідчать про те, що у 1992 році ОСОБА_13 (після переміни прізвища 22.06.99 - ОСОБА_11) отримав дозвіл на добудову житлового будинку, будівництва літньої кухні, гаражу і господарського будинку на його присадибній ділянці по вул. 8 Березня на ділянці під забудовою 0,08 га, закріплена за ним присадибна ділянка 0,25 га (рішення виконавчого комітету Бучацької районної ради народних депутатів № 28 від 23.05.92 (а.с. 74).

Проектну документацію подано вказаною особою до технічного бюро при районному архітекторі Бучацького району 24.09.92.

Забудова ділянки дозволена розпорядженням Представника Президента України у Бучацькому районі від 08.12.92 № 275 за типовим проектом ТО-1-1-5к-21 по проекту ТОХ-12Г.

Запроектований жилий будинок складався із 5-ти кімнат з житловою площею 57,3 м кв., що посвідчується паспортом на забудову садиби.

Генеральний план погоджений районним архітектором 17.12.92.

Із огляду на встановлені факти колегія суддів приходить до висновку, що станом на 1992 рік ОСОБА_13 був землекористувачем земельної ділянки по вул. 8 Березня, 46 у с. Трибухівці.

У період із 1991 року по день смерті (31.08.00) ОСОБА_9 не оспорювала свого права щодо володіння майном (будинком) на земельній ділянці по вул. 8 Березня,46.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що остання була власником будинку по вул. 8 Березня, 46 є хибними, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, що відповідно потягло за собою невірне застосування норм цивільного законодавства щодо виникнення прав у ОСОБА_7 на спадкування зазначеного будинку.

Із огляду на це рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_7 підлягає до скасування й у цій частині слід постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог останньої за недоведеністю.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав, що позивач не має права на спадкування, оскільки єдиним спадкоємцем є ОСОБА_7, що було хибним твердженням.

Однак, суд частково задовольнив його вимоги, визнавши недійсними свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом, видані Нотаріусом на ім'я, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Мотиви суду для частково задоволення вимог не пов'язані із правовою позицією позивача по його предмету спору, а із предметом спору за вимогами ОСОБА_7, й тому, в силу п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 також підлягає до скасування із огляду на наступне.

Як було вище зазначено, забудова ділянки по вул. 8 Березня, 46 дозволена розпорядженням Представника Президента України у Бучацькому районі від 08.12.92 № 275.

Із показів свідків вбачається, що спірний будинок та господарські будівлі почали зводитися із 1993 року.

16.06.94 між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

Рішенням виконкому Ради № 195 від 20 грудня 2007 року визнано за ОСОБА_11 право власності на жилий будинок № 46 по вул. 8-го Березня у с. Трибухівці й 06.10.08 видано останньому свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок.

Визначити стан готовності будинку на момент одруження ОСОБА_13 та ОСОБА_3 неможливо через відсутність допустимих та належних доказів.

У силу ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Тому, безпідставними є твердження позивача ОСОБА_2 щодо одноосібного права власності спадкодавця ОСОБА_8 на будинок № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці.

10.04.11 ОСОБА_8 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом є діти ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_3

Діти спадкодавця подали заяви про прийняття спадщини.

Дружина спадкодавця відмовилася від прийняття спадкового майна на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 20.04.11, дотримавшись шестимісячного строку, як цього вимагає ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. У заяві останній вказав прізвище спадкодавця «Стельмах», хоча фактично прізвище було змінене на «Кладочний», тому у витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 20.04.11 за вказаними параметрами запиту інформація про ОСОБА_13 відсутня.

Із огляду на це позивач був управі звертатися з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

28.11.11 Нотаріусом на ім'я ОСОБА_3 видане свідоцтва про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці.

У силу ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Такі ж положення містять, відповідно, ст.ст. 60, 70 СК України.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що будинок № 46 по вул. 8 Березня є спільною сумісною власністю спадкодавця та ОСОБА_3, а тому Нотаріусом правомірно видано на ім'я останньої свідоцтво про право власності на Уі його частину й з огляду на вищевикладене позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними й до задоволення не підлягають.

Судом першої інстанції вказаним обставинам не дано належної оцінки.

Враховуючи дані обставини, спадкове майно складається із Уг частини спірного будинку.

У силу ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Оскільки спадкоємцями є троє дітей ОСОБА_8 й із врахуванням того, що ОСОБА_3 відмовилася від спадкування в користь ОСОБА_5 та ОСОБА_5, частка, на яку претендує позивач, становить 1/8 у спірному будинку з надвірними будівлями та спорудами та іншому спадковому майні.

Тому, вимоги,позивача про визнання за ним права власності на Ул частину спадкового майна підлягають до часткового задоволення й за ним слід визнати право власності на 1/8 частину жилого будинку площею 113,3 м кв по вул. 8 Березня, 46 у с Трибухівці.

28.11.11 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом щодо спадкування 1/2 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд.

Дане свідоцтво порушує права позивача, а тому його слід визнати недійсним.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на інше спадкове майно, а саме: на 1/8 частину жилого будинку площею 68,1 м кв вул. по 8 Березня, 46 у с. Трибухівці, бензопилу «8Ш» 46, трамбачку для вкладення бруківки та перфоратор, то вони до задоволення не підлягають, оскільки відсутні дані про те, що спадкодавець був їх власником.

Судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення взагалі не вирішувалися згадані вимоги та не давалася оцінка встановленим обставинам, що є порушенням ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності судочинства та меж розгляду спору.

Стосовно вимог позивача про визнання права власності на ХА частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул. 8 Березня, що становить 0,05 та, , то в їх задоволенні слід відмовити також, оскільки відсутні докази того, що спадкодавцеві належала вказана земля.

Рішення Ради № 517 від 15.01.08 про надання ОСОБА_8 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2497 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га за адресою с. Трибухівці по вул. 8 Березня не є правовстановлюючим документом й рішенням про передачу у власність земельних ділянок не надає права спадкоємцям успадковувати у відповідності до абзацу 2 ч. 1 розділу X Перехідних положень ЗК України.

Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України слід стягнути із відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 490,29 грн. понесених останнім витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до задоволених вимог.

Щодо відшкодування відповідачами витрат на правову допомогу, то останні не підтвердженні належними платіжними документами, які б свідчили про їх розмір, а тому ці вимоги позивача слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2013 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, Бучацької державної нотаріальної контори, Бучацької РБТІ, Трибухівської сільської ради про скасування свідоцтв про право на спадщину задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від

28 листопада 2011 року, видане на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо спадкування /4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: будинок № 46 по вул. 8 Березня у с. Трибухівці Бучацького району Тернопільської області.

Визнати 'за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме: на 1/8 частину жилого будинку площею 113,3 м кв по вул. 8 Березня, 46 у с. Трибухівці Бучацького району Тернопільської області із відповідною частиною надвірних будівель та споруд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Трибухівської сільської ради, третіх осіб Бучацька державної нотаріальної контори, Бучацьке РБТІ про визнання недійсним свідоцтва про право власності та свідоцтва про спадщину.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 490, 29 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_14