АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3331/14 Справа № 403/8220/12 Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, КП ЖЕП №36 Дніпропетровської міської ради, третя особа - Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада про виселення; за позовом ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 до КЖРЕПП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, третя особа - Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення факту та визнання права користування житловим приміщенням; за позовом КП "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_4, третя особа - Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада про виселення з незаконно займаної квартири, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до КЖРЕПП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, третя особа - Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_7, визнати за нею та її сином право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що 21 листопада 1995 року виконкомом Дніпропетровської міської ради на їм'я ОСОБА_8, до складу сім'ї якої входив її онук ОСОБА_7, видано ордер на спірну квартиру. Після смерті ОСОБА_8 основним квартиронаймачем став ОСОБА_7, з яким вона познайомилась у 1998 році та стала проживати як член його сім'ї у зазначеній квартирі; вели спільно господарство, сплачували комунальні послуги, тобто фактично перебували в родинних відносинах. 08 лютого 2005 року у них народився син ОСОБА_5. У жовтні 2009 року ОСОБА_7 помер, і до теперішнього часу вона мешкає з сином в спірній квартирі не маючи реєстрації.

30 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, КП ЖЕП №36 Дніпропетровської міської ради, третя особа - Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, в якому просив суд виселити відповідачку разом з її сином ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2, яка була йому виділена рішенням №282 Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 24.06.2011 року, а оскільки вони незаконно проживають у спірній квартирі, добровільно її не звільняють, що порушує його право користування житлом, він змушений звернутись до суду.

04 червня 2013 року КП "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради також звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, в якому просило виселити ОСОБА_4 з малолітнім сином зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2013 року вищевказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням цього ж суду від 09 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права користування житловим приміщенням було відмовлено.

Позовні вимоги КП "Жилсервіс-2" ДМР та ОСОБА_6 про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, неправильну оцінку доказів, просила скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відмовити у задоволені позовів ОСОБА_6 та КП "Жилсервіс-2" ДМР.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалене судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом правильно встановлені фактичні обставини по справі.

21.11.1995 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано обмінний ордер 001622 на ім'я ОСОБА_8, на сім'ю в складі двох осіб, в тому числі її онука ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2.

У 1998 році ОСОБА_4 познайомилась з ОСОБА_7, стала проживати у спірній квартирі без реєстрації, яка є комунальною власністю.

ОСОБА_8 була знята з реєстрації у даному житловому приміщенні 07.05.1999 року у зв'язку зі смертю, що підтверджується довідкою КЖЕП № 14 від 30.05.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_9.

25 жовтня 2009 року ОСОБА_7 помер та був знятий з реєстрації у спірній квартирі 20.11.2009 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.06.2008 року, ОСОБА_4 та її троє дітей, в тому числі і ОСОБА_5 являються співвласниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,8 кв.м. в порядку приватизації. Право власності на яку зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 06.08.2008 року.

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 21.07.2010 року позивачкою ОСОБА_4 було відчужено за договором купівлі-продажу вказану квартиру та 29.07.2010 року придбано домоволодіння АДРЕСА_3 загальною площею 89,2 кв.м., житловою - 56,2 кв.м.

Відповідно довідки адресно-довідкового сектору від 29.09.2011 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 30.06.2011 року був зареєстрований на території Дніпровського району м. Дніпродзержинська та знятий за реєстрацією у зв'язку зі зміною місця проживання. ( а.с.61)

Апеляційним судом встановлено, що рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 282 від 24.06.2011 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 включено до складу службових та закріплено за КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська.

30.06.2011 року ОСОБА_6 отримав службовий ордер на спірну квартиру, на підставі списку розподілу квартири та зазначеного рішення виконкому.

В даній квартирі, ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_10 були зареєстровані 04.07.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 та її малолітній син незаконно проживають у спірній квартирі, що порушує конституційне право на житло ОСОБА_6, якому дане житлове приміщення надано у користування у встановленому законом порядку, а тому прийшов до висновку про виселення цих осіб із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 не зверталась до виконавчого комітету та інших органів стосовно спірної квартири, не перебуває на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, має у власності житловий будинок. Перебуваючи у трудових відносинах з КП «Жилсервіс» ДМР, позивачка не зверталась із заявою про надання житла, чи залишення за нею спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: