Провадження 2/638/286/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Долгової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточнень, визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 усунути перешкоди в користуванні зазначеною квартирою шляхом виселення з неї відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та всіх сторонніх осіб, які проживають в даній квартирі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2008 року він є власником квартири АДРЕСА_1. 19.06.2009 року позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомості в КП «ХМБТІ». За умовами договору продавець зобов'язався звільнити вказану квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 05.06.2009 року. Однак по цей час відповідачі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, та добровільно виселятися та зніматися з реєстраційного обліку не бажають. Ці обставини не дають позивачу та його сім'ї можливості користуватися своєю власністю, що порушує його права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові. Також зазначив, що жодних письмових чи інших домовленостей та правочинів позивач ані з відповідачами, ані з іншими особами не укладав, також дозволу на проживання у зазначеній квартирі інших осіб не надавав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року позовну вимогу ОСОБА_3 в частині зняття ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 залишено без розгляду. Виключено з числа третіх осіб Дзержинський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

Судом встановлено, що 05 грудня 2008 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №4080, придбав у ОСОБА_4 у власність трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_1. 19.06.2009 року позивач зареєстрував право власності на цю квартиру у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 23067012, номер запису П-1-32824 в книзі 1.

Особливими умовами зазначеного договору (п.5.) встановлено, що продавець стверджує, що звільнять відчужувану квартиру до 05 червня 2009, що членів сім'ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК України, (окрім ОСОБА_5 1984 року народження, ОСОБА_4 1959 року народження) немає, в тому числі неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання у відчужуваній квартирі, немає.

Як встановлено судом, позивач належним чином виконав всі узгоджені стороною за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобов'язання, в тому числі і щодо повної оплати продавцю ОСОБА_4 узгодженої вартості квартири.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

До цього часу нотаріально посвідчений та зареєстрований в КП «Харківське міське БТІ» 19.06.2009 року договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 56,6 кв.м. є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним.

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з перешкодами, які створені відповідачами, тобто останні проживають у квартирі АДРЕСА_1 без правових підстав, користуються квартирою та добровільно звільняти її не збираються. Жодних документів, які підтверджують правовідносини між позивачем, як власником на даний час, у відповідачів немає, всупереч ст. 398 ЦК України, у якій передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до довідки з місця проживання та склад сім'ї, наданою КП «Жилкомсервіс» 05.12.2008 року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Цей факт не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до акта державного виконавця ВДВС Дзержинського РУЮ від 02.07.2012 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що виконати рішення суду немає можливості, оскільки у квартирі проживають інші особи, які не зазначені у рішенні суду, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Надані до суду правовстановлюючі та реєстраційні документи, що засвідчують набуття права власності на трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_1, підтверджують той юридичний факт, що ОСОБА_3 є єдиним законним власником даного об'єкту нерухомості так, як мав на час укладення і виконання договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2008 року та на час судового розгляду справи повний обсяг цивільної дієздатності та повноважень в реалізації свого права володіння, розпорядження і користування квартирою.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобов'язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Тобто, положення статей 98, 116 ЖК України передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним.

Право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача.

Оскільки позивач є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення у ній відповідачів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 204, 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 98, 109, 116, 150 ЖК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та всіх сторонніх осіб, які проживають в даній квартирі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 22 (двадцять дві) гривні 75 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий -суддя: Д.В.Цвірюк