АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3307/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Мельничук Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретарі Волвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року відповідач ОСОБА_6 07.07.2007 року отримав кредит у розмірі 1920 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "Приватбанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.08.2014 року має заборгованість - 31600,87 грн., яка складається з наступного: 7236,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 564,48 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23799,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2066,85 грн., яка була задоволена наказом Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2008 року з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк", різниця становить - 29534,02 грн.

Відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1476,70 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, заборгованість до стягнення складає 31510,72 грн.

Оскільки борг за кредитним договором не сплачено, а тому позивач просив задоволити позовні вимоги.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 31510 гривень 72 копійки за кредитним договором № CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір в розмірі 315 гривень 11 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Так, колегією за матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № CSXRRX06990001 від 07.07.2007 року відповідач ОСОБА_6 07.07.2007 року отримав кредит у розмірі 1920 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві від 07.07.2007 року (а.с.10).

Відповідно до п.п.3.2.2, 3.2.3, 3.2.4,3.2.7 умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що в зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.08.2014 року має заборгованість - 31600,87 грн., яка складається з наступного: 7236,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 564,48 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23799,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2008 року стягнуто з відповідача ОСОБА_6 кошти в сумі 2066,85 грн. на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.5).

Відповідно до постанови відділу ДВС Уманського РУЮ від 21.12.2010 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 19.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_6 закінчено у зв'язку з повним виконанням боргу в сумі 2107,35 грн. (а.с.42).

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Суд першої інстанції не врахував вказаних роз'яснень та встановивши, що судовим наказом з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин після проведення такого стягнення та можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

Проте, позивачем позовні вимоги в порядку ст.625 ЦК України не заявлялись.

Вирішуючи спір суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та не з'ясував правомірність вимог позивача, а тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що позов банку не підлягає задоволенню у зв'язку з закінченням позовної давності та те, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») («Стандарт») підписані головою правління банку, але не мають підпису ОСОБА_6, його реквізитів, відсутня дата складення цих умов, відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності від заяви ОСОБА_6 про надання споживчого кредиту, а тому виходячи із цього у суду першої інстанції не було підстав вважати, що між банком та ОСОБА_6 укладено договір про збільшення строку позовної давності, а тому правовідносини, що склалися між сторонами не можуть регулюватися Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») («Стандарт»), які не підписані апелянтом.

Відповідно до Заяви позичальника, яка підписана ОСОБА_6 , встановлено, що він ознайомився і згідний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час видачі кредитних коштів, а сама Заява та Умови є одним цілим договору кредиту (а.с.10).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною в спорі є підставою для відмови в позові.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Згідно п.5.5 умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років ( а. с. 22).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як вбачається із судового наказу Уманського міськрайонного суду від 19 вересня 2008 року, виданого за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6, то Банк реалізував своє право на звернення до суду і тому перебіг 5-ти річної позовної давності, про який домовились сторони, почався саме з цієї дати та закінчувався 19 вересня 2013 року, в той час, коли з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 27 серпня 2014 року.

Висновки суду першої інстанції відносно того, що відповідач не виконував свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, відсотків та комісій за користування кредитом після 21.10.2010 року, а тому право позивача на пред'явлення позову про стягнення несплачених щомісячних платежів виникло з 21.10.2010 року є не обгрунтованими.

Розглядаючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, не правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, та ухвалив по суті рішення без дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

А тому, зважаючи на викладені положення законодавства, матеріали справи, доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 у стягненні заборгованості за кредитною угодою.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :