АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1775/14 Справа № 182/3311/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року м. Дніпропетровськ 31 березня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Черненкової Л.А., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської

області

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Нікопольська приватна пивоварня», третя особа Виконком Нікопольської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача ПП «Нікопольська приватна пивоварня» із позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила про те, що він за особисті-кошти збудував на земельній ділянці, яка належала відповідачу будівлю під літерою «Т», проти чого відповідач не заперечував. Оскільки виконком Нікопольської міської ради не надає йому у користування земельну ділянку під збудований обєкт нерухомості, позивач просив суд визнати за ним право власності на будівлю «Т» розташовану по вул.. ОСОБА_3 102/2 в Нікополі, оскільки за рішенням суду право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за особою, яка його збудувала.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на будівлю «Т», яка знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Нікополь вул.. Г.Чорнобильців, буд 102/2.

Не погодившись з рішенням Нікопольський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення, постановити нове рішення яким позивачу в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановою нового рішення про відмову позивачу у позові з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи за ним право власності на будівлю «Т», яка знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Нікополь вул.. Г.Чорнобильців, буд 102/2 суд першої інстанції виходив з того, що зазначена самочинно збудоване приміщення, яке знаходиться на земельній ділянці в користування ПП «Нікопольська приватна пивоварня» відповідає будівельним нормам та придатна для подальшої експлуатації, а тому є підстави для задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна.

З матеріалів справи вбачається, що спірний об'єкт - це самовільно збудована будівля під літерою «Т», що розташована за адресою: Дніпропетровська області, м. Нікополь вул.. Г.Чорнобильців, яка відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок знаходиться на території частини будівлі адміністративно-побутового корпусу Приватного підприємства «Нікопольська приватна пивоварня» (а.с.5)

Відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарчих будівель та споруд є самовільно збудованою, про свідчить відмітка, (а.с.6)

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 37б ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Виходячи із змісту частин 1,2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей обєкт не виникає.

До викнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать зокрема проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам. Матеріали справи не містять такі данні.

Відповідно до вимог ст.. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів належить до віддання виконавчих органів місцевих рад, таким чином, визнання права власності на обєкт, що не прийнятий в експлуатацію, згідно діючого законодавства у судовому порядку не передбачено.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції залишив по за увагою ті | обставини, що ОСОБА_2 не мав жодних прав на земельну ділянку за адресою: місто і Нікополь вул.. Г.Чорнобильців, буд 102/2, і такі документи в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення Нікопольського; міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні позову до Приватного підприємства «Нікопольська приватна пивоварня», третя особа Виконком Нікопольської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,307,309,316 ЦПК України, колегія судців, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні позову до Приватного підприємства «Нікопольська приватна пивоварня», третя особа Виконком Нікопольської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді