Справа № 454/3273/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

та представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_4 в якому вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є її сином від першого шлюбу.

Зазначає, що відповідач, як неповнолітній член сім'ї власника житла був зареєстрований у вказаній квартирі за місцем проживання. Оскільки дана квартира була непристосована для проживання, відповідач фактично проживав у квартирі батька позивачки - ОСОБА_5 у АДРЕСА_2.

На даний час відповідач є повнолітнім, надалі не проживає у належній їй квартирі, про те залишається зареєстрованим у квартирі. Вказує, що така ситуація не відповідає її інтересам. Факт відсутності проживання відповідача стверджується актом обстеження від 28.08.2013р. складеним комісією в складі депутата Сокальської міської ради та сусідів.

Просить суд позбавити ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй на праві особистої приватної власності та зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач та її представник ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним в запереченні на позовну заяву та просили суд в позові відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 Будучи неповнолітнім він проживав у бабусі з дідусем в АДРЕСА_2, оскільки в нього не склалися відносини із вітчимом.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази та матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні реєстраційного посвідчення на квартиру, виданого ДКП «Червоноградське МБТІ» від 24.10.2000 р., встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу від 20.10.2000р. за №2390.

Також, відповідно до оглянутого в судовому засіданні реєстраційного посвідчення на квартиру, виданого ДКП «Червоноградське МБТІ» від 24.10.2000 р., встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Сокальською державною нотаріальною конторою від 30.10.2000 р. за №2-2309.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 28.08.2013р., складеного комісією Сокальської міської ради, встановлено, що зі слів ОСОБА_3 та сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, - ОСОБА_4, який зареєстрований в АДРЕСА_1, не проживає у даній квартирі з 2003 року.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, відповідно до заяви ОСОБА_4 в Сокальський РВ ГУМВСУ від 10.11.2013р. встановлено, що він просить прийняти міри до ОСОБА_3, яка 08.11.2013р. не впустила його додому за адресою: АДРЕСА_1 та чинила на нього моральний тиск.

П.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні установлено, що відповідач ОСОБА_4 є членом сім'ї власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 Крім цього, відповідач вселявся в квартиру позивачки, однак остання чинила йому перешкоди щодо його вселення та не впустила в квартиру, зокрема 08.11.2013 року.

Таким чином суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 слід відмовити, оскільки позивачем не дотримано умов визначених ч.2 ст.405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням - відмовити

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович