У х в а л а

іменем україни

4 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу з використанням кредиту від 13 квітня 2012 року, укладеним з ПАТ «Дніпропетровськ-Авто», вона придбала автомобіль «КІА», державний знак НОМЕР_1, загальна вартість якого становила 245 600 грн. Згідно із договором кредиту на купівлю автотранспортного засобу від 23 квітня 2013 року отримані кошти в сумі 122 800 грн в ПАТ «Укрсоцбанк» вона направила для оплати вартості придбаного автомобіля, іншу половину вона сплатила за рахунок власних заощаджень. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором автомобіль «КІА» був заставлений у ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору застави транспортного засобу. В період з квітня 2012 року по січень 2013 року за її згодою управління автомобілем здійснював ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 20 квітня 2012 року на її ім'я. 5 лютого 2013 року вона від'їжджала у відрядження і видала нотаріально посвідчені довіреності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на представництво її інтересів в органах ДАІ та інших організаціях з питань, пов'язаних з правом розпорядження та експлуатацією спірного автомобіля для виконання робот з гарантійного обслуговування автомобіля у сервісному центрі. Після повернення 8 лютого 2013 року з відрядження нотаріально посвідченою заявою вона скасувала довіреність від 5 лютого 2013 року, про що повідомила ОСОБА_2, та вимагала повернути їй автомобіль. ОСОБА_2 повідомив, що вказаний автомобіль належить йому на підставі довідки-рахунку від 6 лютого 2013 року. Вважає, що ОСОБА_2 порушено положення ч. 3 ст. 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він є одночасно. З огляду на зазначене, просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який у подальшому уточнив, і остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 102 249,89 грн.

Посилався на те, що у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1 коштів була досягнута домовленість про сплату ним вартості автомобіля ОСОБА_1, а остання мала погасити кредит, а у подальшому - переоформити автомобіль на нього. Отримавши повну вартість автомобіля, зобов'язання з погашення кредиту ОСОБА_1 не виконала і, зважаючи на загрозу звернення стягнення на предмет застави, ОСОБА_2 сплатив банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитом у сумі 102 249,89 грн, яку і просив стягнути, вважаючи ці кошти безпідставно набутими ОСОБА_1

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року первісний позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту вчинення правочин, за яким ОСОБА_2, що діяв від імені ОСОБА_1, передав у власність ОСОБА_2 автомобіль «КІА», державний номер НОМЕР_1.

Зобов'язано Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у Дніпропетровській області здійснити державну перереєстрацію автомобіля «КІА» та зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 вищевказаний автомобіль.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині судові рішення не оскаржуються і у суду касаційної інстанції немає підстав перевіряти їх законність у цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з його недоведеності.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року у частині, що оскаржена, постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року в частині вирішення зустрічного позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар