Ухвала

ІМЕНЕМ України

26 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., -

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним пункту кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, в обґрунтування зазначало, що 04 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL-703/064/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 60 000 дол. США строком до 04 червня 2032 року.

14 червня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № РСL-703/064/2007, предметом якого є належна ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1.

12 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло права й обов'язки за вказаними договорами.

Унаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 64 820 дол. США, що станом на 19 липня 2013 року еквівалентно 518 106 грн 26 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 59 484,19 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 335,81 дол. США; пеня за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1 891 087 грн 85 коп.

У рахунок погашення заборгованості банк просив звернути стягнення шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі отримання дублікатів право установчих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів із реєстру права власності на нерухоме майно), встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної цільності на час продажу; передати предмет іпотеки на період її реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків та укладення договорів на охорону зі спеціалізованим підприємством.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в обґрунтування зазначала, що умови договору кредиту є несправедливими, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Просила визнати недійсним п. 4.1.1 кредитного договору № МL-703/064/2007 від 04 червня 2007 року в частині обов'язку ОСОБА_3 за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту, процентів за його користування у визначені строки, сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожний день прострочення. В іншій частині позов визнала.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2014 року, позови задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-703/064/2007 від 04 червня 2007 року в розмірі 518 106 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за договором іпотеки від 14 червня 2007 року № РСL-703/064/2007 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), за початковою ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. З метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передано предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків та укладання договорів на охорону з спеціалізованими підприємствами. Виселено ОСОБА_4, який мешкає в квартирі АДРЕСА_1. Визнано недійсним п. 4.1.1 кредитного договору № МL-703/064/2007 від 04 чеврня 2007 року в частині обов'язку ОСОБА_3 за порушення прийнятих зобов'язань щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитом у визначені строки, сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожний день прострочення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволення первісного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість, позивач має право на дострокове повернення кредиту та задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук