Справа № 463/145/14 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/4649/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю прокурора Марушій О.А.,

представника Міністерства оборони України Боберського І.М.,

представника Концерну "Військторгсервіс" Данилишин К.З.,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 8 травня 2014 року у справі за позовом Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України до Концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_5, третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання до вчинення дій, -

встановила:

29.05.2013 року Львівський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання до вчинення дій. Зазначав, що 02.10.2009 року між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальна філії "Управління Західного оперативного командування" та ОСОБА_5, укладено договір купівлі - продажу приміщення перукарні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Однак вказане нерухоме майно було реалізоване без дозволу Міністерства оборони України та без відповідного погодження Фонду державного майна України. Довіреністю директора Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_7, виданою начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_8 передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну - Міністерства оборони України. Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 47 від 31.01.2006 року Головне управління торгівлі тилу МОУ припинило свою діяльність у зв"язку із створенням Концерну "Військторгсервіс". Оскільки довіреність Міністерства оборони України від 04.10.2004 року № 220/2071, видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи. Крім того, 12.05.2005 року окремим дорученням Міністр оборони України скасував довіреність від 04.10.2004 року № 220/2071 надану ОСОБА_7 А згідно з довіреністю директора Концерну "Військторгсервіс", що видана начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_8, така не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна. Тому спірний договір слід визнати недійсним, зобов"язати ОСОБА_5 повернути Концерну "Військторгсервіс" приміщення перукарні загальною площею 26,0 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2014 року у задоволенні позову Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України до Концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_5, третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання до вчинення дій - відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив заступник Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України. Покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом повно і всебічно не з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не застосовано норми матеріального права - ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", п. 6, 7,8,50 Постанови Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року "Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності". Зазначає, що довіреність Міністра оборони України від 04.10.2004 року, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а згідно з довіреністю директора Концерну "Військторгсервіс", що видана начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_8, така не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна, тому спірний договір від 02.10.2009 року, що укладений між ним та громадянином ОСОБА_5 підлягає визнанню недійсним. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно довіреності від 12.09.2007 року Концерн "Військторгсервіс" в особі директора Концерну ОСОБА_7 уповноважив начальника Філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування "Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_8 укладати від імені Концерну "Військторгсервіс" будь-які договори щодо відчуження належного Концерну будь-якого нерухомого майна з дозволу органу управління майном Концерну -Міністерства оборони України ( а.с. 25).

Районним судом установлено, що 02.10.2009 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_9 було посвідчено договір купівлі-продажу приміщення перукарні, площею 26,0 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, згідно якого Концерн "Військторгсервіс" в особі начальника Філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування" Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності посвідченої 12.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, продав, а ОСОБА_5 купив вказане у договорі приміщення (а.с.22-23) та зареєстрував право власності. Відповідно до п.4 договору ціна продажу нерухомості становить 145 104 грн., які відповідачем сплачено у відповідності до вимог договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що начальник Філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування "Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_8 на час укладення оспорюваного договору діяв на підставі чинного і не скасованого дозволу начальника Головного управління торгівлі тилу МОУ ОСОБА_7 від 18.10.2004 року.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.п. "и" п.2 ст. 7 Закону України "Про управління об"єктами державної власності" від 21.09.2006 року Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Концерну "Військторгсервіс", затвердженого Міністром оборони України 27.12.2006 року, Концерн "Військторгсервіс" є державним господарським об"єднанням, заснованим на державній власності. Концерн належить до сфери управління Міністерства оборони України (далі - орган управління майном).

Згідно із п. 7.5 Статуту Концерну "Військторгосервіс" відчуження основних фондів концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном (Міністерства оборони України) і, як правило на конкурсних засадах, відповідно до чинного законодавства України, тобто щодо спірного майна застосовується спеціальний порядок відчуження.

Пунктом 6 Порядку відчуження об"єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007 року (далі - Порядок) встановлено, що відчуження майна здійснюється безпосередньо суб"єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб"єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб"єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Відповідно до змісту п. 8 вказаного Порядку рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб"єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа.

Отже, на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавцем чітко було визначено порядок відчуження державного майна, яке перебуває у господарському віданні державних підприємств.

Як убачається з матеріалів справи, рішень про надання згоди на відчуження спірного майна, укладення спірного договору купівлі - продажу Міністерством оборони України , як суб"єктом управління майном, не приймалось у відповідності до вказаного Порядку та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось.

Посилання відповідача на наявність такого дозволу, а саме листа від 18.10.2004 року № 140/3/1369/28 "Про надання дозволу на відчуження", наданого начальником Головного управління торгівлі ОСОБА_7 начальнику державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_8 (а.с.263) є необґрунтованим, оскільки такий наданий ще до прийняття вищевказаних нормативно-правових актів, вимогам норм таких не відповідає. Крім цього, дозвіл від 18.10.2004 року наданий на підставі довіреності від 4.10.2004 року № 220/2071 виданої Міністром оборони України, яка 12.02.2005 року була визнана недійсною і повернута до Адміністративного департаменту МОУ (а.с.28).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 657 ЦК України встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.326 ЦК України від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватися іншими суб"єктами.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене, оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу, вчинено від імені продавця без необхідного обсягу цивільної дієздатності за відсутності волевиявлення власника майна, без дотримання процедури відчуження майна, а тому такий правочин слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коди одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п.7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за змістом ст. 216 ЦК України та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Зважаючи на викладене, необхідно застосувати наслідки недійсності вказаного договору шляхом повернення в концерну "Військторгсервіс" спірного приміщення, а ОСОБА_5 - 145 104,00 грн. коштів сплачених за договором купівлі - продажу.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем (а.с.43-48), то при вирішенні вказаного питання слід вказати на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний правочин було укладено 02.10.2009 року, а до суду з позовом прокурор звернувся 29.05.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом установлено, що станом на час укладення договору купівлі - продажу від 02.10.2009 року належного дозволу на відчуження предмета оспорюваного договору від Міністерства оборони не було. Отже про вчинення вказаного правочину Міністерство оборони не знало та не могло знати, оскільки не було його учасником. Як убачається з матеріалів справи, про факти зловживання посадовими особами Концерну "Військторгсервіс" позивачу стало відомо у березні 2013 року з листа Фонду державного майна України від 20.03.2013 року № 10-24-3491, в якому йшлося про те, що на укладення оспорюваного правочину не було ні дозволу Міністерства оборони України , ні погодження Фонду держмайна України. Зважаючи на вказане, передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності не пропущено.

Судовий збір, з огляду на неправомірність дотримання процедури відчуження спірного об"єкта, слід покласти на відповідача Концерн "Військторгсервіс".

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.3, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення перукарні від 02.12.2009 року, укладений між Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Управління Західного оперативного командування" та громадянином ОСОБА_5.

Зобов'язати ОСОБА_5 повернути у натурі Концерну "Військторгсервіс" приміщення перукарні загальною площею 26,0 кв.м, що розташоване на АДРЕСА_1.

Зобов'язати концерн "Військторгсервіс" () повернути ОСОБА_5 145 104 грн., сплачених ним за договором купівлі-продажу від 02.12. 2009 року.

Стягнути з концерну "Військторгсервіс" на користь держави судовий збір у розмірі 1451 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Р.П.Цяцяк

Н.Л. Шумська