РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6953/14-ц

пр. № 2/759/3267/14

12 серпня 2014 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кривов'яза А.П.

при секретарі - Тищенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики, на підтвердження укладання якого представлена розписка від 14 вересня 2012 року недійсним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що відповідно до висновку інституту судових експертиз підпис, що знаходиться в розписці від 14 вересня 2012 року не належить ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та постановити по справі заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що до Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було пред'явлено позов про стягнення суми боргу, в позовні заяві ОСОБА_2 стверджує, що 14.09.2012 року він позичив ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 10 000 000,00 грн., а останній зобов'язувався повернути зазначену грошову суму у строк до 14.04.2013 року.

Подільським районним судом м. Києва було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та проведено декілька засідань, також судом по справі було задоволено клопотання представника ОСОБА_1, щодо проведення почеркознавчої експертизи розписки, яка є предметом спору.

Експертом Незалежного інституту судових експертиз на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05.07.2013 року була проведена судово-почеркознавча експертиза, відповідно до висновку якої підпис, що знаходиться в розписці від 14.09.2012 року не належить ОСОБА_1.

На черговому судовому засіданні ОСОБА_2 була подана заява про залишення позову про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За нормою ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом також враховуються вимоги ч. 2 ст. 1046 ЦК України, згідно з якою договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, за своїми ознаками договір позики є реальним, отже вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору.

Так, закон вимагає від позивача надання суду доказів моменту передання грошей.

Встановлено, що грошові кошти в розмірі 10 000 000,00 грн., про які написано в розписці, ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не отримувались.

Ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики, на підтвердження укладання якого представлена розписка від 14 вересня 2012 року недійсним підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 1046-1051 ЦК України, ст. 10, 57-60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений розпискою від 14 вересня 2012 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: