АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6548/14 Головуючий 1 інст. - Нестерцова Н.В.
Справа № 621/286/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014р. публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» ( далі по тексту - ПАТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 і просило в рахунок погашення заборгованості в розмірі 482565,49 грн. за кредитним договором №HAJWGK 01270014 від 15.12.2006 року звернути стягнення на будинок відповідача загальною площею 237,20 кв.м., житловою площею 107,30 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням необхідних для цього правовстановлюючих документів, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та з нею проживають, з житлового будинку (предмету іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку, а також просило стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.12.2006р. ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № НАJWGК01270014р., згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 302 495 грн. строком до 14.12.2026р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.12.2006р. сторони уклали договір іпотеки №НАH2GK01270031, за умовами якого відповідач надала в іпотеку будинок загальною площею 237,20 кв.м., житловою площею 107,30 кв.м.,розташований по АДРЕСА_1.

01.11.2007р. між ЗАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено Договір факторингу №1 за яким ЗАТ «ПриватБанк» відступив останньому права вимоги до боржників, зокрема права витребування платежів по кредиту, комісії, процентам, винагородам та іншим неустойкам.

Згідно п.3 договору факторингу ЗАТ «КБ «ПриватБанк» також відступив право вимог за договорами, які забезпечують виконання зобов'язань боржника перед ПАТ КБ «ПриватБанком» (застави, поруки, іпотеки і т.д.), які зазначені у додатку №1 до договору факторингу, в тому числі і щодо іпотечного будинку позичальника ОСОБА_3

Всупереч умов договору відповідач ОСОБА_3 взяті зобов'язання не виконує, станом на 03.01.2014 року має заборгованість - 482565,49 грн., яка складається з 235998,98 грн. заборгованості за кредитом; 166212,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19622,17 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60732,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що дійсно 15.12.2006р. уклала з ПАТ «ПриватБанк» кредитний договір, згідно умов якого отримала кредитні кошти у сумі 302495 грн. під зобов'язання щомісячної сплати банку 16,08% за користування кредитом та його повернення частками з кінцевим строком повернення 14.12.2026р. Однак згодом майновий стан погіршився, ПАТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2009р. в односторонньому порядку збільшив процентну ставку оплати за користування кредитом з 16,08% до 27,42% без належного її попередження, а у 2010р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 514250,49 грн., приховавши від неї і від суду інформацію про укладення 01.11.2007р. з ЗАТ «Акцент-Банк» договору факторингу, згідно якого відступив право вимоги, а за собою залишив лише функції розрахунково-касового обслуговування. Ця обставина стала підставою для скасування рішення суду першої інстанції і відмови у задоволенні позову банка.

Відповідач вказувала в запереченні на позов, що ПАТ «Акцент-Банк» не має права висувати до неї вимоги, оскільки вона не була належним чином попереджена про заміну кредитора, а тому, згідно положень ст.517 ЦК України, у позові ПАТ «Акцент-Банк» до неї має бути відмовлено.

Після прийняття судом уточнених позовних вимог, відповідач доповнила заперечення на позов посиланням на те: що сума боргу не доведена; що наданий позивачем розрахунок заборгованості викликає сумніви і його правильності; що укладений 01.11.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і ЗАТ «Акцент-Банк» договір факторингу №1 в частині відступлення факторові права вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить положенням ст.1078 ЦК України та відповідно до ст.228 ЦК України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.08.2014р. задоволено позов ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на будинок відповідача по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) шляхом його продажу позивачем з укладенням від імені ОСОБА_3 (іпотекодавця) договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових право на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, з можливістю здійснення ПАТ «Акцент-Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Крім того, суд вирішив виселити відповідача ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку, та стягнути з неї на користь позивача сплачений останнім судові витрати у сумі 4231 грн.50 коп. (а.с.160-164).

Додатковим рішенням від 02.12.2014р., яке сторонами не оскаржене, суд визначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачене рішенням суду від 20.08.2014р., здійснюється в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 482565 грн.49 коп. за кредитним договором № HAJWGK 01270014 від 15.12.2006 року. (а.с.227-229).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду від 20.08.2014р., вважаючи його постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за договором іпотеки, ним не надано оригіналу договору факторингу та даних про реєстрацію такого договору у встановленому законом порядку, а тому ПАТ «Акцент-Банк» не є належним позивачем.

Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості, який надав позивач, не є фінансовим документом та не може підтверджувати невчасність внесених платежів та нарахування пені, оскільки розрахунок не оформлений належним чином, не містить прізвища посадової особи, яка його складала, не має назви, не має остаточних розмірів сум заборгованості , пені, відсотків та комісії та ін.

Крім того, зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача про надання права на отримання кадастрового номеру земельної ділянки на якій, розташовано спірний будинок, хоча земельна ділянка не була предметом іпотеки.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 додала до апеляційної скарги клопотання про витребування від ПАТ «ПриватБанк» документів первинного бухгалтерського обліку з надання кредиту та його погашення відповідачем, а також про призначення судово-економічної експертизи в ХНДІСЕ з метою встановлення відповідності поданих позивачем розрахунків заборгованості фактичним даним.

В судовому засіданні 24.12.2014р. при розгляді справи апеляційною інстанцією відповідач ОСОБА_3 та її представники - ОСОБА_4, діючий за довіреністю, і адвокат ОСОБА_5, діюча на підставі договору про надання правової допомоги, підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючись на ті ж самі доводи.

Представник позивача просила апеляційну скаргу відхилити, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи та клопотання відповідача і її представників безпідставними та спрямованими на затягування вирішення справи і ухилення позичальника від виконання зобов'язання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється, що дійсно, 15.12.2006р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №НАJWGК01270014, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 302 495 грн. строком до 14.12.2026р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік. (а.с.14-15).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторонами також укладено 15.12.2006р. договір іпотеки №НАH2GK01270031, за умовами якого ОСОБА_3 надала банку в іпотеку належній їй на праві приватної власності будинок загальною площею 237,20 кв.м., житловою площею 107,30 кв.м., розташований по АДРЕСА_1. Згідно п.7 договору іпотеки вартість будинку за оцінкою КП «Зміївське БТІ» станом на 11.12.2006р. становить 173055 грн., проте сторони, згідно п.10 договору іпотеки, визначили, що вартість предмета іпотеки складає 303000 грн. (а.с.19-20).

01.11.2007р. між ЗАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено Договір факторингу №1, за яким ЗАТ «ПриватБанк» відступив ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників. (а.с.16-17, 18).

В грудні 2010 року ПАТ «Приватбанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 514250 грн.49 коп. Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, посилаючись на безпідставне збільшення банком процентної ставки за користування кредитом з 16,08% до 27,42%, і звернулася з зустрічним позовом про визнання неправомірним дій банку щодо підвищення процентної ставки та просила визнати недійсними п.п.2.3.1 і 2.3 Кредитного договору №НАJWGК01270014 від 15.12.2006р. в частині права банка в односторонньому порядку підвищувати відсоткову ставку та зобов'язати банк здійснити перерахунок суми заборгованості, виходячи із обумовленої договором ставки 16,08% річних.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2012р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково: суд вирішив звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості на суму 374601,07 грн. на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_6 шляхом його продажу з правом укладенням банком від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд вирішив відмовити.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 10.01.2013 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково, а саме: рішення Зміївського районного суду від 20.11.2012р. в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано і у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що ПАТ КБ «Приватбанк», у відповідності з умовами договору факторингу, укладеного 01.11.2007р., відступив право вимоги первісного кредитора на користь Фактора (ЗАТ «Акцент-банк»), а відтак у нього (ПАТ КБ «Приватбанк») відсутнє право вимоги до ОСОБА_3

Цим же рішення суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, вважаючи, що суд правильно дійшов до висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсними та нікчемними пунктів кредитного договору в частині повноважень банка в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, права вимоги дострокового повернення кредиту та щодо встановлення пені в 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання (а.с.120-122).

30.01.2014р. ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який декілька разів уточнював і остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити з нього зі зняттям з реєстраційного обліку, відповідача в рахунок заборгованості, яка станом на 03.01.2014р. становить 482565,49 грн. (а.с.133-136).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що є встановленим факт укладення 15.12.2006р. кредитного договору і договору іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у сумі 302495 грн. під зобов'язання їх повернення та платності послуг кредитування. В забезпеченням виконання зобов'язань сторони визначили іпотеку, предметом якої є належний позичальнику ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1. У зв'язку з укладенням 01.11.2007р. договору факторингу право кредитора, а відтак і права вимоги до позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором і договором іпотеки, перейшли до ПАТ «Акцент-Банк».

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконує і станом на 03.01.2014р. має заборгованість у сумі 482565,49 грн., суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки зобов'язання, згідно вимог ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, умовами кредитного договору (п.п.2.3.3, 2.3.7), умовами договору іпотеки (п.22), а також ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником зобов'язань, та задоволення вимог кредитора за основаним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на належний відповідачу будинок, що є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НАJWGК01270014 від 15.12.2006р. в розмірі 482565,49 грн., шляхом продажу будинку АДРЕСА_1 позивачем ПАТ«Акцент-Банк», з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу, іншій особі за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, а також погоджується з рішенням суду про виселення ОСОБА_3 зі зняттям її з реєстрації, оскільки це рішення відповідає вимогам закону і ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Погоджуючись з таким рішенням, колегія суддів враховує і ту обставину, що відповідач має інше житло, а також те, що сума заборгованості перевищує визначену сторонами при укладенні договору іпотеки дійсну вартість предмету іпотеки.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням в частині надання позивачу ПАТ «Акцент-Банк» права на отримання з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних кадастрового номеру земельної ділянки відповідача ОСОБА_3, оскільки належна відповідачу земельна ділянка по даній справі не є предметом іпотеки, на яке ПАТ «Акцент-Банк» просив звернути стягнення для погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, суд помилково вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача у якості компенсації судових витрат суму - 4231,50 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 10.01.2014р. судовий збір за звернення до суду з позовом у сумі 3654 грн. (а.с.30), а також оплачено витрати у сумі 484 грн. 40 коп., пов'язані з публікацією в газеті «Слобідський край» оголошення суду про виклик відповідача у судове засідання (212,10грн.+272,70 грн.), Ці витрати підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.56,57,58).

Вказані витрати, відповідно до положень частини 1 і п.6 частини 2 ст.79 та ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ «Акцент-Банк». Даних про інші судові витрати матеріали справи не містять.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав, передбачених п.п.3,4 ст.309 ЦПК України, а саме: рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» про надання йому права отримання кадастрового номеру земельної ділянки відповідача підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову цих позовних вимог, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом ухвалення нового про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» 3654 грн. у якості компенсації витрат по сплаті судового збору та 484 грн.80 коп. у якості компенсації витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання.

Рішення суду першої інстанції в іншій його частині - залишається без змін.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача та її представників в частині того, що заборгованість за кредитним договором позивачем не доведена, що ПАТ «Акцент-Банк» не довів набуття права вимоги до неї за договором факторингу, оскільки ці доводи обмежені власними їх висновками і критикою доводів позивача та наданих його представниками доказів, а також суб'єктивною оцінкою обставин справи, яка не забезпечена доведенням обставин, на які посилається відповідач, шляхом надання для їх підтвердження належних та допустимих доказів.

В той же час обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, підтверджені наданими його представниками письмовими доказами: договорами кредиту та іпотеки від 15.12.2006р; договором факторингу від 01.11.2007р.; розрахунком заборгованості позичальника; реєстрів поштових відправлень рекомендованих листів позивачем на адресу позичальників, в т.ч. відповідачу ОСОБА_3; рішенням апеляційного суду від 10.01.2013р. в частині залишення в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 (а.с.6-26, 120-122).

Крім того, зазначені позивачем обставини підтверджуються і наданими відповідачем копіями квитанцій, які свідчать про часткове погашення заборгованості.

Відповідачем ОСОБА_3 та її представниками зазначені доводи позивача і надані ним докази - не спростовані.

Згідно поданих представником позивача ОСОБА_7 письмових пояснень від 29.09.2014р., в яких ґрунтовно викладено порядок здійснення розрахунків заборгованості відповідача, (а.с.187-189), починаючи з червня 2009 року позичальник ОСОБА_3 стала порушувати графік платежів, обмовлений кредитним договором, що потягло нарахування пені у відповідності з п.4.1 кредитного договору та положень ст.611 ЦК України, на погашення якої, згідно умов договору, в першу чергу звертаються сплачені позичальником кошти.

Викладені представником позивача ОСОБА_7 розрахунки узгоджуються з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 03.01.2014 року, а також співпадають з даними щодо часткового виконання зобов'язання за кредитним договором, які містяться в наданих відповідачем квитанціях.

Крім того, як зазначив представник ПАТ «Акцент-Банк», сума заборгованості визначена позивачем виходячи з відсоткової ставки 16,08% у відповідності до умов укладеного 15.12.2006р. кредитного договору, а пеня - за останній рік, що передує зверненню до суду з позовом.

Усім тим доводам, якими відповідач та її представники обґрунтовували свої заперечення на позов, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а відтак розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст.11, 212 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача в тій частині, що скарга та клопотання відповідача, подане лише на стадії апеляційного розгляду справи, про витребування з ПАТ «Приватбанк» документів первинного бухгалтерського обліку та призначення судової економічної експертизи спрямовані на штучне створення ускладнень в отриманні позивачем передбаченого законом захисту його інтересів.

Відмовляючи у задоволенні клопотань апелянта, колегія суддів виходить з того, що дана цивільна справа більше семи місяців знаходилась у провадження суду, у двох судових засідання (23.07.2014р. і 20.08.2014р.) приймали участь відповідач та її представник, які до цього тривалий час ухилялися від явки в судові засідання, а також адвокат ОСОБА_5, яка на підставі договору про надання правової допомоги представляла інтереси відповідача ОСОБА_3, і у них не було будь-яких перешкод для надання доказів на підтвердження своїх заперечень, а також для звернення до суду з зазначеним вище клопотаннями.

Підтвердженням того, що відповідач та її представники діють усупереч вимог ч.ч.2, 3 ст.27, ч.1 ст.131, ч.1 ст.137 ЦПК України, що вони недобросовісно здійснюють свої процесуальні права та процесуальні обов'язки, свідчить і той факт, що в судове засіданні апеляційного суду 29.12.2014р. вони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчить зміст перебігу судового засідання 24.12.2014р. та їх розписка в явочному листку на 29.12.2014р.

Доказом нехтування відповідачем та його представниками зазначеними вище вимогами процесуального закону є також і зміст поданої 29.12.2014р. до канцелярії апеляційного суду заяви ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з посиланням на незадовільний стан здоров'я. При цьому письмового підтвердження такого стану - довідки чи копії листка тимчасової непрацездатності, який відається поліклінікою в день звернення особи, відповідач ОСОБА_3, яка сама є лікарем, не надала. Та обставина, що зазначений відповідачем незадовільний стан здоров'я не завадив їй в день розгляду справи приїхати до м.Харкова, подати особисто через канцелярію вказану заяву в день розгляду справи, але в засідання не з'явитися, є також підтвердженням доводів представника позивача про намагання сторони відповідача лише штучно ускладнювати розгляд справи.

Даних про причину неявки в судове засідання представника позивача - ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 - заява позивача ОСОБА_3 взагалі не містить.

Зважуючи на положення ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглянута 29.12.2014р. за відсутністю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» у задоволенні позовних вимог в частині надання позивачу права отримання кадастрового номеру земельної ділянки відповідача.

Позовні вимоги в частині стягнення судових витрат задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 3654 грн. у якості компенсації витрат по сплаті судового збору і 484 грн.80 коп. у якості компенсації витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: