АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «А.Т.Н.», третя особа: Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення шкоди завданої в наслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ПП « А.Т.Н.» суму завданої шкоди у розмірі 14526, 35 грн. та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2014 у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «А.Т.Н.», третя особа: Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, так як вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що стало наслідком упередженого, неповного, суб'єктивного розгляду справи без належного вивчення судом всіх обставин та без надання оцінки доказам та посиланням сторін.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності.

Справа № 2/756/2985/14
№ апеляційного провадження 22-ц-796/10761/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог їх недоведеності допустимими та належними доказами.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 11.07.2012 в м. Києві по вул. Стеценко, 30 відбулась ДТП за участю автомобілів «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1, ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 та БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5. Внаслідок зазначеної ДТП технічних пошкоджень було завдано двом автомобілям, а саме: автомобілю «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1 та автомобілю ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4

Згідно звіту №01782 від 29.07.2012 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1 внаслідок його пошкодження при ДТП складає 15715,24 грн. (а.с. 32-39).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2012 у справі №2607/9238/2012 винним у ДТП, що мала місце 11.07.2012 визнано ОСОБА_5 (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в СТзДВ «Гарантія» згідно договору (полісу) страхування №АВ/0386439, строк дії якого з 12.01.2012 по 12.01.2013 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

В п. 15.1 ст. 15 Закону зазначено, що договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах, зокрема, страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу).

Отже, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0386439 (а.с. 12) відноситься до договорів І типу, оскільки вказаним полісом здійснено страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу (ВАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. НОМЕР_2), який експлуатується будь-якою особою на законних підставах.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки позивачем в ході розгляду справи не було пред'явлено вимог до СТзДВ «Гарантія», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача ПП «А.Т.Н.» суми у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 15715,24 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що він змушений був звернувся з вимогою про стягнення коштів до ПП «А.Т.Н.», а не до СТзДВ «Гарантія» оскільки вказаною страховою компанією йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що договір страхування було припинено внаслідок відчуження вказаного транспортного засобу та у зв'язку з тим, що ДТП було вчинено особою відповідальність якої не була застрахована.

Колегія суддів вважає безпідставними, оскільки забезпечений транспортний засіб ВАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. НОМЕР_2 було не відчужено, а передано в користування за договором оренди між власником «ТОВ «Радичі Транс» та ПП «А.Т.Н.», між тим поняття відчуження відноситься до права розпорядження, під яким розуміється можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його продажу, дарування та ін. (тобто майно передається у власність). В даному випадку транспортний засіб був переданий в оренду, тобто переданий у користування та володіння, а не був відчужений. Крім того, ОСОБА_5 перебував на момент скоєння ДТП у трудових відносинах з ПП «А.Т.Н.» у користуванні якого перебував забезпечений транспортний засіб відповідно до договору оренди, а тому ОСОБА_5 експлуатував вказаний транспортний засіб на законних підставах.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.