Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2014 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Комунальне підприємство «ЛЖЕК № 5»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про вселення. В обґрунтування позову, посилався на те, що перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 08.02.2003 року по 16.12.2010 року. Після розірвання шлюбу вони продовжувала проживати та вести спільне господарство разом з відповідачем за первісним позовом. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18.11.2010 року, на утримання ОСОБА_6 він сплачує аліменти. З відповідачем за первісним позовом є наймачами кв. 159, буд. 7 на кв. Молодіжному в м. Лисчианську. В звязку з великими витратами, позивач за первісним позовом вимушений був періодично виїжджати на заробітки до Російської Федерації. З 10.01.2013 року по 06.04.2013 року він черговий раз виїхав на заробітки, після його повернення, відповідач за первісним позовом почала перешкоджати йому в проживанні в спільній квартирі. В звязку з цим, він почав тимчасово проживати в будинку матері за адресою: м. Лисичанськ, вул. Запорізька, буд. 3.Тому просив суд вселити його в квартиру 159 за адресою: м. Лисичанськ, кв. Молодіжний, буд. 7.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого посилається те, що вона є наймачем кв.159, в буд. 7 на кв. Молодіжному в м. Лисичанську. Житловий будинок 7 знаходиться на балансовому обліку в Лисичанському комунальному підприємстві «ЖЕК № 5». З відповідачем за зустрічним позовом перебувала у шлюбі, який на підставі рішення Лисичанського міського суду від 16.12.2010 року було розірвано. При вирішенні справи про розірвання шлюбу судом встановлено, що подружні стосунки між ними були припинені з грудня 2009 року. Відповідач за зустрічним позовом не заперечував проти цих обставин, позов визнав. Після розірвання шлюбу відповідач за зустрічним позовом ще деякий час мешкав в квартирі, але в вересні 2012 року остаточно забрав свої речі та переїхав мешкати до своєї матері за адресою м. Лисичанськ, вул. Запорізька, буд. 3 де і мешкає на цей час разом зі своє співмешканкою. Факт не проживання відповідача за зустрічним позовом за місцем реєстрації підтверджується довідкою голови будинкового комітету та КП ЛЖЕК № 5. Відповідач за зустрічним позовом відсутній за місцем реєстрації понад 6 місяців, без поважних причин, тому просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кв. 159 в буд. 7 в кв. Молодіжний в м. Лисичанська.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_2, позов підтримав та заперечував проти задоволення зустрічного позову, та пояснив, що після розлучення з відповідачем за первісним позовом, продовжував проживати в квартирі, далі з 2012 року періодично почав їздити на заробітки до Російської Федерації. Останній раз виїжджав з 10.01.2013 року по 08.04.2013 року. Коли повернувся, до дому потрапити в квартиру не зміг, тому що замок змінили. Заміну замків відповідачка пояснила тим, що він загубив ключ від квартири , вона побоялася за квартиру і змінила замки. В квартирі залишились усі його речі, тому звернувся до суду з позовом про вселення.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та заперечувала проти задоволення зустрічного позову, та пояснила, що сторони по справі перебували в шлюбі. Після розірвання шлюбу продовжували проживати разом. В вересні 2012 року позивач за первісним позовом почав виїжджати на заробітки до Російської Федерації. Коли в квітні 2013 року повернувся, не зміг потрапити до квартири, був змінений замок, тому переїхав жити до матері. Місце проживання залишав з поважних причин, тому що відїхав на заробітки, про що свідчать квитки, наявні в матеріалах справи та показання свідків.

Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_4, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову про вселення, та підтримала зустрічну позовну заяву, та пояснила, що це квартира її батьків, яку вони з відповідачем отримала після весілля від батьків, з 08.01.2001 року відповідача за зустрічним позовом зареєстрували в спірній квартирі. В 2010 році шлюб розірвали. Після розірвання шлюбу намагалися далі проживати разом, але не змогли. Замки в квартирі вона не міняла. В вересні 2012 року відповідач за зустрічним позовом зібрав усі свої речі та переїхав жити до будинку своєї матері разом з іншою жінкою. Гроші він надавав лише для сплати аліментів. До квартири вселитися не намагався, вони не чинила йому перепони у користування житлом. В теперішній час вони розірвали шлюб і в кожного з них особисте життя. Три роки потому був привід до міліції позивача, він її побив , є довідка про нанесені тілесні пошкодження,за що його поставили в міліції на облік. Оскільки позивача не проживав в квартирі, вона передала його матері , належні позивачу сапоги.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5, проти задоволення первісного позову заперечувала, та підтримала зустрічний позов, пояснила, що після реєстрації шлюбу відповідача за зустрічним позовом зареєстрували в спірній квартирі. Рішенням суду від 16.12.2010 року шлюб розірвано, та встановлено, що з 2009 року сторони перестали мешкати як сімя. Відповідач за зустрічним позовом в вересні 2012 році добровільно забрав речі та виїхав з квартири, після цього він створив іншу сімю. Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів, які підтверджують поважність причин його відсутності за місцем реєстрації. До того ж відповідач за зустрічним позовом не приймає участі в утриманні квартири.

Представник КП «ЛЖЕК№5» у судове засідання не з»явися, причина невідома.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що є їх сусідом, проживає в сусідньому підїзді. З ОСОБА_2 їздив на заробітки до Росії. В квітні 2013 року повернулись. Зі слів ОСОБА_2, його колишня дружина ОСОБА_4 перешкоджала потрапити до квартири, змінила замок. Особисто він не бачив чи міг позивач зайти в свою квартиру, що не міг зайти відомого з його слів. Йому невідомо чи є речи позивача в квартирі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що йому стало відомо, що ОСОБА_2 в квітні 2013 року повернувся з заробітків та не зміг потратити до квартири тому, що був змінений замок. Після цього почав проживати в будинку у батьків. Восени 2012 року, зі слів позивача за первісним позовом, зустрів жінку, збирався наймати окрему квартиру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що є матірю позивача за первісним позовом. Її син з 08.01.2013 року не проживав в квартирі, тому що виїжджав на заробітки до Росії. В квітні 2013 року повернувся до квартири та не зміг туди потрапити, тому що відповідач за первісним позовом змінила замок. Знає про це зі слів свого сина. Особисто вона в квартиру не ходила. В теперішній час син проживає з іншою жінкою, знімають квартиру по проспекту Леніна в м. Лисичанську.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 з вересня 2012 року не проживав в квартирі. Коли раніше проживали, він постійно влаштовував сварки, бійки. Зараз як відомо він проживає з іншою жінкою. Замки на дверях квартири не мінялись. Сусідка поміняла замок на вхідних дверях прибудови тамбура. Речей позивача в квартирі немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_4, бачила часто як відповідачка гуляла з донькою, її чоловіка бачила рідко, а з 2012 року зовсім його не бачила. Коли проживали разом позивач , коли приходив додому у стані сп»яніння, дзвонив до неї та просив відкрити двері тамбуру, оскільки тамбур у них з позивачкою сумісний. З 2012 року він не приходив і вона його на протязі 2012 року зовсім не бачила. До 2012 року він їздив на заробітки. Двері в тамбур ставив позивач, коли вони почали проживати разом з відповідачкою. Замок на двері тамбуру поміняла вона і віддала ключ від тамбуру ОСОБА_4. Після заміни замка на дверях тамбуру позивач не приходив і в двері не дзвонив, щоб мати змогу зайти в квартиру. Відомо, що він почав проживати у матері.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог та необґрунтованість первісного позову у зв'язку з наступним.

Положення ст. 71 ЖК України передбачають, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.12.2010 року, на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Із рішення суду вбачається, що сторони припинили подружні стосунки з 20.12.2009 року через відсутність взаєморозуміння та повагу у сім»ї( а.с.27).

Згідно з довідкою КП «Паспортна служба» від 11.04.2013 року № 388, вбачається що за адресою м. Лисичанськ, кв. МолодіжнийАДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6О.(а.с.9).

Згідно з довідкою КП «ЛЖЕК № 5» від 28.05.2013 року № 1223, вбачається, що квартиронаймачем за адресою м. Лисичанськ, кв. МолодіжнийАДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.26)

Відповідно до довідки голови будинкового комітету від 30.05.2013 року № 322 ОСОБА_2 не проживає за адресою м. Лисичанськ, кв. МолодіжнийАДРЕСА_1 з вересня 2012 року по теперішній час (а.с.25). Тобто ОСОБА_2 не проживав за місцем реєстрації більше ніж шість місяців.

З постанови № 5267 від 04.11 2010 року про відмову у порушення кримінальної справи вбачається, що 03.11.2010 року ОСОБА_4 зверталась з заявою до Лисичанського МВ УМВС про прийняття заходів до свого чоловіка ОСОБА_2 з приводу влаштованої ним 01.11.2010 року сварки та нанесення їх тілесних ушкоджень. Постановою від 04.11.2010 року в порушенні кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України відмовлено. Винесено офіційне попередження про неприпустимість скоєння насильства у сім»ї та поставлено його на профілактичний облік до Лисичанського МВ УМВС , як особу яка вчинила насильство в см»ї ( а.с.59).

Суд вважає, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів, що ОСОБА_4 чинила перешкоди у вселенні його у спірну квартиру, не подав до суду доказів, які б засвідчували, що він звертався до відповідних органів з приводу перешкод у користуванні житлом, не надав доказів звернення до суду, крім поданого позову 15.04.2013 року . Як було встановлено у судовому засіданні із показань свідка ОСОБА_10 , сусідки по тамбуру, саме нею проведено заміну замка на дверях тамбуру у зв»язку з його поломкою. Ключ від тамбуру вона передала ОСОБА_4 Оскільки позивач не з»являвся в спірній квартирі, тому і не міг попасти в свою квартиру, але до сусідки, щоб відкрити двері в тамбур не звертався.

Також, суд не бере до уваги твердження позивача за первісним позовом ОСОБА_2О, що поважною причиною не проживання у спірній квартирі є те, що він виїжджав до Російської Федерації на заробітки, оскільки він на підтвердження зазначених тверджень не надав суду доказів, окрім двох квитків про виїзд з м. Лисичанська. З наданих квитків вбачається, що виїжджав ОСОБА_2 до Москви 10.01.2013 року. Доказів про підтвердження того, що він періодично виїжджав на заробітки до Російської Федерації до січня 2013 року , позивачем суду не було надано. Тому суд вважає, що якщо були перешкоди у проживанні в квартирі зі сторони відповідачки ОСОБА_4, позивач мав можливість скористатись своїм правом звернутися до суду з відповідним позовом.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК Української РСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215,218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Комунальне підприємство «ЛЖЕК № 5» задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко