КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3569/13-ц
Провадження № 2/488/124/14 р.
05.06.2014 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Жарліковій Д.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
та представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом , -
В С Т А Н О В И В:
В липні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «Б», який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радужна 10, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4
В обґрунтування свого позову позивач вказала, що її матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право приватної власності від 13.04.1991 року належало домоволодіння за вищевказаною адресою, яке складалося із двох житлових будинків за літ. «А» та літ. «Б».
При оформленні права власності на вказане домоволодіння ОСОБА_4 у своїй заяві в Корабельний райвиконком, відповідно до діючого на той час законодавства, яке забороняло мати громадянам у власності більше ніж одного житлового будинку, вказала, що вона має намір в подальшому провести відчуження одного із житлових будинків під літ. «А» своєму синові, відповідачу по даній справі ОСОБА_3 Проте 19.03.1991 року ОСОБА_4 померла, і в звязку із цим не встигла провести відчуження на користь відповідача житлового будинку під літ. «А».
При житті ОСОБА_4 склала нотаріально посвідчений заповіт від 16.03.1991 року, згідно якого вона заповідала позивачці частину належного їй домоволодіння. Проте, за позовом ОСОБА_3 рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.05.1993 року, заповіт ОСОБА_4 був визнаний недійсним.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.03.2000 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок за літ. «А» в домоволодінні за адресою: м. Миколаїв, вул. Радужна 10.

На даний час за вказаною адресою залишився неоформленим житловий будинок за літ. «Б», і відповідач ухиляється від будь-яких дій щодо оформлення будинку, його фактичне місце проживання позивачці невідомо, і в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості оформити належну їй спадщину, а тому вона була змушена звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд його задовольнити.

Відповідач в судове засіданні неодноразово не зявлявся, про час та місце судового засідання по справі повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі, заяв від нього не надходило. Тому зі згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та свідків, та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.04.1991 року, виданого Виконавчим комітетом Корабельної ради народних депутатів, ОСОБА_4 належало домоволодіння за адресою: : м. Миколаїв, вул. Радужна 10. Вказане домоволодіння складається із двох житлових будинків за літ. «А» та літ. «Б».

Із копії наявного у справі рішення Виконкому Корабельної районної ради народних депутатів №20 від 15.02.1991 року, на підставі якого було видане вищевказане свідоцтво, вбачається, що ОСОБА_4 було вирішено оформити житловий будинок «Б» розміром 7,02м. х 5,61м., переобладнаний із літньої кухні, сіни «б» розміром 2,28м. х 5,58м., тамбур «а1» розміром 1,4м. х 1.49м., сарай «Ф» розміром 2,65м. х 6 м. та «МІ» розміром 3,2м. х 5,2м., душ «Т» розміром 1,1м. х 1,1м., навіси «Р» розміром 3,72м. х 0,95м., «С» розміром 1,38м. х 2,27м., та «П» розміром 2,65м. х 4м., та збільшену на 5.3 м? житлову площу будинку «А», площа збільшилась за рахунок переобладнання кухні І-5 в житлову кімнату і складає 43,7 м?, із подальшим відчуженням житлового будинку «А» сину ОСОБА_3

16.03.1991 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, згідно якого вона заповідала належну їй частину належного їй домоволодіння своїй дочці, позивачці по даній справі ОСОБА_1

19.03.1991 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, (який діяв на час існування відносин), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Із копії спадкової справи № 220/91, заведеної Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_4, вбачається, що після її смерті в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3, як син померлої та відповідно спадкоємець за законом першої черги. Крім цього, інші діти спадкодавця ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.05.1993 року був визнаний недійсним заповіт від 16.03.1991 р., складений ОСОБА_4 , а також була визнана недійсною відмова ОСОБА_1 від спадщини після смерті ОСОБА_4

Враховуючи викладене та положення ст. ст. 524 та 545 ЦК УРСР у випадку визнання заповіту недійсним, спадкоємці спадкують на загальних підставах.

Частина друга статті 548 ЦК УРСР визначає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.03.2000 р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок літ. «А» в домоволодінні по вул. Радужній 10, в м. Миколаєві.

Відповідно до ч. 1 ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Із матеріалів справи вбачається, що з часу визнання за ним права власності на житловий будинок літ. «А», відповідач з приводу оформлення спадщини на житловий будинок літ. «Б» за вищевказаною адресою, до нотаріальної контори чи до суду, не звертався, і свідоцтво про право на спадщину нотаріальною конторою не видавалось. На даний час фактичне місце проживання відповідача невідомо, і через це позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити належну їй спадщину, яка залишилась після смерті їхньої матері.

За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1»ю Василівною право власності на житловий будинок літ. «Б» по вул. Радужній 10 у м. Миколаєві, в порядку спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_4, яка померла 19.03.1991 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який ухвалив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Позивачем рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги до суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.І. Селіщева