Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 17 липня 2007 року між нею та

ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк», в особі Кіровоградської філії

ПАТ КБ «ПриватБанк», укладені наступні кредитні договори:

№KGLWG 101580014 - для придбання житла у кредит у сумі 60 600 грн та №KGLWG 201580014 кредит на початковий внесок в розмірі

15 150 грн. Виконання кредитного договору №KGLWG101580014 від

17 липня 2007 року забезпечено іпотечним договором, укладеним між цими ж сторонами. На початку січня 2013 року відповідач у письмовій формі повідомив про розірвання укладених кредитних договорів з

18 квітня 2011 року.

Посилаючись на те, що з 18 квітня 2011 року між сторонами припинені зобов'язання за основним договором, на підставі

ч. 2 ст. 653 ЦК України позивач просила визнати припиненою і іпотеку, оформлену договором від 17 липня 2007 року.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позов, а саме матеріали справи не містять доказів про припинення зобов'язань позивача за кредитним договором.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам і наведені у касаційній скарзі доводи його не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Карпенко

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар