Номер провадження 2/754/3146/14
Справа №754/4657/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2014 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенко С.В.,

при секретарі - Буцко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ «СК «Лафорт» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «СК «Лафорт» про відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.13 року у с. Гоголів Броварського району Київської області по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_3, яким він керував, та який належить йому на праві власності, та автомобіля «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_3, з вини якого сталося ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано значних механічних пошкоджень. Вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт», згідно полісу № АВ/3236546, строком дії з 22.05.12 року по 21.05.13 року. Оскільки на сьогоднішній день відшкодування за пошкоджений автомобіль не отримане, просив стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 33 472,02 грн.

Вказував, що в результаті ДТП позивачу заподіяно також моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях пов'язаних з пошкодженням майна, яку оцінив у розмірі 15 000 грн. Крім того, просив стягнути судові витрати.

В судовому представник позивача підтримав позовну заяву із підстав викладених у ній.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову позову в частині стягнення суми з довірителя.

Представник ПрАТ «СК «Лафорт» у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.02.13 року у с. Гоголів Броварського району Київської області по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, та який належить йому на праві власності, та автомобіля «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_3 Вина відповідача підтверджується вироком судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.08.13 року.

Згідно Звіту з оцінки збитків після пошкодження транспортного засобу № 32/13 від 14.03.13 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_3, за результатами ДТП складає 31 177,02 грн.

Як вбачається з копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження склала 650 грн., послуги евакуатора - 300 грн., зберігання пошкодженого автомобіля на стоянці - 1 345 грн.

Автомобіль «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно полісу АВ/3236546 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 19.05.12 року, укладеного з ОСОБА_3 з лімітом страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

На даний час страхова компанія не виплатила зазначене страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 6 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору, за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування, не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище.

За договором страхування страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову виплату. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи з наведеного, та оскільки вищевказаний поліс не визнано недійсним у передбаченому законом порядку, доказів недотримання ОСОБА_3 вимог ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суду не надано, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Лафорт» на користь позивача 33 472,02 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_2 позивачу не перевищує розміру страхового відшкодування, суд відмовляє у задоволенні такої позовної вимоги.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди судом встановлено наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

ОСОБА_1 не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначила докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказала з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про повернення йому зайво сплачених коштів у розмірі 334,72 грн., оскільки згідно п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_1, не є особою, щодо якої вчинялося таке правопорушення і в кримінальній справі приймав участь у якості свідка.

В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору-доручення про надання правової допомоги від 25.03.13 року та відповідні платіжні доручення.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Представником ОСОБА_1 у суді був ОСОБА_4, який здійснював представництво інтересів на підставі ордеру від 13.05.14 року.

З журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_4 залучений до участі у справі в якості саме представника позивача, відомості про те, що він залучений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, суд не вбачає підстав стягувати на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 130, 174, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «Лафорт» на користь ОСОБА_1 33 472,02 грн. страхового відшкодування та судовий збір у сумі 334,72 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий