Провадження №2/200/3549/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р. Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхової компанії «ВУСО», про визнання недійсним п.13.1.15 договору добровільного страхування наземного транспорту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ПрАТ «Страхової компанії «ВУСО», про визнання недійсним п.13.1.15 договору добровільного страхування наземного транспорту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, яким автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачеві, є застрахованим на випадок ДТП.

18.02.2014 року відбулось ДТП за участю автомобіля позивача, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Після ДТП позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але їй було відмовлено з посиланням на п.13.1.14 та п.13.1.15 договору страхування, в яких зазначено, що страхову виплату не здійснюється, коли встановлено, що автомобіль використовується в якості таксі.

Позивач вважає, що при укладанні договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 28.08.2013 року страховиком було включено до умов договору несправедливі умови щодо розширеного тлумачення законодавчо закріпленого поняття «таксі». Тому позивач просить визнати несправедливим та недійсним положення договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 28.08.2013 року, викладені у п. 13.1.15, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надав письмові заперечення, в яких пояснив, що позивач в період дії договору з моменту його підписання та до моменту звернення до суду, не висловлювала пропозицій та не надавала заяв про внесення змін до договору, що виражає її вільне погодження з умовами договору та обов'язковість його виконання сторонами. Позивач в позові не навела підстав, з яких бажає визнати п.13.1.15 договору недійсним, тому відповідач позбавлений можливості надати заперечення з цього приводу. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог за відсутністю підстав для визнання пункту договору несправедливим та недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Судом встановлено, що 28.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, яким автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачеві, є застрахованим на випадок ДТП.

18.02.2014 року відбулось ДТП за участю автомобіля позивача, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Після ДТП позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але їй було відмовлено з посиланням на п.13.1.14 та п.13.1.15 договору страхування.

Відповідно до п.13.1.15 договору зазначено, що за умовами даного договору ТЗ вважається таким, що використовується як таксі, якщо згідно фотографіям, свідченням свідків або даних результату огляду ТЗ, проведеного представниками компетентних органів або представниками Страховика, мало хоч би одну з характерних ознак таксі, зокрема: - ТЗ обладнаний розпізнавальним ліхтарем будь-якого кольору, який встановлюється на дах автомобіля (або такий ліхтар знаходиться в ТЗ), ТЗ обладнаний таксометром, що діє (або не діє), ТЗ обладнаний сигнальним ліхтарем із зеленим або червоним світлом, розташованим в правому кутку переднього вітрового скла (або такий ліхтар знаходиться в ТЗ), ТЗ перебуває (перебував) на інформаційному забезпеченні в службі таксі, ТЗ має нанесені композиції з квадратів, розташованих в шаховому порядку на дверях або в інших місцях ТЗ, ТЗ має нанесені зображення телефонних номерів, назв або логотипів диспетчерських служб таксі, ТЗ обладнане засобами радіозв'язку, що діють (або не діють), за винятком випадків, коли такі засоби радіозв'язку були в застрахованому ТЗ на момент укладення договору страхування, про що вказано в Описі технічного стану транспортного засобу, і пройшли перевірку представником Страховика на те, що вони використовуються не для цілей таксі, ТЗ використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку за плату.

Судом встановлено, що даний пункт договору страхування частково суперечить положенням ЗУ «Про автомобільний транспорт», де в ст.1 Закону чітко визначено поняття таксі, а саме колір розпізнавального ліхтаря повинен бути саме оранжевого кольору, а не будь-якого, як зазначено в п.13.1.15 договору страхування.

Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки страховик п.13.1.15 договору страхування розширив поняття «таксі», яке чітко визначено законодавством, і тим самим обмежив свою юридичну відповідальність, на свою користь, перед споживачем та обмежив цивільні права споживача щодо використання автомобіля, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та суперечить діючому законодавству України, тому суд дійшов висновку, що п.13.1.15 договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 28.08.2013 року є несправедливим, і, як наслідок, недійсним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.229 ЦК України , ст. ст.10, 11, 73, 209, 212- 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхової компанії «ВУСО», про визнання недійсним п.13.1.15 договору добровільного страхування наземного транспорту - задовольнити.

Визнати п.13.1.15 договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 28.08.2013 року укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхової компанії «ВУСО» недійсним.

Стягнути з ПрАТ «Страхової компанії «ВУСО» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Особами, які не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з момент отримання його копії.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва