ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6982/13-ц
Провадження № 2/210/895/14
У Х В А Л А

іменем України

"17" грудня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу складі:

головуючого - суддя Сільченко В.Є.

при секретарі Бендас І. І.

за участю позивача ОСОБА_2

за участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю представника відповідача 1 ОСОБА_7

за участю представника відповідача 2, 8 ОСОБА_8, ОСОБА_9

за участю представника відповідача 4 ОСОБА_10, ОСОБА_11

за участю представника відповідача 9 ОСОБА_12, ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Довгинцівського району, Прокуратури Дніпропетровської області, Державної Казначейської служби України, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, Прокуратури м. Кривого Рогу, Криворізького слідчого ізолятора УДДУВП в Дніпропетровській області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, а також органів місцевого самоврядування завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у порядку ст.ст. 1, 3, 8, 19, 32, 56, 62, 124 Конституції України, ст. ст. 23, 39, 200, 216, 276, 280, 298, 386, 393, 611, 1167, 1168 ЦК України , ст. 237 КЗпП України, ст. ст. 2, 3, 4, 6, 7, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Розяснення Президії Вищого Арбітражного Суду України №02-5/95 від 29 лютого 1996 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням моральної шкоди», суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила:

1) визнати її засудження, порушення відносно неї карної справи, взяття і тримання під вартою, проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від роботи (посади), не допущення до служби у органах місцевого самоврядування, не допущення до виконання обов'язків керуючої справами, не нарахування та не виплата їй заробітної плати та лікарняних, не поновлення її трудових прав незаконними та такими, що порушують її конституційні права;

2) стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу - матеріальну шкоду у розмірі - 720232,39 (сімсот двадцять тисяч двісті тридцять дві грн.) 39 коп в рахунок відшкодування втраченого заробітку, 2065,14 (дві тисячі шістдесят п'ять грн. 14 коп.) в рахунок відшкодування витрат понесених нею на придбання ліків, 40000 (сорок тисяч грн.) в рахунок відшкодування витрат понесених нею на оплату юридичної допомоги що складає - 762297,53 (сімсот шістдесят дві тисячі двісті дев'яносто сім грн.) 53 коп;

3)стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу -моральну шкоду у розмірі 7000000 грн;

4) зобов'язати Державну Казначейську Службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, грошові кошти у сумі 762 297,53 (сімсот шістдесят дві тисячі двісті дев'яносто сім грн.) 53 коп. на відшкодування матеріальноїшкоди, завданої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, грошові кошти у сумі 40000 (сорок тисяч грн.), як витрати понесені нею на оплату нею юридичної допомоги, у сумі 2065,14 (дві тисячі шістдесят п'ять грн.. 14 коп.) в рахунок відшкодування витрат понесених нею на придбання ліків;

5) зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради поновити її на колишній роботі у зв'язку з незаконним засудженням, відстороненням від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності згідно ст.. 6 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визнати запис про її звільнення, зроблений у трудовій книжці, недійсним;

6) зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого вона не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального, трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати їй, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, згідно ст. 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду";

7) зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, в якому вона працює з 1988 року;

8) зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення відомості про її засудження, притягнення її до кримінальної відповідальності, застосування до неї як запобіжного заходу взяття під варту, були поширені в засобах масової інформації, зробити повідомлення у газеті «Домашняя газета» протягом одного місяця про рішення, що реабілітує її, відповідно до чинного законодавства України.

9) встановити державній казначейській службі України негайне виконання рішення суду, щодо виплати їй матеріальної та моральної шкоди у сумі - 762297,53 грн. + 7000000 грн. - 7762297 (сім мільйонів сімсот шістдесят дві тисячі двісті дев'яносто сім) грн.

Також просила витребувати докази.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення по суті та за текстом позовних вимог.

Позивач показала, що вона працювала заступником голови виконкому Довгинцівської районної в місті ради та керуючою справами виконкому.

20.02.2008 року у відношенні неї прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу.

У той же день її було затримано та поміщено до ізолятору тимчасового утримування, у подальшому їй було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

16.04.2008 року постановою слідчого її було відсторонено від роботи.

У подальшому їй було пред'явлено обвинувачення та справу направлено до суду.

В суді їй змінили запобіжний захід на підписку про невиїзд, але у подальшому знову взяли під варту.

Коли термін дії рішення суду про тримання під вартою завершився, її продовжували тримати під вартою ще 4 дні без будь-якого судового рішення, і тільки потім випустили.

В подальшому у її справі різними судами першої інстанції неодноразово виносилися обвинувальні вироки у відношенні неї, які у подальшому скасовувалися судом апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційним судом також виносилися окремі ухвали за фактами порушень вимог законодавства, допущених прокуратурою при провадженні досудового слідства у справі.

Крім того, справа неодноразово направлялася судами для проведення додаткового розслідування, після чого знову направлялася до суду.

29.04.2013 року Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу виніс у відношенні неї обвинувальний вирок за ч.1 ст.367 КК України, який ними було оскаржено.

За результатами розгляду справи апеляційним судом Дніпропетровської області 22.08.2013 року вказаний вирок було скасовано, справу закрито на підставі п.2 ч.6 КПК України (1961 року) за відсутністю у її діях складу злочину.

Крім того, винесено окрему ухвалу за фактами порушень вимог законодавства, допущених прокуратурою при провадженні досудового слідства у справі.

19.06.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора залишено без задоволення, ухвалу від 22.08.2013 року без змін.

Таким чином, вважає своє притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, тримання під вартою, проведення обшуків, накладення арешту на майно, відсторонення від посади, тощо - незаконними.

У зв'язку з викладеним вважає, що їй спричинено матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у сумах неотриманого заробітку за час, колі її було відсторонено від роботи, витрат на лікування та на правову допомогу.

Моральна шкода їй завдана незаконними діями прокуратури, органів виконання покарань, судів, виконкому Довгинцівської районної ради у зв'язку з незаконним притягненням до відповідальності, триманням під вартою, засудженням, відстороненням від роботи, тощо.

Просила позов задовольнити.

Представники позивачки, кожен окремо, надали пояснення, згідно яких позов вважали законним та обґрунтованим, просили його задовольнити.

Відповідачі - Державна казначейська служба України, Довгинцівський районний суд м.Кривого Рогу, Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу в судові засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, при причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Відповідач - Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу в судові засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у позові відмовити.

Відповідач - прокуратура Довгинцівського району м.Кривого Рогу в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Вважає факти спричинення моральної шкоди та її розмір недоведеними.

Надав письмові заперечення у справі.

Представник відповідачів - прокуратури м.Кривого Рогу та прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні надав спільні для обох відповідачів пояснення, згідно яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Вважає, що позивачці дійсно спричинено моральну шкоду встановленими судом порушеннями її прав у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

При цьому, позивачем порушено встановлений законом порядок для отримання її відшкодування згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому позов задоволенню не підлягає.

Надав до суду заперечення та письмові пояснення.

Представники відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради позов не визнали та показали, що позивача поновити на посаді неможливо, т.я. її колишня посада є виборною та строк, на який вона обиралася, минув. У зв'язку з викладеним її і було звільнено по закінченні строку повноважень.

З вказаного питання маються рішення різних судів, якими у поновленні позивача на посаді відмовлено.

Просили у позові відмовити, надали письмові пояснення у справі.

Представник відповідача Криворізької установи виконання покарань управління ДПтС України у Дніпропетровській області (№3) позов не визнала та пояснила, що вони діяли у відповідності до вимог Закону.

Надала заперечення у справі.

Просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши документи та матеріали, що містяться у справі, у т.ч. матеріали витребуваної судом за клопотанням сторін кримінальної справи у відношенні ОСОБА_2 доходить наступних висновків:

Факти порушення у відношенні ОСОБА_2 кримінальної справи, її затримання, тримання під вартою, притягнення до кримінальної відповідальності, неодноразового винесення у відношенні неї обвинувальних вироків, їх скасування судом апеляційної інстанції, неодноразового направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування та подальше закриття вказаної кримінальної справи, наявність окремих ухвал щодо виявлених апеляційним судом порушень вимог КПК України при розслідуванні даної справи сторонами у справі не оспорюються, і, отже, згідно вимог ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Визначаючи питання щодо права, яке підлягає застосуванню у даному випадку, суд виходить з того, що позивач після закриття кримінальної справи стосовно неї та встановлення судом апеляційної інстанції фактів порушення вимог КПК України при розслідуванні вказаної справи, звернулася до суду з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної їй незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Фактично у заяві ставляться питання виключно про відшкодування завданої такими незаконними діями матеріальної та моральної шкоди, поновлення на роботі, здійснення виплат несплаченої заробітної плати та інших виплат за час вимушеного прогулу, повідомлення у органах масової інформації про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, тощо.

Таким чином, усі вказані питання відносяться до способів відшкодування шкоди, заподіяної громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду згідно змісту Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про те, що спірні правовідносини, які розглядаються у даній справі, повністю охоплюються вимогами вказаного Закону України, і, отже, дана справа підлягає розгляду в порядку, визначеному вказаним Законом України, з дотриманням загальних засад цивільного судочинства, викладених у цивільному процесуальному Кодексі України.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, визначає (зокрема) суд, про що виносить ухвалу.

Таким чином, рішення суду у даній справі відповідно до вимог вищевказаної статті виноситься у формі ухвали.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Як видно за матеріалів справи, рішення про закриття кримінальної справи було ухвалено 22.08.2013 року судом апеляційної інстанції (т.1, а.с.9-11).

При цьому, як видно з цієї ж ухвали апеляційного суду, обвинувальний вирок суду, який було скасовано судом апеляційної інстанції, постановлювався у першій інстанції судом Саксаганського району м.Кривого Рогу.

Таким чином, згідно вимог ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначення розміру та порядку відшкодування заподіяної шкоди повинно було здійснюватися саме Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу, куди ОСОБА_2 і звернулася з заявою у первинній редакції. (т.1., а.с.1-8).

У подальшому, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області (т.1,а.с.123) було визначено підсудність справи Дзержинському районному суду м.Кривого Рогу, у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що заявником додержано вимоги ст.12Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо звернення з заявою про відшкодування спричиненої шкоди до належного органу та у встановленому ст.12 вказаного Закону України порядку, у зв'язку з чим не приймає до уваги позицію відповідачів прокуратури м.Кривого Рогу та прокуратури Дніпропетровської області про те, що ОСОБА_2 порушила порядок, передбачений для відшкодування шкоди згідно вищевказаного Закону.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, заподіяна громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 було декілька раз засуджено з подальшим скасуванням вироку суду першої інстанції, їх повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (предявлялося обвинувачення в редакції КПК України 1961 року, за яким розслідувалася справа), її було взято під варту, у її помешканні незаконно проводився обшук, її було відсторонено від роботи (посади).

Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», заподіяна їй шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно ч.2 ст.2 того ж Закону України, право на відшкодування заподіяної шкоди виникає в особи у випадку (зокрема) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на відшкодування заподіяної шкоди.

При цьому, суд у межах даного судового засідання не встановлює фактів наявності чи відсутності вини у діях будь-яких конкретних посадових осіб будь-яких органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що мали відношення до порушення, розслідування, судового розгляду, звільнення з роботи, тощо у кримінальній справі стосовно ОСОБА_2, оскільки, згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», стягнення шкоди здійснюється за рахунок державного бюджету та вимогами вказаного Закону України не ставляться вимоги щодо встановлення такої вини, оскільки підставами для відшкодування шкоди зазначено не вину чи невинуватість певних осіб, а перелік певних процесуальних підстав та рішень стосовно тієї чи іншої особи.

Згідно ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

З наведеної норми Закону суд робить висновок про те, що перелік предметів відшкодування у порядку, передбаченому даним Закону України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У зв'язку з викладеним суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині відшкодування витрат на придбання ліків та лікування, оскільки вказані підстави не зазначені у переліку, наведеному у ст.3 вищевказаного Закону України.

Згідно ухвали апеляційного суду від 22.08.2013 року, арешт з майна ОСОБА_2 знято, питання про повернення вилучених речей у заяві не ставиться.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які ОСОБА_2 втратила внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та відсторонення від посади, суд виходить з наступного:

Відповідно до зібраних судом в ході судового засідання доказів, розмір середньої заробітної плати ОСОБА_2Ю, складає 8642 грн 55 коп (т.2,а.с.210-211).

Як видно з матеріалів справи та не оспорюється сторонами (в частині самого факту звільнення), ОСОБА_2 було звільнено 12.11.2010 року, про що внесено запис до трудової книжки (т.1, а.с.19).

Кримінальну справу порушено та ОСОБА_2 затримано 20.02.2008 року.

Таким чином, строк, за який ОСОБА_2 не допускалася до роботи з моменту порушення кримінальної справи до моменту звільнення складає 2 роки 9 місяців, або 33 місяці.

Таким чином, сума неотриманого заробітку розраховується шляхом знаходження здобутку від 33 місяців, помножених на встановлений розмір її середньої заробітної плати 8642,55 грн.

У вказаній частині суд позов задовольняє.

Витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають, оскільки стороною позивача не надано належних доказів їх понесення первинних фінансових документів щодо прийняття грошових коштів, а наданий документ без назви від 10.12.2014 року належним підтвердженням витрат на правову допомогу не є.

Вирішуючи вимоги щодо поновлення на роботі, суд виходить з наступного:

Як пояснила заявниця в судовому засіданні, вона просить суд поновити її на посаді заступника голови виконавчого комітету Довгинцівської районної ради.

Вказане зафіксовано звукозаписом судового засідання.

Таким чином, судом вказане питання розглядається судом виключно з точки зору наявності чи відсутності підстав для поновлення її саме на посаді заступника голови виконавчого комітету Довгинцівської районної ради та безвідносно до наявності чи відсутності підстав для поновлення чи не поновлення її на посаді керуючої справами вказаного виконкому.

При цьому, суд доходить до висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Як видно з матеріалів справи та пояснень учасників процесу, вказане питання було неодноразовим предметом розгляду іншими судами в межах адміністративного судочинства, за якими виносилися рішення як судів першої інстанції, так і судів апеляційної та касаційної інстанцій (т.1, а.с.106-108, 158).

В усіх випадках суди дійшли висновків про те, що ОСОБА_2 не може бути поновлена на виборчій посаді (якою є, зокрема, посада заступника голови виконавчого комітету районної ради) після завершення строку повноважень відповідної ради.

Таким чином, поновленою саме на посаді заступника голови виконавчого комітету Довгинцівської районної ради ОСОБА_2 бути не може, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

Таким чином, враховуючи, що поновити заявницю на роботі на виборній посаді заступника голови виконавчого комітету Довгинцівської районної ради неможливо з інших передбачених законом підстав, відповідно до вищевказаних вимог Закону України, заявниці має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

При цьому, суд також вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні вимог щодо відшкодування їй моральної шкоди даним відповідачем, оскільки згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», моральну шкоду можуть відшкодовувати власне виключно органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, якими виконком Довгинцівської районної ради не є.

Згідно вказаного Закону України, на даного відповідача можуть бути покладені (у передбачених цим же законом випадках) лише обовязки щодо поновлення на роботі, а в частині звільнення з роботи - щодо сплати недоотриманого заробітку.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного:

Згідно ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як видно з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 було дійсно незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та піддано незаконному триманню під вартою, обмеженню її конституційних прав, вилученню майна, накладенню на нього арешту, відстороненню від посади, тощо.

Суд вважає очевидним, що вказаними діями було спричинено страждання та переживання ОСОБА_2, завдали їй моральних страждань, спричинили погіршення відносин з оточуючими, змусили до вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, тощо.

Отже, суд доходить до висновку, що вказаними незаконними діями ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

При цьому, суд не погоджується з мотивуванням та розмірами моральної шкоди, зазначеними позивачем у заяві, оскільки нею розмір шкоди персоніфіковано та зазначено її щодо конкретних дій конкретних осіб, яких вона вважає винними у її спричиненні.

Однак, жодна з вказаних сум не обґрунтована жодним чином.

Крім того, саме їх зазначення щодо конкретних посадових осіб конкретних органів протирічить вимогам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з якими відшкодування шкоди здійснюється не з причин наявності вини чи невинуватості окремих посадових осіб, а внаслідок винесення тих чи інших процесуальних рішень, настання подій передбачених ст.ст.1,2 цього Закону щодо певних осіб, які притягувалися до відповідальності, затримувалися, тощо.

Про відсутність критерію вини зазначається і у ч.2 ст.1 вищевказаного Закону України.

Таким чином, суд доходить до висновку, що розмір моральної шкоди позивачем обґрунтовано неналежним чином, у зв'язку з чим задоволенню у повному обсязі дана вимога не підлягає.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, яка на думку суду підлягає відшкодуванню, суд враховує ступінь тяжкості моральних страждань, завданих невинуватій у скоєнні злочину, раніше не судимій публічній особі, внаслідок незаконного затримання, притягнення до кримінальної відповідальності, позбавлення свободи, відсторонення від роботи, тощо.

Суд також враховує дуже значний проміжок часу, протягом якого тривало досудове слідство та судовий розгляд справи, вважаючи, що внаслідок такого тривалого слідства було порушено право ОСОБА_2 на розгляд її справи протягом розумного строку, на що також вказується в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (т.2, а.с.199-202).

Суд враховує також і неодноразові порушення вимог КПК України при провадженні досудового слідства органами прокуратури, на які вказується в окремій ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.08.2013 року та вищевказаній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що справедливим розміром відшкодування заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди буде розмір, встановлений з розрахунку здобутку розміру однієї мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (1218 грн) на кількість днів, протягом яких вона притягувалася до кримінальної відповідальності, тобто з моменту порушення кримінальної справи до моменту її закриття (1982 дні).

При цьому, суд доходить до висновку, що відшкодуванню підлягає виключно шкода, заподіяна діями органів прокуратури та Криворізької установи виконання покарань управління ДПтС України у Дніпропетровській області (№3):

- органами прокуратури (з числа відповідачів) як органами, що порушили вказану справу, проводили її розслідування та приймали рішення щодо притягнення до відповідальності (пред'явлення обвинувачення), затримання, накладення арешту на майно, відсторонення від посади, тощо, а також здійснювали відомчий нагляд за додержанням вимог законодавства при розслідуванні даної справи;

- Криворізькою установою виконання покарань управління ДПтС України у Дніпропетровській області (№3) як установою пенітенціарної служби, якою ОСОБА_2 не була звільнена з-під варти 20.04.2008 року, тобто після спливу встановлених КПК України (1961 року) граничних термінів тримання під вартою 2 місяці з моменту затримання.

У задоволенні позовних вимог стосовно Саксаганського, Довгинцівського та Центрально-Міського районних судів м.Кривого Рогу суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, згідно ч.2 ст.83 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», скасування або зміна судового рішення не тягне за собою відповідальності судді, і, отже, на думку суду, не може слугувати і підставою для притягнення до відповідальності суду, рішення судді якого було змінено чи скасовано.

При цьому, стороною заявника не було надано суду доказів умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов'язків з боку судів, що виносили вказані судові рішення, на що вказується у тій же частині статті того ж Закону України.

Відповідач же виконком Довгинцівської районної ради взагалі не передбачений серед кола осіб, які повинні компенсувати моральну шкоду, заподіяну органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, суд доходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні п.1 позовних вимог, оскільки необґрунтованість порушення кримінальної справи, ї розслідування, затримання ОСОБА_2, накладення арешту на її майно, тощо встановлено рішеннями судів, що вступили в законну силу, і, отже, додаткового вирішення не потребують.

Крім того, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні п.п.4,9 позовних вимог, оскільки вказані там вимоги стосуються процесу виконання судового рішення, а не самого його прийняття. Крім того, вказані вимоги та способи виконання рішення суду не передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд також не задовольняє вимоги п.6 позовних вимог, оскільки згідно ст.7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прямо передбачає, що термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Спору про право у даному випадку суд не вбачає, оскільки будь-яких доказів того, що будь-ким з відповідачів вказані вимоги закону не виконано, позивачами суду не надано.

З аналогічних міркувань суд не задовольняє також вимоги п.п.7,8 позовних вимог, оскільки повідомлення трудовому колективу, а також повідомлення у засобах масової інформації здійснюються (згідно вимог ч.ч.2,3 ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ) після звернення громадянина до вказаних органів з заявою про таке повідомлення.

При цьому, в ході розгляду справи позивачами не надано жодних доказів того, що вони зверталися до відповідачів чи засобів масової інформації з такими заявами та їх вимоги не було виконано.

Таким чином, у даному випадку також відсутній спір про право, у зв'язку з чим дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 2, 3, 4, 6, 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Прокуратури Довгинцівського району, Прокуратури Дніпропетровської області, Державної Казначейської служби України, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, Прокуратури м. Кривого Рогу, Криворізького слідчого ізолятора УДДУВП в Дніпропетровській області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, а також органів місцевого самоврядування завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у порядку ст.ст. 1, 3, 8, 19, 32, 56, 62, 124 Конституції України, ст. ст. 23, 39, 200, 216, 276, 280, 298, 386, 393, 611, 1167, 1168 ЦК України , ст. 237 КЗпП України, ст. ст. 2, 3, 4, 6, 7, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Розяснення Президії Вищого Арбітражного Суду України №02-5/95 від 29 лютого 1996 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням моральної шкоди» - задовольнити частково.

Стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_2 незаконними діями Прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, Прокуратури м. Кривого Рогу, Прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області матеріальну шкоду у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в розмірі 285204 (двісті вісімдесят пять тисяч двісті чотири), 15 (пятнадцять) грн..

Стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_2 незаконними діями Прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, Прокуратури м. Кривого Рогу, Прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області моральну шкоду в розмірі 2414076 (два мільйони чотириста чотирнадцять тисяч сімдесят шість) грн..

Зобовязати Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого ОСОБА_2 не працювала у звязку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати ОСОБА_2, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю.

Зобовязати Державну службу зайнятості України надати ОСОБА_2 іншу підходящу роботу, згідно з ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу .

Суддя: В. Є. Сільченко