Справа № 456/6679/13-ц
Провадження № 6/456/12/2014
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

"21" січня 2014 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бучківської В. Л.

при секретарі Андріяшиній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді цивільної справи, в порядку ст.369 ЦПК України, за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зупинення виконання судового рішення, визнання виконавчих листів про стягнення боргу такими, що видані судом помилково та не підлягають виконанню заяву ОСОБА_2 про відвід судді,-

в с т а н о в и в:

21 січня 2014 року в судовому засіданні заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в порядку ст.20 ЦПК України, про відвід головуючого по справі, вважає суддю корумпованою, особисто заінтересованою в результатах розгляду справи, такою, що проявляє упереджене ставлення до заявників, оскільки прийняла рішення не на їхню користь, а на користь ПАТ «Львівгаз», порушила їхнє право на справедливий суд, гарантоване їм Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що суддя розглядала цивільну справу 2-286/11 більше двох років та прийняла рішення від 23 квітня 2012 року, а тому на підставі ст.20 ЦПК України немає права брати повторно участь у даному судовому процесі. Окрім цього покликається на те, що судове рішення та виконавчі листи видані суддею з порушенням Інструкції з діловодства в апеляційному загальному суді, яка затверджена наказом №1 від 06.01.2006 року Державної судової адміністрації України та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.01.2006р., оскільки такі судові документи не містять штрих-коду, дати, вказані на виконавчих листах не співпадають з датою отримання представником позивача таких виконавчих листів, окрім цього вважає порушеним порядок авторозподілу судової справи на підставі ст.11-1 ЦПК України. Також зазначає про порушення судом розумних строків розгляду вказаної справи, про незаконну відмову в зупиненні провадження по передній справі, про прояв до заявників упередженого ставлення, про однобічний, односторонній розгляд, як попередньої, так і цієї справи, а тому вважає, що є всі підстави для передачі заяви про зупинення виконання судового рішення, визнання виконавчих листів про стягнення боргу такими, що видані судом помилково та не підлягають виконанню іншому судді.

Представник ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області ОСОБА_4 проти заявленого відводу заперечив.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, представник Галицького ВДВС ЛМУЮ та представник ВАТ «Львівгаз» Стрийського УЕГГ ВАТ «Львівгаз» надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід у їх відсутності.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом, встановленим законом, закріплене як на конституційному, так і галузевому рівнях. Так, ч. 1 ст. 124 Конституції встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Статті 126-130 Конституції містять вимоги щодо незалежності і недоторканності суддів, підкорення їх лише закону, заборону впливати на суддів у будь-який спосіб тощо, а також гарантії, що дають можливість забезпечити додержання цих положень. Ці та інші положення знаходять своє подальше закріплення та деталізацію в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. № 2453-VI.

Конституційний Суд України в резолютивній частині свого Рішення від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначив, що незалежність суддів є невідємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у звязку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обовязків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

На рівні галузевого законодавства гарантії незалежності та неупередженості суддів містяться у статтях 20-25 ЦПК, які визначають підстави відводу (самовідводу) суддів, порядок вирішення заяви про відвід та наслідки відводу суддів.

У Листі Верховного Суду України «Щодо перевищення розумних строків розгляду справ» від 25 січня 2006 р. № 1-5/45 зазначено, що критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи є складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суду з прав людини, вказавши в своєму Рішенні «Смірнова проти України» від 08.11.2005 р.: «Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Проте, Суд вважає, що національні органи теж в значній мірі вплинули на затягування провадження. Це, зокрема, стосується нездатності державних органів ефективно протидіяти перепонам, які умисно створював відповідач для руху справи. У звязку з цим Суд, на противагу Уряду, не може віднести на рахунок заявниці затримки, повязані з тим, що відповідач чотири рази заявив відвід суду, двічі заявляв клопотання провести додаткову судову експертизу і безліч разів не зявлявся до суду. Суд зазначає, що навіть, якщо це правда, що заявниця ніколи не заперечувала проти продовження чи перенесення, яке було на вимогу відповідача чи ним спричинено, це не звільняло суди від того, щоб дотримуватися вимоги розумного строку відповідно до статті 6 § 1, оскільки обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи».

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) зазначено: «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду»… «Що стосується розгляду справи у розумні строки, то тільки ті затримки, які сталися з вини держави, можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку». Хоча сторона у цивільному процесі не може бути звинувачена у використанні для захисту своїх інтересів засобів, доступних їй відповідно до національного законодавства, вона має погодитися з тим, що такі дії обєктивно продовжують відповідне провадження.»

Як на підставу для задоволення заяви про відвід заявник покликається на корумпованість судді, заінтересованість в результатах розгляду справи, прояв упередженого ставлення до заявників, прийняття рішення не на їхню користь, а на користь ПАТ «Львівгаз», порушення їхнього права на справедливий суд, гарантоване їм Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що наведені заявником мотиви не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід, жодних доказів, які б давали стороні право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи заявником не подано.

Що стосується покликань заявника на те, що судове рішення та виконавчі листи видані суддею з порушенням Інструкції з діловодства в апеляційному загальному суді, яка затверджена наказом №1 від 06.01.2006 року Державної судової адміністрації України та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.01.2006р., оскільки такі судові документи не містять штрих-коду, дати, вказані на виконавчих листах не співпадають з датою отримання представником позивача таких виконавчих листів, то такі доводи підлягають дослідженню в судовому засіданні під час розгляду заяви, в порядку ст.369 ЦПК України по суті, і їх аналіз в судовому рішенні про відвід є порушенням присяги судді та процесуального законодавства.

Доводи заявника про порушення порядку авторозподілу судової справи на підставі ст.11-1 ЦПК України та неможливість повторної участі у справі спростовуються нормами ст.369 ЦПК України, якою чітко передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Окрім цього п.3.9.2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого ОСОБА_5 суддів України №30 від 26.11.2010 р. передбачено, що раніше визначеному судді-доповідачу у судовій справі передаються справи, повязані із виконанням судових рішень, в тому числі у випадках, передбачених ст.369 ЦПК України.

Пункт перший статті 20 ЦПК України, на який покликається заявник, не є підставою для відводу судді, оскільки під час попереднього вирішення справи суддя не брала участь у процесі як свідок, перекладач, представник або секретар судового засідання.

Що стосується строків розгляду заяви про зупинення виконання судового рішення, визнання виконавчих листів про стягнення боргу такими, що видані судом помилково та не підлягають виконанню, то слід зауважити, що у звязку з неявкою в судове засідання 31.12.2013 р., 03.01.2014 р. та 14.01.2014 р. заявників у справі, розгляд справи відкладався. Зявившись в судове засідання 10.01.2014 р., яке було відкладено у звязку з зайнятістю судді у іншому судовому процесі до 20.00 год., заявник ОСОБА_2 відмовилася розписатися про повідомлення на 14 січня 2014 року та в судове засідання в подальшому не зявилася, про що складено довідку і що свідчить про навмисне затягування нею судового процесу по справі.

Що стосується законності винесеного судом рішення 23 квітня 2012 року, то таке було предметом перегляду суду апеляційної інстанції і набрало законної сили. В касаційному порядку рішення оскаржено не було, заявники погодилися з рішенням суду і отримали під розписку виконавчі листи, а тому стверджувати про незаконність вказаного судового рішення заявник підстав немає.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді заяви суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення провадження в справі судом дотримано основні засади та принципи цивільного судочинства, судом виконано основні завдання цивільного судочинства, такі як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, сприяє сторонам у витребуванні доказів у справі та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя Бучківська В.Л. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді Бучківської В.Л.

Керуючись ст.ст. 9,124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р., ОСОБА_5 Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), ст.ст. 2,8 20, 24 ЦПК України, -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_2 про відвід судді Бучківської В.Л. залишити без задоволення.

Головуючий-суддя ОСОБА_6