Справа № 415/4666/13-ц
Провадження № 2/415/35/14
26.12.14 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Мягкій І.В., Добуграй В.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені у позовній заяві та просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 26.12.2014 року до суду надала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2321,94 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Просила справу розглядати без її участі, проти заочного рішення не заперечувала.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є чоловіком доньки позивача ОСОБА_1. Підтвердив факти, викладені у позовній заяві та додав, що дійсно позивач знаходилася тривалий час у лікарні. На її лікування була затрачена значна сума грошей. Окрім цього, позивач, через своє перебування у лікарні, зазнала моральних страждань. Позивач дуже переживала через те, що не може знаходитися разом із родиною дома, через свої травми, порушення свого режиму життя, через те, що стала калікою. Вона також зазнала фізичного болю.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача.
У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
В судовому засіданні встановлено, що згідно з вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 03.06.2013 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Даним вироком встановлено, що ОСОБА_2, знаходячись на порозі квартири за місцем свого мешкання, на АДРЕСА_1, в ході сварки, проявляючи злочинну самовпевненість, яка виявилась у усвідомлюванні можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, не бажаючи настання зазначених наслідків та легковажно і самовпевнено розраховуючи на їх відвернення, відштовхнув від себе двома руками потерпілу ОСОБА_1, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння та, яка, не втримавшись на ногах, впала спиною на бетонну підлогу, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді - закритого переламу лонної і сідалишної кісток зі зміщенням з лівого боку, що, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №136 від 22-25 березня 2013 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я, більш ніж 3 тижні, необхідного для відновлення функції та одужання, а також, - синця правого передпліччя, забою, садни та набряку в дільниці лівого ліктьового суглобу, які, відповідно до висновку зазначеної судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як в купі, так і окремо. (а.с. 5).
Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.
На підставі викладеного, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження.
Згідно з випискою зі стаціонару історії хвороби № 1029 травматологічного відділення ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанська, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.02.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділення ЦМЛ ім. Титова м. Лисичанська, де їй був виставлений діагноз «закритий перелом лонної і сідалишної кісток зліва зі зміщенням». Хвору консультована кардіологом від 14.02.2013 року, був поставлений діагноз: "ІХС дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня". Лікарем кардіологом були видані призначення: лізиноприл по 5 мг. 2 рази на день, бісопропол по 25 мг. 1 раз в день, кардімагніл 1 раз в день Стан при надходженні: задовільний, скарги на болі в області таза, різке обмеження руху в обох тазостегнових суглобах. Дата виписки: 15.04.2013 рік (а.с. 4, 19).
Згідно з касовими та товарними чеками, закупівельними актами про придбання ліків та медичних препаратів для лікування, квитанціями до прибуткового касового ордеру про оплату медичних послуг (а.с 6-11) позивач витратив на купівлю ліків, призначених відповідно до листка лікарських призначень (а.с. 25-26), для лікування отриманої травми на загальну суму 2,321 грн. 94 коп.
За таких обставин суд вважає, що позов, в частині стягнення матеріальної шкоди, заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 3000 гривень, суд вважає їх такими, що також підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України,моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи, злочинними діями ОСОБА_2, ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та хвилюваннях, у порушенні її нормальних життєвих функцій, у фізичному болі та неможливості продовження активного образу життя у зв'язку з отриманою травмою та її негативними наслідками - інвалідністю.
Оскільки вироком Лисичанського міського суду від 03.06.2013 року встановлено, що дії ОСОБА_2 були неправомірними і між ними та заподіяною ОСОБА_1 моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, то суд вважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, і її порушене право підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з квитанцією № 38 від 25.07.2013 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 114 гривень 70 копійок.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 114 гривень 70 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 2321 (дві тисячі триста двадцять одну) гривню 32 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Харківської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА