АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8062/14 Головуючий 1 інстанції: Божко В.В.
Категорія: договірні

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 щодо витребування майна з чужого незаконного володіння - нежитлової будівлі літ. «г-1» по вул. Скрипника, 16 у м. Харкові та визнання за нею право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те. що зазначена нежитлова будівля є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі рішення ХМР від 28 вересня 1992 р. та перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс». На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова право власності на спірний обєкт було визнано за ОСОБА_2 Вподальшому будівля літ. «Г-1» була відчужена за договорами купівлі-продажу від 5 червня 2008 року, від 10 липня 2008 року, 26 вересня 2008 року та 25 лютого 2009 року.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2011 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено, рішення Київського районного суду від 07 березня 2008 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено, рішення Київського районного суду від 24 липня 2012 року скасовано, позовні вимоги Харківської міської ради задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05 червня 2008 року, реєстр номер 1956, нежитлової будівлі літ «Г-1», загальною площею 8,4 кв.м., що розташована по вул.. Скрипника, 16 у м. Харкові.

Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди, затвердженої судом 04 листопада 2013 року.

Оскільки незаконність набуття спірного майна ОСОБА_2 у свою власність підтверджена належним чином, а позивач поза своєю волею втратив майно, яке належить до комунальної власності, позивач просив витребувати його з чужого незаконного володіння та визнати за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, право власності на нього.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлову будівлю літ. «Г-1» загальною площею 8,4 кв.м по вул.. Скрипника, 16 у м. Харкові. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Розглядом справи достеменно встановлено, що спір між сторонами виник щодо нежитлової будівлі літ. «Г-1», загальною площею 8, 4 кв.м. по вул.. Скрипника №16 у місті Харкові.

Відповідно до реєстраційного посвідчення КГ1 «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 31 жовтня 1975 року за реєстраційним № 1102 будинок, розташований по вул. Скрипника. 16 з приналежними до нього будівлями та спорудами був зареєстрований за Будівельно-експлуатаційною конторою №3 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих від 11 жовтня 1960 року № 19.

Рішенням 12 сесії Харківської міської ради народних депутатів 1 скликання від 28 вересня 1992 року «Про комунальну власність міста» до комунальної власності територіальної громади міста було прийнято підприємства згідно з переліком, що відображений у додатку № 1 до цього рішення, на балансі яких перебували відповідні обєкти, у тому числі і спірна нерухомість. На підставі цього рішення Представництвом фонду державного майна України у м. Харкові, правонаступником якого на цей час є Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, було укладено договір від 28 травня 1997 року № 809 про передачу Державному комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству-1 Київського району м. Харкова об'єктів житлового фонду, в тому числі житлового будинку по вул. Скрипника, 16 у м. Харкові.

Згідно із Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради за № 198 від 28 лютого 2007 року «Про внесення змін в договір передачі майна в господарське відання № 809 від 28 травня 1997 року з КВЖРЕП № 1 Київського району м. Харкова та договору передачі майна в господарське відання № 1278 від 7 вересня 2006 року з КП «Жилкомсервіс» та актів прийому-передачі, зазначений житловий будинок перебуває у господарському веденні комунального підприємства «Жилкомсервіс» (а.с.15-19)

Однак, за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2008 року право власності було визнано за ОСОБА_2 на спірну нежитлову будівлю шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного між останнім та ОСОБА_5 26 грудня 2003 року.

На підставі рішення судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2011 року рішення суду першої інстанції від 07 березня 2008 року було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В ході апеляційного розгляду вказаної справи було встановлено, що нежитлова будівля перебуває в комунальній власності та ніколи не була власністю продавця ОСОБА_5 (а.с.21-22).

Однак, на час розгляду справи та ухвалення рішення апеляційним судом від 08 грудня 2011 року спірна будівля за нотаріально посвідченими договорами неодноразово була відчужена.

В 2012 році Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до вищезазначених осіб, які були власниками спірної будівлі за договорами купівлі-продажу, про визнання цих угод недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2012 року у задоволенні позову було відмовлено, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року рішення суду 1 інстанції було скасовано, позов ХМР задоволено частково. Був визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 5 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Останній на час розгляду справи власник ОСОБА_7 був виселений з нежитлової будівлі літ. «Г-1».

При цьому апеляційною інстанцією було зазначено, що «оскільки територіальна громада м. Харкова позбулася спірної нежитлової будівлі поза її волею, то з наведених правових підстав ця будівля підлягає витребуванню від добросовісного набувача за спірним договором, ОСОБА_7, шляхом його виселення».

Разом з тим, після ухвалення рішення апеляційним судом Харківської області та поновлення права міської ради на нежитлову будівлю літ. «Г-1» по вулиці Скрипника №16 у місті Харкові ОСОБА_8, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2013 року, шляхом укладення мирової угоди передав у власність відповідачу ОСОБА_1 спірну будівлю.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходив із того, що спірна нежитлова будівля літ «Г-1» на час затвердження мирової угоди ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2013 року про передачу у власність відповідачу будівлі літ. «Г-1», була витребувана у ОСОБА_7 за рішенням Апеляційного суду Харківської області, яке набуло чинності; спірна будівля є невід'ємною частиною житлового будинку по вул. Скрипника, 16 м. Харкова, що свідчить про відсутність у ОСОБА_7 повноважень власника і можливості розпоряджатися комунальною власністю територіальної громади м. Харкова, яка перебуває у господарському віданні комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Крім того, суд прийняв до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України рішення апеляційного суду від 28 листопада 2012 року має преюдиційне значення, ним підтверджено, що спірна будівля є комунальною власністю.

Керувався суд при цьому положеннями ст.. ст.. 186, 330, 338 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, він погоджується з вимогами ст.. ст.. 330, 388 ЦК України, відповідає положенням ст.. ст.. 57-61, 64 ЦПК України.

За положеннями ст.. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача. Такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину. це майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину. шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст.388 ЦК України.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, обґрунтовано застосував зазначені в рішенні нормативно правові акти, та виконавши вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.. ст.. 213, 314 ЦПК України, в якому привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, поданої в особі його представника ОСОБА_4, висновків суду першої інстанції не спростовують, тому задоволенню не підлягають, інших підстав для зміни чи скасування рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -