Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, прокуратури Закарпатської області, Державної казначейської служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явив до УМВС України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України позов про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року працівник В.Березнянського РВ УМВС ОСОБА_5 під час виконання своїх повноважень позбавив життя його сина ОСОБА_6, за що вироком суду був засуджений. Злочинними діями працівника міліції йому було заподіяно моральну шкоду у вигляді непоправної втрати сина і у зв'язку з цим погіршення стану здоров'я, заподіяння постійних душевних страждань. Розмір моральної шкоди він оцінює у 2 000 000 грн., який просить відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету.

Аналогічні позови пред'явили брати загиблого: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Усі три позови бути об'єднанні в одне провадження.

Рішенням суду на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 500 000 грн.

У вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційних скаргах:

- представник позивача ОСОБА_1 просить рішення змінити, стягнувши на користь потерпілого 2 000 000 грн. Вказує на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував вимоги ст. 3 Конституції України про те, що життя людини є найвищою соціальною цінністю.

- представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить рішення щодо відмови у позовах до них скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог. Вказує на те, що висновок суду про те, що брати загиблого не були членами його сім'ї, а тому не мають права на відшкодування моральної шкоди, суперечить матеріалам кримінальної та даної цивільної справи. У зв'язку зі смертю їх брата їм також заподіяно моральну шкоду.

- заступник прокурора Закарпатської області просить рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір. Посилається на те, що органи внутрішніх справ вжили оперативних заходів щодо розслідування обставин смерті сина потерпілого, тобто факт невиправданого затягування справи відсутній.

- Державна казначейська служба України просить рішення скасувати, ухваливши нове про відмову у стягненні моральної шкоди. Вказує на те, що таку шкоду повинна відшкодовувати особа, з вини працівника якої її заподіяно. Ані казначейство, ані її працівники шкоду позивачеві не завдали, тому і не повинні її відшкодовувати.

Колегія суддів вважає, що скарги представника ОСОБА_2, Державної казначейської служби України та прокуратури Закарпатської області задоволенню не підлягають, скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року на території Костринського лісництва Великоберезнянського району Закарпатської області син позивача ОСОБА_1 та брат позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 був вбитий з вогнепальної зброї працівником міліції, який виконував свої обов'язки на території Ужанського національного природного парку.

Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2010 року особу, винну у скоєні цього злочину, було засуджено за ст. 365 ч. 3 КК України. Вирок щодо засудженого ОСОБА_5 набув законної сили.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Отже, держава повинна відповідати перед рідними та близькими вбитого ОСОБА_6 за його життя в порядку, встановленому законом, оскільки ОСОБА_5, як працівник Великоберезнянського РВ ГУ МВС України в Закарпатській області при виконанні своїх повноважень своїми незаконними діями позбавив життя сина та брата позивачів.

Згідно з приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до положень ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновителям), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Визнавши, що батько загиблого ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю його сина суд першої інстанції врахував зазначені вище положення Закону.

В той же час, суд не з'ясував чи мають таке ж право брати загиблого як члени однієї сім'ї.

Для з'ясування цього питання колегія суддів дослідила матеріали кримінальної справи засудженого ОСОБА_5

Довідками Великоберезнянського РВ ГУМС, виписками з паспортів, характеристикою Костринської сільської ради доведено, що позивач ОСОБА_3 та загиблий ОСОБА_6 разом з батьками проживали в АДРЕСА_1 і являлись членами однієї сім'ї. (т. 3 кримінальної справи, а.с. 74-84 даної цивільної справи).

Інший брат загиблого, позивач ОСОБА_2 проживав за іншою адресою, тому членом сім'ї загиблого не був.

Отже, ОСОБА_3, як і його батько в силу вимог ст. ст. 23, 1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок непоправної втрати - смерті члена його сім'ї - брата ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При його визначенні у даному провадженні колегія врахує те, що ОСОБА_1 внаслідок незаконних, злочинних дій працівника міліції втратив сина, а ОСОБА_3 - брата, причому ОСОБА_6 було вбито на очах у його брата, винна особа скоїла злочин у сфері службової діяльності, наслідком якого стала смерть потерпілого, держава виконала свій обов'язок щодо розслідування кримінальної справи, але жодних компенсаційних виплат членам сім'ї вбитого протягом п'яти років з дня трагічної події не здійснила, невдовзі після загибелі сина померла його мати.

Сукупність цих обставин дає підстави для визначення розміру відшкодування моральної шкоди у 700 000 грн. кожному з двох позивачів.

Такі розміри відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

Отже, апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Щодо інших скарг колегія суддів відзначає наступне.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 у кримінальній справі ОСОБА_5 визнаний потерпілим на досудовому слідстві і в суді, він в межах даної цивільної справи у відповідності до положень ст. ст. 15, 1168 ЦК України немає права на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, оскільки не проживав із загиблим однією сім'єю.

Доводи скарги прокуратури Закарпатської області щодо необхідності зменшення розміру відшкодування, стягнутого на користь батька вбитого ОСОБА_6, не заслуговують на увагу.

Як зазначено вище, життя людини в Україні визнається найвищою соціальною цінністю. Воно немає і не може мати конкретно визначеної оцінки у вартісному виразі. Компенсація моральної шкоди близьким особам загиблої людини визначається судом з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, критерії якої колегією суддів враховані та наведені в даному випадку у мотивувальній частині рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи скарги Державної казначейської служби України.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України.

У постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі за позовом батьків вбитого сина до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, підрозділу міліції особливого призначення «Беркут», Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди зазначено, що шкода, заподіяна злочинними діями працівника міліції при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України коштів з рахунку державного бюджету.

Оскільки в даний час цей орган має назву - Державна казначейська служба України, то суд першої інстанції обґрунтовано врахував зазначений вище судовий прецедент в питаннях джерел, механізму стягнень та органу, який повинен здійснити такий вид виплат.

Безпосередньо з казначейської служби ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд жодних стягнень за судовими рішеннями у даному спорі не проводили, тому її прав не порушили.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2, відповідача Державної казначейської служби України, заступника прокурора Закарпатської області - відхилити.

Апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 вересня 2014 року змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України по 700 000 (сімсот тисяч) грн.. кожному з рахунку державного бюджету в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя