Провадження №2/761/1500/2014
У Х В А Л А

іменем України

11 лютого 2014 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

06.12.2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський», в якому просить визнати його звільнення з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця Станція Київ-Пасажирський на посаді провідника пасажирських вагонів, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його звільнення із займаної посади провідника пасажирських вагонів є незаконним та безпідставним, оскільки при його звільненні були грубо порушені норми трудового законодавства та його права, так як він є членом профспілкового комітету, а при вирішенні питання про звільнення працівника за п.7 ст. 40 КЗпП України необхідна згода профспілки, натомість відповідач не прийняв до уваги її рішення щодо відмови у звільнення позивача. До того ж перебування в нетверезому стані позивача на робочому місці відповідачем не доведено, а тому він звернувся в суд з даним позовом за захистом свої трудових прав.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила проти позову, вважає його необґрунтованим і безпідставним, просила відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи підтримала позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до наказу № 602/ос від 14.02.2007 року, позивач з 17.02.2007 року був прийнятий на роботу до Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Південно-Західної залізниці на посаду епікірувальник другого розряду по строковому трудовому договору до 13.04.2013 року.

Згідно наказу № 1057/ос від 12.04.2007 року, позивач був переведений на посаду провідника пасажирських вагонів резерву провідників згідно контракту з 14.04.2007 року.

Відповідно до наказу № 2876/ос від 21.08.2007 року, з позивачем переукладено контракт провідника пасажирських вагонів з 21.08.2007 року по 21.08.2010 року, а згідно наказу № 1730/ос від 16.08.2010 року, з позивачем переукладено контракт провідника пасажирських вагонів з 16.08.2010 року по 16.08.2013 року.

13.08.2013 року між Вагонною дільницею станції Київ-Пасажирський та ОСОБА_1 було укладено «Контракт з працівником» на строк до 15.08.2016 року, відповідно до п.3 якого позивач зобов'язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а відповідач виплачувати заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором та угодою сторін (а.с. 29-30).

Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

З матеріалів справи вбачається, що Протоколом Л-4/88 оперативної наради при начальнику галузевої пасажирської служби Південно-Західної залізниці від 24.10.2013 року встановлено, що перебуваючи в рейсі 17.10.2013 року поїзду № 17/18 Анапа-Київ вагон №15, який обслуговував провідник ОСОБА_1 було виявлено, що останній знаходився на робочому місці в нетверезому стані, про що свідчили наступні ознаки сп'яніння: сильний запах алкоголю, неадекватна поведінка (бив стакани кидаючи їх в коридор та об титан, нецензурна лайка, відсутня координація рухів), іншими діями ображав пасажирів. Від пояснень щодо причин своєї поведінки відмовився, про що було складено акт (копія якого була вручена на станції Ростов старшому прапорщику поліції. Дана поведінка провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 являється грубим порушенням всіх вище наступних умов Контракту від 13.08.2013 року (а.с.36-37).

Крім того, вказані обставини підтверджуються заявою пасажирів вагону, в якому ОСОБА_3 працював провідником (а.с. 35), Актом від 17.10.2013 року про відсторонення від робочого місця провідника ОСОБА_3, складеного начальником поїзду, за участю провідників цього поїзду та пасажирів (а.с. 31), Актом 17.10.2013 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння та неадекватно себе поводив, у зв'язку з чим був відсторонений від роботи та відмовився на пропозицію начальника поїзда дати пояснення своєї поведінки (а.с. 32), а також листом від 28 жовтня 2013 року № 13274 Ростовського ЛУ МВС Росії на транспорті, згідно якого повідомлено, що за даних обставин на ОСОБА_1 складено «Протокол об административном правонарушении по ст. 20.1 ч.1 «Мелкое хулиганство» КРФ об АП № 10094 от 17.10.2013 года» (а.с.38).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні, що позивач є членом Первинної профспілкової організації «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський», у зв'язку з чим 25.10.2013 року Відокремлений підрозділ Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський направив на адресу першої подання з проханням надати згоду на звільнення з роботи провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.10).

Листом від 07.11.2013 року № 169 Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський» повідомила Відокремлений підрозділ Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, що подання є необґрунтованим за відсутністю підстав для звільнення провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 за п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а тому не надає згоди на звільнення останнього (а.с.11-12).

Не зважаючи на вказаний лист, Наказом № 3043/ос від 18.11.2013 року позивача звільнено із займаної посади провідника пасажирських вагонів на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані (а.с.34).

Частиною 7 статті 43 КЗпП України передбачено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ст. 39 закону України від 15.09.1999, № 1045-ХІУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Крім того, з роз'яснень Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Про Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» вбачається, що на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір з працівником за появу на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Для звільнення працівника з цієї підстави достатньо одноразового вчинення такого факту порушення трудової дисципліни. Підтвердженням факту появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння може слугувати медичний висновок за результатами огляду працівника, а також акт, який складено керівництвом за участі представників громадськості.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Суд, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, вважає, що стороною відповідача доведено факт перебування ОСОБА_1, 17.10.2013 року на робочому місті в нетверезому стані.

Крім того суд вважає, що Листом від 07.11.2013 року № 169 Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський» необґрунтовано відмовила відповідачу у наданні згоди на звільнення провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 за п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки у вказаному листі не надано оцінки тим документам, які були складені з приводу нетверезого стану позивача, керівництвом поїзду за участю провідників та пасажирів, в їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивача правомірно було звільнено з роботи за п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, без згоди на таке звільнення Первинної профспілкової організації «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський», членом якої являється ОСОБА_1, а тому позов в частині визнання його звільнення з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення на роботі у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця Станція Київ-Пасажирський на посаді провідника пасажирських вагонів, задоволенню не підлягає.

Також, оскільки судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи на законних підставах, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, то суд не знаходить законних підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: