Справа № 502/3287/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого: судді Масленикова О.А.

при секретарі: Дяченко М.В.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, в якій зазначили, що 18 листопада 1998 року між ними та відповідачем в ході біржових торгів в Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу будинку № 3875, розміщеного по вулиці Виноградна, 22 в м. Кілія Кілійського району Одеської області за ціною 5250 гривень. 2 грудня 1998 р. вказаний будинок був зареєстрований за позивачами по праву приватної власності в рівних частках в Кілійському БТІ та видано реєстраційне свідоцтво. 29 грудня 1998 р. згідно рішення Кілійської міської Ради позивачам було виділено в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства.

В подальшому вказаний договір не було посвідчено нотаріально, як вимагає діюче законодавство, в звязку з недійсністю оформленого товарною біржею договору купівлі - продажу будинку, однак на час підписання договору, він не суперечив діючому законодавству. На підставі викладеного позивачі просили суд визнати вказаний договір купівлі-продажу будинку, дійсним. Після відкриття провадження у справі позивачами були подані клопотання, відповідно до яких вони просили розглянути справу без їх участі та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3, надав клопотання, відповідно до якого він просить розглянути справу без його участі.

Зважаючи на те, що сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Вивчивши доводи позивачів, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

За договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3875, укладеному 18 листопада 1998 року у Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі, ОСОБА_3, який є членом біржі зі статусом «Н», продав ОСОБА_1 /на рос. «Полякову Степану Пантелеевичу»/ та ОСОБА_2 /на рос. «Поляковой Людмиле Андреевне»/, які є членами біржі зі статусом «Н» за ціною 5250 гривень житловий будинок за № 22 з надвірними спорудами, належний продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчений Кілійською державною нотаріальної конторою р. № 722 від 16.04.1998 р. та розміщений по вулиці Виноградна в м. Кілія Одеської області.

Згідно п. 5 вказаного Договору обумовлену суму вартості будинку продавець ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_2А до підписання договору.

При розгляді і вирішенні справи судом було враховано наступні положення цивільного законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі продажу сторонами було укладено у 1998 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР, який діяв до 01.01.2004 року - договір купівлі-продажу житлового будинку за участю громадян повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» / який діяв на час укладення договору купівлі-продажу/ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах. умови договору повністю виконано, суд вважає що позивач на законних підставах набув право власності на вказане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в звязку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК , ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 16 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку № 22, розміщеного по вулиці Виноградна в м. Кілія Кілійського району Одеської області, укладений та зареєстрований 18 листопада 1998 за № 3875 в Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /на рос. «Поляковым Степаном Пантелеевичем»/, ОСОБА_2 /на рос. «Поляковой Людмилой Андреевной»/ дійсним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4