Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів:Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Хустського районного суду від 11 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що відповідно до договору від 27 грудня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 736 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2008 року. Посилаючись на те, що банк умови договору виконав, відповідач кредит у повному обсязі не повертає, у зв'язку з чим станом на 02 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 15 164, 21грн..

Позивач просив стягнути з відповідача:

- 1 226,45 грн. заборгованість за кредитом,

- 39,82 грн. заборгованість за процентами,

- 34,20 грн. заборгованість по комісії,

-12 665, 44 грн. пеня,

-500 грн. штраф (фіксована частина),

-698,30 грн. штраф (відсоткова складова).

Рішенням Хустського районного суду від 11 червня 2014 року позов задоволено частково, ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути з ОСОБА_3 борг в розмірі 1600,47 грн., який складається:

- 1 226,45 грн. заборгованість за кредитом,

- 39,82 грн. заборгованість за процентами,

- 34,20 грн заборгованість по комісії,

-300 грн. пеня.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким вимоги банку задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила слідуючі факти та обставини.

27 грудня 2007 року ПАТ "КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі у розмірі 2 736 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Максимальний розмір вимоги банку за цим кредитним зобов'язання 3001,68 грн. (8,50).

Зобов'язання ОСОБА_3 в повному обсязі не виконував в зв'язку з чим виникла заборгованість. На підтвердження цього банк надав розрахунок, який містить лише загальні суми заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені, щомісячні складові зазначено частково (а.с.5,6).

Відповідач зобов'язався повернути кредит рівними частинами до 27 грудня 2008 року. Позовну заяву банк подав до суду у травні 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі до ухвалення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій частині з огляду на те, чи розглянуто судом першої інстанції питання щодо строків звернення до суду, якщо вони пропущені та чи розглянуто клопотання сторін у справі із цього питання.

Відповідач про розгляд справи в суді першої інстанції був повідомлений належним чином, з заявами для застосування до даних правовідносин ст.256 ЦК України не звертався, відповідно суд апеляційної інстанції переглядає справу у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені та відмовив у стягненні штрафів.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України правові позиції Верховного Суду України, висловлені з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України правову позицію при рішення спорів щодо зменшення розміру пені виклав в своїй постанові 6-100 цс14 від 03 вересня 2014 року встановивши що ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що її розмір може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Позивачем нарахована пеня за період з 20 травня 2008 року до 02 квітня 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що розмір пені із врахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 616 ЦК України має бути зменшено, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків, завданих неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору.

Щодо стягнення штрафів колегія суддів констатує наступне.

Згідно із п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, сторони передбачили відповідальність за порушення боргового зобов'язання позичальника у вигляді сплати штрафу у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості.

Суд першої інстанції даний пункт договору не врахував.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтею 307, 309 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 11 червня 2014року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) мешканця АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" борг в розмірі 2180,49 грн. (дві тисячі сто вісімдесят грн.49 коп.) який складається з:

1 226,45 (одна тисяча двісті двадцять шість грн. 45 коп.) заборгованість за кредитом;

39,82 (тридцять дев'ять грн. 82 коп.) заборгованість за процентами;

34,20 (тридцять чотири грн. 20 коп.) заборгованість по комісії;

300 (триста грн.) пеня;

500 (п'ятсот грн.) штраф (фіксована частина);

80,02 (вісімдесят грн. 02 коп.) штраф (відсоткова складова).

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 52,25 грн..

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: