Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в особі:

судді Ференц А.М.

при секретарі Пазяк С.М.

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, та просить визнати спільною сумісною власністю між нею та ОСОБА_3 все майно та витрачені кошти, на загальну суму 315 274 грн., розділити майно, що являється спільною сумісною власністю визнавши за нею право власності на шафу- 2600 грн., телевізор "Samsung LCD" -5000 грн., все інше майно залишити у відповідача зобовязавши його сплатити позивачці 50% від суми вартості спільного сумісного майна в розмірі 157,637 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовільнити.

Відовідач та його представник заперечили проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За час спільного сімейного проживання у подружжя (1987-2013 рр.) нажито майно що підлягає розподілу., а саме

- телевізор марки «Самсунг LCD», морозильна камера, телевізор марки «Philips», люстри, шафа, газова плита, холодильник марки «Nord», мікрохвильова піч «Scarlet», пилосос марки «LG», праска марки «Tefal», ваги, автомобіль марки «ВАЗ 2106», автомобіль марки «ВАЗ 21074», автомобіль марки "Сіироен с-4", ремонт даху вартістю- 5000 грн., земельна ділянка розміром 0,25 га вартістю 120625 грн., оплата за навчання сина 16410 грн.

- ч.3, ч.4 ст.368 ЦКУ майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якшо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі;

- ч.2 ст.372 ЦКУ у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом;

- ч.1 ст. 60 СКУ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку(доходу).

Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Згідно п. 24 тієї самої Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи. А тому оплата за навчання не враховується в обсяг майна. Не враховуються і будь-які ремонтні роботи, оскільки позивачем не надано належних доказів його проведення.

Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" відповідно до положень ст.ст. 81,116 ЗК Окремаа земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям ушлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Земельна ділянка була приватизована відповідачем в 2008 році тобто є обєктом права приватної власності відповідача і не підлягає віднесенню до спільного сумісного майна подружжя і не підлягає поділу.

Тому суд приходить до висновку що слід визнати за ОСОБА_5 право власності на телевізор марки «Самсунг LCD», морозильна камера, телевізор марки «Philips», люстри, шафа, газова плита, холодильник марки «Nord», мікрохвильова піч «Scarlet», пилосос марки «LG», праска марки «Tefal», ваги, автомобіль марки «ВАЗ 2106», автомобіль марки «ВАЗ 21074» - на загальну суму 58239 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10461 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_5 понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 60, 61, ч.1 69, 71 СК Українист. ст. 4, 5, 60, 61, 86, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 задоволити частково.

1. Визнати за ОСОБА_5 право власності на телевізор марки «Самсунг LCD», морозильна камера, телевізор марки «Philips», люстри, шафа, газова плита, холодильник марки «Nord», мікрохвильова піч «Scarlet», пилосос марки «LG», праска марки «Tefal», ваги, автомобіль марки «ВАЗ 2106», автомобіль марки «ВАЗ 21074» - на загальну суму 58239 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10461 грн.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати в розмірі 229,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6