Провадження № 2/521/6153/14
23 грудня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Роїк Д.Я.,
при секретарі Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок невиконання рішення суду,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог) стягнути з кожного з відповідачів по 55 063 грн., в якості компенсації матеріальної шкоди, а також з ОСОБА_2 50 000 грн., а з ОСОБА_3 10 000 грн., в якості компенсації моральної шкоди у зв'язку із невиконанням відповідачами рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати за юридичне забезпечення та експертизи.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, але про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року до цього часу не виконано.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України у випадку, коли виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2013 р. №1440, вартість - це еквівалент цінності об'єкта оцінки, виражений у ймовірній сумі грошей. Ринкова вартість - це вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.
В абз. 5 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.
З наведеного вбачається, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації, яка дорівнює ринкової вартості його частки, а якщо співвласники не виконали рішення суду про стягнення з них коштів, в результаті чого було завдано збитків потерпілому, він з цих підстав може заявити додаткові вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду.
З рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року вбачається, що суд стягуючи з відповідачів грошову компенсацію в сумі 155 000 грн. виходив з того, що загальна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, яка була встановлена під час проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи, становить суму в розмірі 465 000 грн.
Станом на 22 грудня 2014 року, при курсі НБУ 15,7694 грн. за 1 долар США, згідно розрахунку наданого позивачем, ринкова вартість квартири складає 795 383 грн. Таким чином, ринкова вартість 1/3 частини квартири на час ухвалення рішення становить суму в розмірі 265 126 грн.
З наведеного вбачається, що ринкова вартість 1/3 частки квартири з моменту ухвалення Малиновським районним судом м. Одеси рішення від 13 лютого 2014 року, значно зросла, а саме на 110126 грн.
Враховуючи те, що з часу набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 р., значно змінилась ситуація на ринку нерухомості, що виразилось в подорожчанні цін на нерухомість у гривні внаслідок значної девальвації вітчизняної валюти, внаслідок невиконання відповідачами судового рішення, позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 110 126 грн..
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі наведеного, з відповідачів, в рівних частках, підлягає стягненню на користь позивача матеріальні збитки на сумі 110 126 грн., тобто по 55 063 грн. з кожного.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
У відповідності до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Враховуючи те, що позивач не надав суду належних доказів спричинення йому відповідачами моральної шкоди, позивні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 86, 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 1000 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 22, 364, 1166, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215, 224, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат - задовольнити частково.
Стягнути пропорційно з відповідачів ОСОБА_2 (Ін. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (Ін. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 1000 /однієї тисячі/ гривень, а саме по 500 /п'ятсот/ гривень з кожного відповідача.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив,за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачами в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Суддя: