УХВАЛА

12 грудня 2014 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелодія металу», ОСОБА_3 пр. визнання звільнення незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелодія металу» про стягнення заробітної плати. Так, позивач в порядку ч.1 ст.137 Закону, як він зазначає №2453-VI від 07.07.2010 року додає свої позовні вимоги про визнання свого звільнення незаконним і зобов`язання відповідача скасувати відповідний наказ, змінити дату звільнення і підставу, стягнути 3000 грн. моральної шкоди.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Суд окремо звертає увагу позивача на те, що ч.1 ст.137 Закону №2453-VI від 07.07.2010 року, який має назву «Про судоустрій і статус суддів», регламентує медичне обслуговування та санаторно-курортне лікування суддів та членів їхніх сімей.

Так, позивач всупереч п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України зазначаючи ім'я відповідача ОСОБА_3, не його місце проживання (перебування), поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі. Крім того, є неповним зазначення і найменування відповідача юридичної особи.

Всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не викладає обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги - незаконне звільнення. Є незрозумілим на які підстави останній посилається, висуваючи таку вимогу. Що саме порушив відповідач, видаючи такий наказ. Чим позивач обґрунтовує вимогу зміни дати звільнення, останній також не мотивує в позові, як і вимогу зобов`язати відповідача внести в трудову книжку позивача запис про прийом його на роботу на певну посаду, час прийому також не зазначено і підстави цього. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, взагалі не зазначено, в чому вона полягає і із чого виходив позивач, зазначаючи саме таку суму ймовірно спричиненої йому моральної шкоди.

На це звертає увагу і пленум Верховного суду України в пункті 4 Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Всупереч п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач при викладі обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги не зазначає доказів на їх підтвердження або не наводить підстав для звільнення від їх доказування. Зокрема, без посилання на відповідні докази позивач стверджує про те, що він 03.09.2014 року отримав лист із повідомленням про своє звільнення, про те, що він заробітну плату з січня 2014 року не отримував тощо.

При цьому суд звертає увагу позивача на імперативні вимоги положень КЗпП України, згідно яким виключно протягом одного місяця з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки на основі статей 232 та 235 КЗпП, незаконно звільнений працівник має право звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі пропуску цього строку з поважних причин, суд може ці строки поновити (стаття 234 КЗпП). Як вбачається з позовної заяви позивач стверджує про те, що він отримав копію наказу про своє звільнення 03.09.2014 року, проте до суду звернувся лише 06.12.2014 року (штамп на конверті), при цьому будь-яких причин пропуску строку звернення до суду не наводить взагалі. Щодо перебування в провадженні суду певної цивільної справи за позовом позивача до відповідача, то матеріали позовної заяви також не містять відповідних посилань.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелодія металу», ОСОБА_3 пр. визнання звільнення незаконним, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк