У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 22 травня 2014 року № 580/ОС його звільнено з посади директора Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» за невиконання умов контракту ( а саме за неефективне використання державного майна) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та пп. «й» п. 27 контракту № 775 від 9 червня 2011 року. Вважав його звільнення із займаної посади незаконним, оскільки звільнення відбулося під час тимчасової непрацездатності. Вказав на недоведеність факту систематичного невиконання ним трудових обов'язків, а акт, складений 18 квітня 2014 року за результатами перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 1 січня 2013 року по 1 квітня 2014 року не може бути підставою для звільнення, оскільки таких повноважень Головне управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці не мало.

Трудовим контрактом від 9 червня 2011 року № 775, строк дії якого було продовжено додатковою угодою до 27 квітня 2012 року, не передбачено визначення ефективності використання державного майна шляхом проведення перевірки Головним управлінням контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Урспецвагон» і складання відповідного акта.

З урахуванням наведеного, просив визнати незаконним його звільнення з посади директора Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», скасувати наказ Генерального директора Укрзалізниці від 22 травня 2014 року № 580/ОС про його звільнення з посади та припинення дії контракту від 9 червня 2011 року № 775, поновити на посаді директора Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2014 року, позовні вимоги залишено без задоволення.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Частина 3 статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору визначає, контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що позивач неефективно використовував закріплене за підприємством майно та одержаний прибуток, що за умовами контракту є підставою для розірвання контракту і звільнення керівника, дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_1 з дотриманням норм трудового законодавства. Крім того, заборона, встановлена ч. 3 ст. 40 КЗпП України, на спірні правовідносини не поширюється.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар