Номер провадження: 22-ц/785/7650/14
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" - Кочмана Костянтина Павловича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко", треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко", треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення їй строку звернення до суду; визнання протиправними дії керівника відділу кадрів ПАТ АБ "Порто-франко" ОСОБА_6 та в.о. голови правління ПАТ АБ "Порто-франко" ОСОБА_4; визнання незаконним та скасування наказу від 05.02.2014р. № 7-К, за яким її було звільнено з роботи з 05.02.2014р. за статтею 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін; поновлення її на попередній роботі на посаді начальника відділу бюджетування та фінансового аналізу з часу звільнення - 05.02.2014р.; стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з наступного дня після звільнення з роботи по день постановлення рішення суду; стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50 000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення звільненого працівника та стягнення на його користь середньомісячного заробітку в межах суми за один місяць. Мотивуючи тим, що вона працювала в ПАТ АБ „Порто-Франко" з вересня 2005 року на посаді начальника фінансової служби управління казначейських операцій, а з грудня 2007 року на посаді начальника відділу бюджетування та фінансового аналізу. За час праці в АБ „Порто-Франко" вона зарекомендувала себе лише з позитивного боку, як чесний та порядний працівник, який ніколи не порушує трудову дисципліну і своєчасно виконує усі розпорядження керівництва банку. Проте, з невідомих їй причин, 05.02.2014 року згідно наказу в. о. голови правління ПАТ АБ „Порто-Франко" ОСОБА_4 № 7-К, ОСОБА_3 було звільнено з роботи за статтею 36 п.1 КЗпП України за угодою сторін. Підставою звільнення стала заява ОСОБА_3, яку, як зазначає позивач, вона не писала, так як не мала наміру звільнятися. Під тиском ОСОБА_5, який повідомив її про звільнення, вона написала розписку, що жодних претензій до банку не має, після чого отримала розрахунок та трудову книжку. Того ж дня позивач знепритомніла та вимушена була піти на лікарняний з діагнозом вегето-судинна дистонія, тахисиндром, артеріальна гіпертензія, артено-невротичний синдром. 06.03.2014 року ОСОБА_3 отримала копію наказу про звільнення.

Незаконне звільнення, яке підірвало здоров`я, негативне відношення Банку до позивача, завдало ОСОБА_3 моральних страждань які вона оцінює в 50 000 гривень.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду. Скасовано наказ в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" ОСОБА_4 від 05.02.2014р. за № 7-К про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко". Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 632,96 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 грн., а всього 44 632,96 грн. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АБ „Порто-Франко" - Кочман К.П., звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду фактично оскаржується ПАТ АБ "Порто-Франко" в частині задоволених вимог ОСОБА_3, в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Позивачем ОСОБА_3 рішення суду - не оскаржено.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині поновлення строку звернення до суду, скасування наказу про звільнення, про поновлення у займаній посаді, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, відмовляючи у у решті заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду позивачем пропущений з поважних причин. ОСОБА_3 з відповідною заявою про звільнення до роботодавця не зверталася, її волевиявлення щодо згоди на звільнення нічим не підтверджено, наявності законних підстав для видачі наказу від 05.02.2014 року за № 7-К про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу ПАТ АБ "Порто-Франко" за угодою сторін відповідачем не доведено. Наказ про звільнення ОСОБА_3 за угодою сторін не заснований на законі і підлягає скасуванню, а ОСОБА_3 - поновленню у займаній посаді з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Внаслідок неправомірних дій відповідача по звільненню ОСОБА_3 також зазнала втрати нематеріального характеру у зв'язку із необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Такі висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам і є правильними.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі та має неповнолітню дитину (а. с. 53-54);

- наказом в. о. голови правління Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" ОСОБА_4 від 05.02.2014 року за № 7-К ОСОБА_3 звільнено з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" з формулюванням "за згодою сторін" на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В якості підстави зазначено - заява ОСОБА_3, журнал обліку відпусток (а. с. 39);

- 05.02.2014 року ОСОБА_3 підписано розписку про отримання при звільненні повного розрахунку по заробітній платні, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, трудової книжки, копії наказу про звільнення, та про відсутність претензій до АБ "Порто-Франко" (а. с. 38). Того же дня по підприємству було підписано обхідний лист (а. с. 34);

- відповідно до копій виписок № 81 та 126 з медичної карти, ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні з 12.02.2014 року та станом на час видачі виписки № 126 - по 15.04.2014 року (а .с. 14 - 15).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Районний суд вірно зазначив, що відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували наявність волевиявлення ОСОБА_3 на звільнення з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу ПАТ АБ "Порто-Франко".

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновком районного суду що наказ про звільнення позивача за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) від 05 лютого 2014 року є незаконним, оскільки такої угоди між працівником і роботодавцем досягнуто не було.

Вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення.

Набувши правильного висновку про незаконність наказу про звільнення і наявність підстав для його скасування, районний суд обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу районним судом не враховано, що ОСОБА_3 будучи зареєстрованої як безробітна, отримала в Центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси за період лютий - червень 2014 року включно 20679 грн. 16 коп.

В засіданні судової колегії позивач на заперечувала, що вона отримувала допомогу по безробіттю в розмірах, що зазначені у довідці Цетру зайнятості Суворовського району м. Одеси та вказувала, що рішення суду першої інстанції Банком не виконано.

В засіданні судової колегії представник ПАТ АБ "Порто-Франко" не спростовував твердження позивача та її представника щодо невиконання рішення суду першої інстанції.

Оскільки судова колегія погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 та про поновлення її на роботі у займаній посаді, то в такому випадку слід враховувати розмір допомоги по безробіттю отриманий позивачем на час ухвалення оскаржуваного рішення.

При цьому право на пред'явлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у позивача виникло з наступного дня після відкриття провадження по негайному виконанню рішення суду, тобто з моменту, коли рішення суду, в порядку ст.368 ЦПК України підлягало негайному виконанню і не було виконане.

При таких обставинах рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення 40632 грн. 96 коп. на суму отриманої допомоги по безробіттю 20679 грн. 16 коп., що становить 19953 грн. 80 коп.

Районний суд також вірно зазначив, що позивач у зв`язку із незаконним звільненням зазнала втрати нематеріального характеру у зв'язку із необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та з посиланням на ст.. 237-1 КЗпП України і з урахуванням характеру та об'єму, заподіяної позивачу моральної шкоди, визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4000 грн.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки судом правильно встановлені обставини справи щодо незаконності звільнення позивача і необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і поновлення порушеного права.

Крім того визначений судом розмір моральної шкоди у 4000 грн. відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не правильно застосовано і витлумачено норми ст. 36 КЗпП України щодо необов`язковості письмової форми заяви між роботодавцем та працівником щодо досягнення згоди про звільнення, є неспроможними.

Судова колегія зазначає, що дійсно не передбачено обов`язкової письмової форми фіксації угоди сторін про звільнення. Проте, у разі наявності спору і заперечення однієї із сторін досягнення сторонами угоди про звільнення, інша сторона (як правило роботодавець) має довести належними доказами досягнення сторонами угоди про звільнення. Саме тоді і виникає необхідність пред`явлення належних доказів - письмові докази, аудіо- увідео запис, кінозйомка тощо.

Сам по собі факт відібрання у позивача розписки при розрахунку при звільненні про відсутність у неї претензій до відповідача не свідчить про існування саме домовленості сторін і досягнення ними угоди про звільнення позивача з конкретної дати.

Отже дані доводи апеляційної скарги та доводи про недоведення позивачем тиску з боку керівництва щодо звільнення правильність висновку суду не спростовують і спрямовані виключно на переоцінку доказів відповідно до обставини встановлених районним судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно поновив строк звернення позивача до суду, є неспроможними, оскільки судом обґрунтовано зазначено, що строк позивачем пропущений у зв`язку із хворобою, про що в матеріалах справи є відповідні документи. Посилання відповідача в доводах апеляційної скарги, що позивач незважаючи на наявність листка непрацездатності могла захищати свої права, є намаганням апелянта звести доводи апеляційної скарги до переоцінки доказів, які належним чином засновані судом після встановлення обставин справи.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Судова колегія доходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ АБ "Порто-Франко" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зміні та стягненню з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 19953 грн. 80 коп. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" - Кочмана Костянтина Павловича - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19953 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова