Справа № 463/495/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3876/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/783/3815/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, представника ЛКП «№504» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року та на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «№504» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_4 (20.02.1956р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (09.08.1952р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Львівського комунального підприємства «№ 504» (м. Львів, вул. Пасічна, 64, р/р 2 ЦРВ ПАТ «Meгабанк» м. Харків, , МФО 351629) заборгованість за холодне водопостачання в poзмірі 2228,98 грн., заборгованість за теплопостачання в poзмірі 2138,04 грн., заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в poзмірі 3289,04 грн.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства «№ 504» 114,70 грн. судового збору та стягнув з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «№ 504» 114,70 грн. судового збору.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року, ухваленого у справі за зазначеним вище позовом, змінивши суму заборгованості, яка підлягає до стягнення в примусовому порядку за надання послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з неправильної - 3289,04 грн. на правильну - 3813,70 грн.

Рішення суду та ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що він особисто порахував всі квитанції і заборгованості за водопостачання, яку визначає йому позивач, в нього немає.

Крім того, апелянт стверджує, що позивач порушує його конституційні права, зазначені у ст. 42, 55, 64 Конституції України, оскільки з 2009 року договору з ЛКП він не підписував і неодноразово вказував на недоліки такого договору, однак, це було проігноровано зі сторони ЛКП, яке звернулось до суду про стягнення з нього заборгованості.

Апелянт просить рішення суду скасувати.

Апелянт також не погоджується із ухвалою суду, вважає її незаконною та необґрунтованою і просить її скасувати, оскільки вважає, що будь-яка заборгованість у нього відсутня.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що співвласниками квартири № 17 у м. Львові на вул. Пасічній,45 є апелянт ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщенням житлових будинків, зобовязані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування житла та прибудинкової території, за холодне водопостачання та за теплопостачання.

Заборгованість з теплопостачання утворилась у період з січня 2007 року до 31 грудня 2013 року, в цей же період утворилась заборгованість за холодне водопостачання.

Апеляційною інстанцією встановлено, що апелянт ОСОБА_2 заявленого позивачем боргу не визнавав і не приступив до виконання заборгованості, яка виникла. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_2 борг визнав і приступив до виконання шляхом сплати боргу. Однак, надані позивачем розрахунки заборгованості та представлені суду квитанції про сплату платежів свідчать про те, що ОСОБА_2 сплачував не борг за отримані послуги, а сплачував поточні платежі за отримані послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч. 3 ст. 208 ЦПК України), така правова позиція була висловлена у Постанові ВСУ від 21 листопада 2012 року у справі 6-101цс12.

Загальний строк позовної давності становить три роки у відповідності до ст. 257 ЦК України.

Початком перебігу строку є наступний день після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України).

З позовом до суду ЛКП «№ 504» звернулось 07 липня 2013 року, що перевищує загальний строк позовної давності, оскільки заборгованість у відповідачів перед позивачем утворилась у період з січня 2007 року до 31 грудня 2012 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 наполягав на застосуванні строків позовної давності, і відповідно суд першої інстанції такий строк давності застосував до сплати послуги за квартирну плату, тому застосувати позовну давність належить і до платежів за холодне водопостачання та за теплопостачання.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року в частині стягнення заборгованість за холодне водопостачання в poзмірі 2228,98 грн., заборгованість за теплопостачання в розмірі 2138,04 грн. скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення, яким у позові Львівського комунального підприємства «№ 504» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за холодне водопостачання та заборгованості за теплопостачання за період з січня 2007 року до 07 липня 2010 року відмовляє за спливом позовної давності.

Своєю чергою, апеляційний суд доходить висновку, що заборгованість, яка утворилась у період з 07 липня 2010 року до 31 грудня 2012 року належить стягнути з відповідачів на користь позивача.

Що стосується оскарженого рішення в частині стягнення в межах трирічного строку позовної давності і до 31 грудня 2013 року заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, то суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду в цій частині з урахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року, якою виправлено описку в резолютивній частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що у спірний період будинок № 45 на вул. Пасічній у м. Львові перебував на обслуговуванні Львівського комунального підприємства № 504. Товариство співвласників багатоквартирного будинку не було створено.

Факт надання послуг позивачем відповідачам у спірний період підтверджується договором про постачання електричної енергії від 18.06.2004 року (а.с.53), договором про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с.57), угодою про проведення профілактичної дезінфекції, договором з надання послуг з вивезення побутових відходів, договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцями послуг, актами про виконання роботи двірником (а.с. 57-69; 75-79), робочих листків (а.с. 70-73).

Апелянт стверджує, що договір з ЛКП на отримання послуг він не підписував, оскільки вважає, що договір містить недоліки. Також, з матеріалів справи вбачається, що протягом усього спірного періоду відповідач до позивача із заявою про те, що він відмовляється від отримання послуг не звертався.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22.04.1994 року із змінами, внесеними законами України № 2453-ІV від 03.03.2005 року та № 3370-ІV від 19.01.2006 року, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

У відповідності до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, власники квартир зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п. 12 Правил, п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач послуг має право на зменшення плати за них у випадку їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», факт ненадання послуг повинен бути оформлений у встановленому законом порядку, зокрема, складанням акту-претензії.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В підтвердження своїх заперечень щодо надання послуг у повному обємі, відповідач не надав належних доказів, зокрема, оформленого у встановленого законом порядку акту-претензії, а тому його доводи є безпідставними. Крім того, апелянт не представив ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, який й би свідчив про те, що договір, наданий для підписання ЛКП, суперечить вимогам Конституції України.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року про виправлення описки в резолютивній частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року, ухваленого у справі за зазначеним вище позовом, змінивши суму заборгованості, яку належить стягнути в примусовому порядку за надання послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з неправильної - 3289,04 грн. на правильну - 3813,70 грн., то такі доводи зводяться до неправомірного, на думку апелянтів, стягнення з них зазначеної вище заборгованості. Саме такі доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище і на законність оскарженої ухвали суду першої інстанції не вливають.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року з урахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 (20.02.1956р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (09.08.1952р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Львівського комунального підприємства «№ 504» (м. Львів, вул. Пасічна, 64, р/р 2 ЦРВ ПАТ «Meгабанк» м. Харків, , МФО 351629) заборгованість за холодне водопостачання в poзмірі 2228,98 грн., заборгованість за теплопостачання в розмірі 2138,04 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові Львівського комунального підприємства «№ 504» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за холодне водопостачання та заборгованості за теплопостачання за період з січня 2007 року до 07 липня 2010 року відмовити за спливом позовної давності.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (20.02.1956р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (09.08.1952р.н., проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Львівського комунального підприємства «№ 504» (м. Львів, вул. Пасічна, 64, р/р 2 ЦРВ ПАТ «Meгабанк» м. Харків, , МФО 351629) 273 (двісті сімдесят три) грн. 51 коп. заборгованості за холодне водопостачання та 945 (девятсот сорок пять) грн. 86 коп. заборгованості за теплопостачання за період з 07 липня 2010 року до 31 грудня 2012 року.

У решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2014 року з урахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6