Номер провадження: 22-ц/785/1119/14
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - Управління Держкомзему у м. Одесі, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

встановила:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вказуючи, що вони являються батьками її чоловіка, померлого у 1992 році (а. с. 3-4).

Позивачці на праві власності належить земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0632 га.

13.03.2004 року, згідно договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 продала частину земельної ділянки, площею 0 0480 га, ОСОБА_6.

Вказана земельна ділянка має загальну бокову межу з ділянкою відповідачів.

На своїй частині земельної ділянки ОСОБА_3 збудувала житлову будівлю, однак правовстановлюючих документів на неї у позивачки не має.

Оскільки відповідачі заважають ОСОБА_3 розпоряджатися своїм майном, зайняли вказану будівлю, здають її літом відпочиваючим, провели без неї газ до кухні, то ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобов'язати відповідачів звільнити її приміщення від свого майна.

19.04.2012 року до суду надійшов зустрічним позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - Управління Держкомзему у м. Одесі, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (а. с. 42-43).

Ухвалою суду від 20.04.2012 року вказані позови об'єднано в одне провадження (а. с. 51-52).

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_3 просила виключити із складу відповідачів - ОСОБА_5 (а. с. 56).

Уточнивши свій зустрічний позов ОСОБА_4 просив суд зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном (а. с. 68-69, 108-110).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 - задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, шляхом звільнення земельної ділянки від майна, що належить ОСОБА_4 Зустрічний позов ОСОБА_4 - задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні проїздом, що розташований вздовж земельної ділянки ОСОБА_4, шляхом звільнення проїзду спільного користування. В решті позовних вимог - відмовлено (а. с. 129-133).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду частково скасувати та винести нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 залишити без розгляду, посилаючись на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права (а. с. 140-145).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні проїздом, що розташований вздовж земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із положень ст. 391 ЦПК України, з якої вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в частині зобов'язання ОСОБА_2 не перешкоджати йому у праві розпорядження його будинком та земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0632, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 045245, виданого Одеською міською радою на підставі рішення Одеської міської ради від 26.09.2003 року № 1756-XXIV та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24.02.2004 року за № 75 (а. с. 7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 березня 2004 року, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6 купив частину належної продавцю земельної ділянки, площею 0,0480 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Приналежна позивачці ділянка має загальну бокову межу із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_2, літ. від "Д" до "Е".

З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що на своїй земельній ділянці вона самочинно збудувала одноповерхову житлову будівлю, однак в експлуатацію її не ввела, в подальшому планує знести вказану самочинно побудовану будівлю та здійснити будівництво іншої, однак цьому заважає відповідач ОСОБА_4, який самоправно зайняв вказану будівлю, що розташована на її земельній ділянці.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При указаних обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 зайнявши частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, тим самим перешкоджає останній у володінні житловою будівлею, яка розташована на її земельній ділянці, чим порушує її права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0581, розташована за адресою: АДРЕСА_2, що вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 062523, виданого Одеською міською радою на підставі рішення Одеської міської ради від 17.12.2003 року № 2103-XXIV та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 15.03.2005 року за № 18 (а. с. 45).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.06.1976 року ОСОБА_4 належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 46).

Суміжним землекористувачем ОСОБА_4 (літ. "Г" - "Д" згідно державного акту) та власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а. с. 104).

Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_2 не приватизована, її межі не визначені.

Вздовж земельної ділянки ОСОБА_4 (літ. "Д" - "А" згідно державного акту) знаходився проїзд загального користування, землі Одеської міської ради, яким користувалися і ОСОБА_4, і ОСОБА_2

У державному акті на право власності на земельну ділянку серія ОД № 062523 літерами від "Д" до "А" позначені землі, що знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради - проїзд (а. с. 45, зворот).

ОСОБА_2 перекрив загальний проїзд, встановивши ворота, не дозволяє ОСОБА_4 користуватися проїздом, внаслідок чого останній не має можливості належним чином обслуговувати будинок та приналежну йому земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, висновки суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_4 в частині зобов'язання ОСОБА_7 звільнити проїзд спільного користування, обґрунтовані і відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги носять описовий характер і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С.О.Погорєлова

Суддя Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко