Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Власова С.О.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення Міжгірського районного суду від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідач 9 вересня 2008 року одержав в нього споживчий кредит у розмірі 4 460,39 грн. зі сплатою 0,12 відсотків за його користування на рік на суму залишку заборгованості. Станом на 19 червня 2014 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 11 080,18 грн., яка складається з пені - 10 076,36 грн., фіксованого штрафу - 500 грн. та процентної складової штрафу - 503, 82 грн. Посилаючись на несплату цієї заборгованості позивач просив стягнути її з відповідача у примусовому порядку.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог. Вказує на те, що відповідач у грудні 2012 року сплатив 3 122 грн. боргу за кредитним договором, чим перервав строк позовної давності за даним грошовим зобов'язанням, тому відмова суду у позові з цієї підстави є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

По справі є доведеними слідуючі факти та обставини.

9 вересня 2008 року попередник позивача ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 4 460,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Складовими частинами цього договору, як визнав відповідач при його підписанні, є заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору за позичальником станом на 19 червня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 10 080,18 грн., яка складається з пені - 10 076,36 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та процентної складової штрафу - 503,82 грн.

Відмовивши у стягненні заборгованості суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

З таким висновком колегія погодитись не може.

Відповідно до положень ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена ст. ст. 257 та 258 ЦК може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

П 5.5 Умов надання споживчого кредиту, який є складовою частиною кредитного договору, укладеного у письмовій формі, сторони спору визначили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за даним договором встановлено у п'ять років.

Початком перебігу позовної давності є строк сплати останнього щомісячного платежу за кредитним договором.

Наданим апеляційному суду оригіналом платіжної квитанції № 89 АМК 09052 доведено, що ОСОБА_1 останній платіж в сумі 3 122 грн. здійснив 25 грудня 2009 року. Отже, саме з цього часу починається перебіг 5-ти річного строку позовної давності, встановленої сторонами кредитного договору.

Є доведеним, що позивач з даним позовом до суду звернувся 3 вересня 2014 року, тобто в межах збільшеного строку позовної давності по усіх складових кредитного договору.

Враховуючи наведене, висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені та штрафів не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

У постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за договором позики зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного судочинства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Розмір неустойки (пені) у розмірі 10 076,36 грн. значно перевищує розмір збитків, тому колегія зменшує його до розміру споживчого кредиту, а саме: до 4 460,39 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості становитиме 5 464,21 грн., який складається з пені - 4 460,39 грн., фіксованого штрафу - 500 грн., процентної складової штрафу - 503,82 грн.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 17 вересня 2014 року скасувати, ухваливши нове.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, розрахунковий рахунок 3111) заборгованість за кредитним договором в сумі 5 464,21 грн., яка складається з пені - 4 460,39 грн., фіксованого штрафу - 500 грн., процентної складової штрафу - 503,82 грн. та судові витрати в сумі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя