У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення умов правочину за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом та просила ухвалити рішення, яким здійснити тлумачення п. 5 нотаріально посвідченого договору позики, укладеного 23 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_2, саме встановити чи є вказаний пункт умовою щодо виду забезпечення зобов'язання, чи встановлює розмір збитків і моральної шкоди, у зв'язку з невиконанням договору.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2014 року, позов задоволено.

Здійснено тлумачення умов п. 5 договору позики, укладеного 23 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідченого нотаріально, а саме, що п. 5 договору позики передбачає неустойку, якою забезпечено виконання зобов'язань за договором позики.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди дійшли правильного висновку про те, що, визначивши у п. 5 договору позики сплату боржником 50% від суми позики у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, сторонами договору фактично визначено вид забезпечення виконання позивачем свого зобов'язання у формі неустойки, якою, згідно ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, і яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2014 року, постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар