Справа № 2-н-798
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник 03.11.2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що з 01.07.2002 року по 11.06.2014 року на підставі трудового договору він працював у ФОП ОСОБА_2

При цьому зазначав, що протягом всього періоду трудових відносин йому не виплачувалась заробітна плата, у зв'язку з чим утворилась заборгованості по виплаті заробітної плати, яка становить 100953,95 грн.

Наказне провадження - це спрощений порядок розгляду справи, тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, а із поданої суду заяви і доданих до неї документів вбачається спір про право.

Так, згідно ст.ст. 95, 96 ЦПК України судовий наказ може бути виданий лише за безспірними вимогами, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати і лише щодо стягнення з боржника заробітної плати, нарахування якої здійснено відповідно до чинного законодавства та умов трудового договору (контракту), колективного трудового договору і штатного розпису, і з наданих заявником документів можна було б чітко визначити її розмір.

Однак заявником не надано достатньо доказів безспірності вимоги та документальне підтвердження правильності розрахунку заборгованості по заробітній платі та її періоду виходячи з кількості відпрацьованих днів на день подачі заяви до суду.

Так, заявник ставить питання про стягнення з боржника заробітної плати у розмірі 100953,95 грн., надаючи при цьому розрахунок заборгованості за власним підписом, що викликає сумніви у безспірності таких вимог, оскільки для отримання судового наказу заявнику необхідно надати суду документи, що безспірно підтверджують розмір заборгованості працедавця із заробітної плати, тобто довідку про заборгованість із заробітної плати, яку видає бухгалтерія підприємства або фізична особа-працедавець, де працював заявник.

Також зі змісту заяви не випливають правові підстави стягнення заробітної плати за вказаний заявником період, т. я. заявник зазначає, що вказана ним заборгованість по заробітній платі утворилась за період з 01.07.2002 року по 11.06.2014 року по Трудовому договору №1210 від 01.07.2002 року, однак, як вбачається з наданої заявником копії вказаного договору, а не оригіналу як це передбачено вимогами ст. 96 ЦПК України, термін дії договору визначався з 01.07.2002 року по 30.06.2004 року.

Отже, дані вимоги повинні розглядатись в порядку позовного провадження, оскільки із заяви і доданих до неї документів вбачається спір про право, а наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними.

Виходячи з викладеного, а також відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України вважаю необхідним відмовити заявнику у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 95, 96, 100 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд м. Києва протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: