ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2212/14-ц
провадження № 2/753/2314/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача не з'явився;

відповідача не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.), яка була донькою позивача. Після її смерті відкрилась спадщина - квартира АДРЕСА_1, спадкоємцями першої черги за якою є позивач та мати померлої - ОСОБА_4, яка, в свою чергу, відмовилась від прийняття спадщини на користь відповідача. На підставі поданої заяви про прийняття спадщини нотаріусом було заведено спадкову справу, але згодом, оскільки у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів і зумовило звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, зокрема на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління юстиції в м. Києві та призначено її розгляд у судовому засіданні.

В судове засідання, яке відбулось 23 грудня 2014 року сторони не з'явились. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач про причини неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду. Проте, в судовому засіданні, яке відбулось 18 березня 2014 року, представником відповідача було подано письмові заперечення проти позовних вимог, які містяться в матеріалах справи.

Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві свого представника в судове засідання не направила, надіславши при цьому на адресу суду пояснення, за змістом яких начальник управління нотаріату поклався на розсуд суду у вирішенні заявлених вимог та розгляд справи просив здійснювати за відсутності їх представника.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, яка відповідно до свідоцтва про народження була донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_3 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 заведено спадкову справу щодо майна померлої №12/2013.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається із матеріалів даної спадкової справи, спадкоємцями першої черги за законом є лише батьки померлої - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач, а також ОСОБА_2, який є племінником останньої та спадкоємцем п'ятої черги, оскільки мати померлої, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, відмовилась від належної їй спадщини на його користь. Згідно матеріалів даної спадкової справи інших спадкоємців після померлої, які бажали прийняти спадщину, не має. Заповіт померлою також не складався.

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами спадкової справи, що квартира АДРЕСА_1, відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №33931 від 12.05.2014 року, належала померлій ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року, копія якого також наявна в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Частинами першою та другою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте постановою цього нотаріуса від 23 січня 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність у нього правовстановлюючих документів на майно, яке належало на праві власності його доньці.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідача у даній справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Доказом реального оспорювання відповідачем права позивача на спадкування майна за померлою донькою слугує звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення його від права на спадкування, у зв'язку з чим суд не бере до уваги викладені у письмових запереченнях ОСОБА_2 доводи стосовно його неправомірного визначення відповідачем у даній справі з тих підстав, що він не є суб'єктом спірних цивільно-правових відносин. Водночас як рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 в задоволенні позову про усунення позивача від права на спадкування відмовлено.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої доньки ОСОБА_3, але у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м.

Частиною 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей, які б свідчили про вартість майна, яке є предметом спору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1267, 1278, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ Ф.А.КАЛІУШКО