У х в а л а

08 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення відсотків за користування банківським вкладом, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення» № 845599. 03 квітня 2009 року позивач звернулась до банку з письмовою заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованих процентів і перерахувати їх на рахунок у філії закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» у м. Києві. Банк не повернув вклад та проценти, у зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача 11 884 592 грн. 70 коп., з яких: 7 617 879 грн. 72 коп. - нараховані згідно договору проценти, 3 091 217 грн. 31 коп. - інфляційні витрати, 1 178 495 грн. 67 коп. - 3 % річних.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 3 % річних в розмірі 1 078 831 грн 13 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 071 671 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 проценти за договором вкладу за період із 12 квітня 2009 року по 08 грудня 2009 року в розмірі 9 893 грн 39 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року скасовані і ухвалено нове рішення, про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 проценти за вкладом у розмірі 6 094 350 грн 09 коп., 3 % річних у розмірі 1 178 495 грн 67 коп., інфляційні витрати в розмірі 3 091 217 грн 31 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ПАТ «КБ «Надра» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра» на рішення апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року.

13 листопада 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст. ст. 1058, 1060, 1061, 1070, 1072 ЦК України, заявник послався та додав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2012 року, від 26 лютого 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 лютого 2014 року, на яку здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, судом касаційної інстанції скасовано судові рішення та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом України в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, роз'яснено, що справа має переглядатись за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 лютого 2014 року вбачається, що при постановленні вказаної ухвали суд касаційної інстанції не висловлював правову позицію щодо застосування норм матеріального права, судові рішення скасовано з підстав порушення норм процесуального права.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2012 року, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення суду касаційної інстанції ухвалені в справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення відсотків за користування банківським вкладом, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, за заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

О.В. Попович

В.О. Савченко