У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

4 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Безводненської сільської ради Миколаївського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новодофінівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, Комунальне підприємство «Комінтернівське РБТІ», про визнання недійсними довіреності та договору дарування і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комінтернівський районний підрозділ державної міграційної служби України у Одеській області, про зняття з реєстраційного обліку, усунення перешкод у користуванні жилим будинком і земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом та просив визнати недійсним договір дарування, укладений 29 жовтня 1998 року між його матір'ю ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_3 Посилався на те, що з 1963 року проживав у цьому будинку. 28 квітня 1998 року ОСОБА_7 було отримано свідоцтво про право власності на будинок. Після смерті ОСОБА_7 він прийняв спадщину, проте під час оформлення правовстановлюючих документів про прийняття спадщини дізнався, що у 1998 році було укладено оспорюваний договір дарування. Вважав, що цей договір укладено під впливом обману. Також посилався на те, що він весь час проживав у будинку, сплачував комунальні послуги, доглядав його, тому будинок повинен належати йому та його сім'ї. Крім того, послався на те, що договір дарування є таким, що не відбувся, оскільки за нормами ч. 2 ст. 243 ЦК УРСР Української договір дарування вважаться укладеним з моменту передачі майна обдарованому, але остання не здійснила дій щодо отримання дару, майно до смерті дарувальника обдарованій передано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер і до участі у справі залучені його правонаступники ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які, уточнивши позовні вимоги, остаточно просили визнати недійсною довіреність від 9 січня 1998 року, посвідчену секретарем виконавчого комітету Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, якою ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_4 укласти договір дарування будинку, розташованого у АДРЕСА_1, з ОСОБА_3; визнати недійсним договір дарування від 29 жовтня 1998 року, укладений ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом та просила зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зобов'язати останніх усунути їй перешкоди у користуванні будинком.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_1, шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку і зобов'язано їх не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком та звільнити його.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог. При задоволенні зустрічного позову суди також правильно виходили з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають права користування спірним житловим будинком і не є членами сім'ї ОСОБА_3, тому суд підставно зобов'язав їх усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2013 року постановлені з додержанням норм матеріального права та процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар