Справа № 2-5679/11
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 грудня 2014 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Мамончик К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород - Дністровському справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, вказуючи що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. Крім позивача, спадкоємцями також є відповідачі - діти померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також брат та сестра померлого - ОСОБА_4, ОСОБА_5. Однак, як вказує позивач, вони на спадщину не претендують, оскільки до нотаріальної контори з завою про вступ у спадщину жоден з вище перелічених спадкоємців не звертався. Позивач - ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті свого брата, що підтверджується тим, що він розпоряджався майном померлого, а саме : перевіз до свого помешкання круглий сіл та сундук померлого, у нього знаходились ключі від будинку, а також він дозволив проживати у вказаному будинку ОСОБА_3, що, як стверджує позивач по первісному позову, свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично вступив в управління та володіння майном. На підставі цього просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини та и визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачі по зустрічному позову - ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з уточненим позовом до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, вказуючи, що вони є рідними дітьми померлого ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто спадкоємцями першої черги. Однак,оскільки у спадковому будинку проживав брат померлого - ОСОБА_8, оформити спадщину позивачі по зустрічному позову не намагались. Далі, вказують, що у зв'язку із пропуском ними шестимісячного строку для прийняття спадщини з поважної причини, (згідно заяви про уточнення позовних вимог а.с. 136) просять суд визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на спадкування житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6, ОСОБА_9 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, що підтверджується підписом у довідковому листі, причини своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, їх представник ОСОБА_10 у судове засідання також не з'явилась, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином, що підтверджується підписом у довідковому листі, причини своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву, в якій вказує, що факти, які викладені у позовній заяві ОСОБА_1 вона підтверджує, з цими вимогами згодна, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнає, викладене у позові не підтверджує, з вимогами зустрічного позову не згодна, просить справу розглянути без її присутності.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої вказує, що факти, викладені у первісному позові ОСОБА_1 він підтверджує, з цим позовом він згоден, зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він не визнає, факти, викладені у цьому позові не підтверджує, просить суду розглянути справу без нього.

Представник Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без участі представника сільської ради, за наявними у справі документами.

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він є сусідом позивача ОСОБА_1, проживає по АДРЕСА_1. Також пояснив, що у 1989 році помер ОСОБА_12, після смерті якого у спірному будинку залишився проживати ОСОБА_7. За час проживання ОСОБА_7 у вищевказаному будинку до нього часто навідувався його брат ОСОБА_8. Коли у 1990 році помер ОСОБА_7, у будинку залишився проживати ОСОБА_8. Коли приблизно через 5-7 років помер ОСОБА_8, у будинку ніхто не проживав, будинок стояв пустий. Сини ОСОБА_8 - ОСОБА_13 та ОСОБА_16 періодично навідувались до будинку. Також пояснив, що ні ОСОБА_1, ні його діти не проживали у будинку АДРЕСА_1, оскільки У ОСОБА_1 є свій власний будинок, який знаходиться приблизно за 300 метрів від спірного будинку.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1992 року, виданого виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_7 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1).

Згідно довідки виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1309 від 17.12.2013 року, згідно запису по господарській книзі № 5 особовий рахунок НОМЕР_2, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. на день смерті мешкав за адресою : АДРЕСА_1. Згідно запису у по господарській книзі 19.04.1994 року за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 з двома дітьми ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 162).

ОСОБА_1, який є рідним братом померлого ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що після смерті свого брата ОСОБА_7 він фактично вступив у спадщину, а саме : здійснював розпорядження майном померлого - перевіз до свого помешкання кругли стіл та сундук із будинку померлого, утримував ключі від будинку померлого брата, дозволив тимчасово проживати у спадковому будинку сину померлого - ОСОБА_3, що, на думку позивача ОСОБА_1, у відповідності до положень статті 549 ЦК України в редакції 1963 року, свідчить про фактичний вступ у спадщину ОСОБА_1

Ретельно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків щодо вимог первісного позову.

Як було вказано вище, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто спадщина після його смерті відкрилась до 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР в редакції 1963 р., чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

В постанові Верхового Суду України від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 висловлена правова позиція, що згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Як вказує позивач ОСОБА_1, він здійснив дії, направлені на фактичний вступ у спадщину, а саме : перевіз до свого помешкання кругли стіл та сундук із будинку померлого, утримував ключі від будинку померлого брата, дозволив тимчасово проживати у спадковому будинку сину померлого - ОСОБА_3.

До нотаріальної контори з заявою по вступ у спадщину після смерті ОСОБА_7 його брат ОСОБА_1 не звертався.

Однак, жодних доказі на підтвердження фактичного вступу у спадщину ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, матеріали справи містять рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, яке не було оскаржено та набрало законної сили, мотивувальна частина якого містить наступне : «Після смерті ОСОБА_7 його рідний брат ОСОБА_8 фактично прийняв спадщину, продовжував проживати у будинку, обробляв землю тощо, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 927 від 06.08.2007 року, проте за час проживання у вказаному будинку ОСОБА_5 не звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Бритівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №26, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Після його смерті ОСОБА_16 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини».

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що він фактично вступив у спадщину, а також з урахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по первісному позову ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, судом встановленів наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.05.1992 року, виданого виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_7 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1).

Позивачі по зустрічному позову - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними синами померлого ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвами про народження (а.с. 56, 57).

Згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивачі по зустрічному позову просять суд визнати за ними право на спадкування житлового будинку АДРЕСА_1, мотивуючи це тим, що вони є рідними дітьми померлого ОСОБА_7 та мають право на вищевказаний спадковий будинок, однак, у зв'язку з тим, що після смерті їх батька у цьому будинку проживав ОСОБА_8, вони не намагались оформити своє право на спадщину.

Ретельно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків щодо вимог зустрічного позову.

До нотаріальної контори з заявою по вступ у спадщину після смерті ОСОБА_7 його сини ОСОБА_2, ОСОБА_3 не звертались.

Матеріали справи, крім вищевказаного рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, також місять ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, згідно якої апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка була подана ним 08.02.2011 року на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2008 року по справі за позовом ОСОБА_16 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування повернуто апелянту - ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 надав заяву про відкликання апеляційної скарги (а.с. 130); також матеріали справи містять розписку від 28.05.2008 року, яка написана власноручно ОСОБА_2, в якій він вказує, що він не заперечує проти оформлення права власності за ОСОБА_16 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 131), а також розписку від 28.05.2008 року, яка написана власноручно ОСОБА_3, в якій він вказує, що він не заперечує проти оформлення права власності за ОСОБА_16 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 132),що підтверджує той факт, що вже з 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знали про те, що вони мають право на спадкування вищевказаного будинку.

Однак, позивачами по зустрічному позову не ставиться питання щодо поновлення строку давності, а також не вказуються причини поважності пропуску давності звернення до суду.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачі фактично вступили у спадщину, позивачами по зустрічному позову суду не надано.

Сам по собі факт того, що позивачі є рідними синами померлого ОСОБА_7 не є підставою для вступу у спадщину та для визнання за ними права на спадкування після смерті їх батька ОСОБА_7

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі по первісному та по зустрічному позову не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог.

Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, та зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст. 525, 529, 524, 548, 549, 553, 554 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Постановою Верхового Суду України від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, статтями 1,10,11,57-60, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: