Справа № 502/3391/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.,

при секретарі Д'яченко М.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 11.12.2013 року з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що 16.09.2005 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 21099 по вул. Леніна в місті Кілія Кілійського району Одеської області, виїхав на зустрічну смугу, в результаті чого скоїв наїзд на батька позивача - ОСОБА_5, який їхав на велосипеді. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, батько позивача помер в Кілійській ЦРЛ, не приходячи в свідомість. Позивач має захворювання очей, і за життя батька саме він оплатив лікування позивачу. За сім років судових розгляду кримінальної справи, як зазначає позивач, у нього погіршився зір, трагічна смерть батька викликала у нього тяжкий стресовий стан, внаслідок чого він відчуває фізичні та душевні страждання, внаслідок смерті батька та які він оцінює у 30 000 гривень, та просить стягнути їх з відповідача.

22.01.2014 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він зазначає, що частково визнає позов, однак вказує, що позивач хворий на зір та йому потрібно лікування, однак ці підстави не можуть впливати на моральне страждання позивача, так як хвороба виникла не внаслідок ДТП чи смерті батька, а раніше. Також зазначає, що ніякого підтвердження моральної шкоди позивач не надав. Посилається на скрутне матеріальне становище, зазначаючи, що має хвору дружину на утриманні та неповнолітню дочку, внаслідок чого відповідач згоден відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

17.02.2014 року від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій він посилається на те, що відповідач має достатній заробіток, так як працює на посаді директора ТОВ Козеріг, має власний автомобіль та власний бізнес, заперечення на позов та наведені докази поганого стану вважає засобом захисту та просить стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 гривень та понесені судові витрати.

19.02.2014 року від відповідача по справі надійшли додаткові заперечення на позов, в яких він вказує, що позивачем не було доведено тієї обставини, що стан його здоровя у звязку зі смертю батька в ДТП погіршився, відповідні докази не підтверджені відповідними документами та не співрозмірні з фактичною моральною шкодою, заподіяною позивачу. Також зазначає, що позивач разом з батьком, ОСОБА_5 разом не проживав, у звязку з цим вважає, що глибина його морального страждання, а як наслідок моральної шкоди, не може бути такою глибокою та високою, як у особи, що проживала з загиблим. ОСОБА_3 зазначає, що не має власного автомобіля, але дійсно працює на посаді директора в ТОВ Козеріг, проте зауважив, що підприємство не є великим, штатна чисельність працівників складає 2 особи, разом з ним, дане підприємство ледь існує та знаходиться на грані банкрутства. Вказує, що внаслідок подій ДТП та судових тяжб, погіршився життєвий стан, він став гіпертоніком, приймає ліки, які потребують значних витрат та має неповнолітню дочку на утриманні, яка потребує постійних витрат та хвору дружину, з огляду на вищезазначене, вважає, що розмір вказаної позивачем моральної шкоди є завищеним, просить позов задовольнити частково, стягнути 2000 гривень, та розстрочити виплату моральної шкоди строком на 10 місяців з платежем у двісті гривень на місяць.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтовуючи його підставами, зазначеними в позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково у розмірі, зазначеному ним у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.09.2005 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по проїжджій частині вул. Леніна в місті Кілія Кілійського району Одеської області, біля будівлі № 57, в порушення вимог п. п. 2.3 б Правил дорожнього руху, в умовах обмеженої видимості, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та здійснюючи обгін їдучих в попутному напрямі велосипедистів, виїхав на полосу зустрічного руху, де при виявленні небезпеки велосипедиста ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості, до повної зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 були завдані тяжкі тілесні пошкодження: тяжка черепно-мозкова травма, у вигляді перелому основи черепа, крововилив під мозковою оболонкою, забої та розтрощення мозкової тканини, що є небезпечним для життя, від яких 20.09.2005 року наступила смерть потерпілого.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 027997 виданого 21.09.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції, ОСОБА_5, помер 20.09.2005 року в місті Кілія Кілійського району Одеської області, актовий запис № 281.

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2011 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 4 років 7 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, цивільний позов ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, задоволено частково, стягнуто з засудженого по 15 000 гривень на кожного.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року апеляцію засудженого ОСОБА_3 задоволено частково, вирок Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2011 року у відношенні ОСОБА_4 скасовано в звязку зі звільненням його від кримінальної відповідальності по ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. в ст. 1 та ст. 6 ЗУ Про амністію у 2011 році № 3680-VІ від 08.07.2011 року, провадження по справі закрито.

Відповідно до повторно виданого 22.07.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 270679, ОСОБА_8, народилась 25.06.2006 року в селі Шевченкове Кілійського району Одеської області, батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_9.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД № 482848 виданого 08.09.1975 року р/о ЗАГС Кілійського району Одеської області, ОСОБА_1, народився 10.08.1975 року, батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно виписки з амбулаторної карти № 27961/03, виданої науково практичним центром Ексімер, ОСОБА_1 має діагноз: стан після ексімер-лазерної корекції, стан після профілактичної периферичної лазерної коагуляції, периферична дегенерація сітківки обох очей.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, вбачається, що ТОВ Козеріг за ІІ квартал 2013 року, сплатив суму виплаченого доходу у розмірі 7200 грн.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, вбачається, що ТОВ Козеріг за ІІІ квартал 2013 року, сплатив суму виплаченого доходу у розмірі 7200 грн.

Згідно виписки з історії хвороби № 1831 виданої Кілійською центральною районною лікарнею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на стаціонарному лікуванні Кілійської ЦРБ в період з 18.07.2011 року по 03.08.2011 року, діагноз: нестабільна стенокардія від 12.07.2011 року;

- Гострий дрібно осередковий інфаркт;

- Гіпертонічна хвороба П, кризове протікання;

- Криз гіпертонічний від 15.07.2011 року, ускладнений коронарним синдромом, ст. АГ 2, ризик високий;

- Гіпертонічна ангіопатія сітківки;

- Салюс 1 ступені;

- Дисциркулярна енцефалопатія П ст.;

- Остеохондроз шийного відділу хребта на фоні сколіозу та ін.

В судовому засіданні також досліджувався звукозапис розмови сторін по справі від 14 серпня 2012 року після засідання з розгляду відповідної кримінальної справи в апеляційному суді Одеської області, який було подано позивачем на підтвердження факту того, що відповідач здійснював на нього психологічний тиск з метою відмови від позовних вимог. При цьому відповідач підтвердив, що дійсно на відтвореному звукозаписі один з голосів співрозмовників належить саме йому, однак жодних погроз чи тиску з запису розмови не вбачається.

При розгляді справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. ст. 1166 - 1168 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ст.14 Закону України Про амністію у 2011 році N 3680-VI від 08.07.2011 р., амністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду.

Згідно положень ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, у відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_3 має бути покладено саме на нього.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та п. п . 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин.

Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає доведеним спричинення діянням відповідача значного душевного болю позивачеві, якій було викликано втратою батька і що вказана втрата є безповоротною, ту обставину, що шкоду заподіяно злочином.

З іншого боку, суд також враховує необережну форму провини та майновий і сімейний стан ОСОБА_10, відсутність доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між погіршенням стану зору позивача ті діянням відповідача, а також відсутність доказів на підтвердження факту отримання позивачем матеріальної допомоги від батька за його життя та факту психологічного тиску відповідача на позивача, що не підтверджено жодним доказом, в тому числі наданим позивачем аудіозаписом розмови з відповідачем.

Крім того, суд враховує, що при розгляді кримінальної справи позивач предявляв до стягнення з відповідача вимоги у розмірі 20000 гривень, а як пояснив в ході судового засідання, переглянув розмір шкоди до 30000 гривень в звязку зі збігом часу та інфляцією, що не є чинниками, які свідчать про збільшення моральних страждань з часом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову на суму 15000 гривень, яка на думку суду буде достатньою для відшкодування відповідачем спричинених позивачу моральних страждань.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 23, 1167, 1187 України, Законом України Про амністію у 2011 році, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає в м. Кілія, Одеської області, вул. Леніна, 18, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, - 15 000 /п'ятнадцять тисяч/ гривень в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 243,60 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_11