Справа № 383/340/14-ц
У Х В А Л А

19 березня 2014 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бевз О.Ю.,

при секретарі Оверченко Л.В.,

з участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши подання відділу ДВС Бобринецького РУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

Державний виконавець ВДВС Бобринецького РУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Вказав, що на виконанні у ВДВС Бобринецького РУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-120, виданого 20.03.1997 року, Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки Валентини,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини заробітної плати (доходу), але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму щомісячно, до повноліття доньки Валентини, тобто до 02.01.2015 року. Просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання зобовзязань, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України доручити органам Державної прикордонної служби України.

Державний виконавець Почкай М.О. в судовому засідані подання підтримав та попросив задовольнити його, з підстав зазначених в подані.

Вислухавши пояснення державного виконавця, оглянувши матеріали матеріали подання, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Зі змісту ч.1 ст.377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (в редакції від 18.10.2012 року).

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

З аналізу вище наведених правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов'язань.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Проте, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження ОСОБА_2, а тільки на те, що останній має боргові зобов'язання за виконавчим листом, який перебуває на виконнанні ще з 1997 року, а також не надано доказів з приводу того, боржник має закордонний паспорт та бажає виїхати за кордон.

Крім того, державний виконавець пояснив, що у власності боржника є земельна ділянка, на яку накладено арешт, але щодо прийняття будь-яких дій для погашення боргу за рахунок використання майна державний виконавець не зазначив.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що докази, які надав державний виконавець до матеріалів справи є неналежної якості, а саме а.с.4, 8, 9 неможливо прочитати, оригіналів вказаних документів до суду надано не було.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Представником ВДВС не доведено, що боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує.

Ні в самому поданні, ні в ході розгляду його судом, державним виконавцем не наведено жодних обставин, які дійсно свідчили б про цілеспрямоване ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобов'язань та його намір вибути за межі України з цією метою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, однак державним виконавцем не надано суду доказів того, що ними було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судових рішень або вони виявилися безрезультатними.

Суд вважає, що застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України, особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

А тому, з огляду на те, що державним виконавцем не представлено до суду достовірних доказів з приводу того, що ним було вжито всіх можливих заходів для виконання даного рішення, а також доказів, які б свідчили на користь неможливості виконання рішення суду не інакше як шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення данного подання.

На підставі викладеного, Закону України "Про порядок виїзду з України і виїзду в України громадян України", Закону України "Про виконавче провадження", та керуючись ст. 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця ВДВС Бобринецького РУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області, через Бобринецький районний суд, шляхом подачі в 5 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.Ю. Бевз