Справа № 204/3301/14-ц
Провадження № 2/204/1651/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Кошик Д.Є.

за участю: представника позивача - Деменьєвої О.М.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості, судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення суми, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

12 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, що уточнювався 04 серпня 2014 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року ОСОБА_2 26.06.2007 року отримав кредит у розмірі 39200,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 18.04.2014 року має заборгованість - 42338,05 Доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач уклали договір іпотеки № DNU0G108661332 від 27.06.2007 р., згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 18,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 247450,00 грн. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року, в розмірі 42338,05 Долар США, що за курсом 11,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.04.2014 року складає 475032,90 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 18,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNU0G108661332 від 27.06.2007 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити Відповідача, який зареєстрований та/або проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з Відповідача судові витрати; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 45178,71 Долар США, що за курсом 11,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.08.2014 року складає 540337,37.

24 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку укладено кредитний договір № DNU0G108661332 про отримання ОСОБА_2 кредитних коштів на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 39200,00 доларів США строком з 26.06.2007 року до 26.06.2027 року, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % щомісячно від суми відданого кредиту коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Окрім того для забезпечення виконання зобов'язань позивачем за Кредитним договором було укладено договір іпотеки квартири який був посвідчено ОСОБА_4 приватним нотаріусом ДМНО 27 червня 2007 року, за реєстром № 2095, згідно з якого ПАТ КБ «Приватбанк» було надано Позичальнику ОСОБА_2 вище зазначену грошову суму 39200,00 доларів США під забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року. Забезпеченням, згідно договору іпотеки виступає однокімнатна квартира, загальною площею 39,3 кв.м., житлова площа 18,8 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить Позичальнику ОСОБА_2 на підставі договору куплі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом ДМНО 27 червня 2007 року, за реєстром № 2091. При підписанні даного Договору, ПАТ КБ «Приватбанк» було порушено законні права ОСОБА_2 Кредитний договір № DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року, текст якого складений ПАТ КБ «Приватбанк» містить положення, які значно погіршили положення ОСОБА_2, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України. Просив: в задоволення позову ПАТ

КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити в повному обсязі; прийняти позов до провадження; визнати кредитний договорів № DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року не дійсним заключний між Позивачем та Відповідачем з моменту його заключення; зобов'язати Відповідача повернути Позивачу отримані кошти у сумі 13 765,89 доларів США; стягнути з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, виключити з реєстру іпотеки та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року заключного між Позивачем та Відповідачем, а саме: нерухоме майно: однокімнатна квартира, загальною площею 39,3 кв.м., житлова площа 18,8 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить Позичальнику (Позивачу) на підставі договору куплі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом ДМНО « 27» червня 2007 року, за реєстром № 2091.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, натомість у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, просив у задоволені позову відмовити, натомість підтримав заявлені зустрічні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Надав до суду письмові заперечення (а.с. 48-49).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню, натомість зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року ОСОБА_2 26.06.2007 року отримав кредит у розмірі 39200,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року (а.с. 19-20).

Даний Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони на момент підписання договору досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 01.08.2014 року має заборгованість у розмірі 45178,71 Доларів США, яка складається з наступного: 32673,62 Доларів США - заборгованість за кредитом, 5491,67 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1489,60 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3352,55 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 20,90 Доларів США - штраф (фіксована частина), 2150,37 Доларів США - штраф (процентна ставка), згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 58-64).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № DNU0G108661332 від 27.06.2007 р., згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 18,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 247450,00 грн. Встановлено, що кредитні зобов'язання у повному обсязі не виконані.

Відповідно до вимог ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду має бути зазначено: загальний розмір вимог та усі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації та початкова ціна предмета іпотеки.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не належно виконує прийняті на себе відповідно до кредитного договору зобов'язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

В забезпечення виконання кредитного договору, між позивачем і відповідачем був укладений договір іпотеки, положеннями якого передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. Умови кредитного договору та умови договору іпотеки не суперечать нормам чинного законодавства України.

Аналізуючи спірні правовідносини суд приходь до висновку про те, що вони врегульовані ст. 1, 33, 35, 38, 39 Закону України "Про іпотеку", та положенням укладеними між сторонами договору іпотеки.

Так згідно зі ст. 1 ЗУ "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку,

Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Процедура виконання рішення суду щодо продажу предмету іпотеку визначається ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", в якій зокрема зазначено що, задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати право останнього на продаж предмету іпотеки будь якій третій особі - покупцеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів.

У відповідності до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Згідно ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена,- звернути стягнення на предмет застави у випадках, встановлених договором.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки.

Відповідачу надсилалося повідомлення про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання (а.с.15). В даному повідомленні позивач повідомив відповідача про непогашену заборгованість за кредитним договором № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року, в якому запропонував ОСОБА_2 на протязі 30 календарних днів погасити заборгованість за вищевказаним кредитним договором, та попередив, що у разі невиконання вимоги банку та непогашення заборгованості на протязі 30 календарних днів, банк розпочне звернення стягнення на заставлене майно - квартиру загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 18,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Але, як вбачається з матеріалів справи, відповідач на дані повідомлення не прореагувала та на сьогоднішній день має непогашену заборгованість.

Згідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає, перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач самостійно здійснив вибір способу захисту своїх цивільних прав, який передбачений діючим ЦПК України та зокрема заявив вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором при цьому підтримав у судовому засіданні лише дану вимогу.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості, судових витрат задовольнити частково; сягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337 грн. 37 коп., а також на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам судові витрати по оплаті судового збору у сумі 540 грн. 37 коп. сплачені позивачем при пред'явленні позову до суду, таким чином, всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі, а всього 540877 грн. 74 коп.

Оскільки, позивач вже скористався одним із способів захисту своїх прав та інтересів, а саме суд задовольнив вимоги Банку щодо стягнення кредитної заборгованості, суд приходить до висновку про неправомірність одночасного заявлення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що в момент вчинення правочину, тобто в момент укладення кредитного договору, жодних порушень порядку здійснення операцій з валютними цінностями допущено не було. Статтею 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Окрім того, згідно зі статтею 217 ЦК, правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Договором, відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, визначається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, в тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд Кредитора і Позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.3 та627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦКУ, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Тобто, згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

Кредитний договір № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року між сторонами укладено і оформлено з дотриманням норм закону. Жодних свідчень та доказів іншого, окрім слів позивача, який є відверто зацікавленою та упередженою особою немає. У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підстави свої вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, позивачем не було доведено, що договір був незаконними та невигідними для нього. Договір не суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства оскільки передбачені цим законодавством. Всі сторони правочину є дієздатними особами, жодних відомостей щодо позбавлення або обмеження дієздатності будь-кого з них у суду не має, сторонами про такі обставини не повідомлялось, в матеріалах справи такі відомості відсутні. Договір було укладено з дотриманням форми, встановленої законом для вчинення подібних правочинів. Також правочин був спрямований на настання реальних наслідків, оскільки в результаті його укладання настали реальні наслідки у вигляді договору іпотеки, придбання власності та інш.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин на даний момент є дійсним. При таких обставинах суд вважає, що позивачем не було доведено, та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний правочин слід визнати недійсними.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, з аналізу наданих доказів відповідачем, суд дійшов висновку про те, що при укладенні спірного договору як Відповідачу так і Позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови та отримати кредит на вкрай невигідних для себе умовах. Відповідач певний період сплачував кошти за спірним кредитним договором, тобто здійснював юридично значимі дії. Усі умови, зазначені в кредитному договорі та інших договорах є чіткими та не двозначними, в яких чітко зазначені міри грошових стягнень та засоби впливу. Таким чином, відповідачем не обґрунтовано позовні вимоги взагалі, оскільки на момент укладення спірного договору, ОСОБА_2 погодився зі всіма його умовами, Відповідач виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, які той отримав у повному обсязі та використав на цілі, передбачені кредитним договором.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення суми, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. віднести за рахунок ОСОБА_2.

На підставі викладеного, враховуючи глави 52, 53, 71 Цивільного кодексу України, законами України: від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»; від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; від 19 червня 2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України», керуючись статтями 41, 42, 99 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), ст.ст. 11, 14, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості, судових витрат - задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337 грн. 37 коп., судовий збір у сумі 540 грн. 37 коп., а всього 540877 грн. 74 коп.

В решті заявлених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення суми, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. віднести за рахунок ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О. В. Нізік