АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 2-1216/10/13
Провадження № 22-ц-/790/6008/14 Головуючий І інстанції: Сенаторов В.М.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Зазулинської Т.П., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року по справі за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року АКБ "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом, в якому просило про достроково розірвати договір № 826/1-27/20/6-024 від 12.05.2006 року та стягнути солідарно з відповідачів на користь АКБ "Укрсоцбанк" суму заборгованості по договору кредиту у розмірі 88 546,92 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 885.47 грн. та витрати по сплаті суми на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.05.2006 року між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 826/1-27/20/6-024.

Згідно умов договору, банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування, на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 999,00 доларів США зі сплатою 11% річних та з 20.10.2008 р. встановленою ставкою за користування кредитом 13% річних зі щомісячним погашенням основної заборгованості по 266,65 доларів США та кінцевим терміном погашення кредиту до 10.05.2011 р., для оплати 2-х придбаних автомобілів марки ДЕО ЛАНОС ТФ69У, 2006 року випуску.

На виконання зобов'язань за договором кредиту між Банком та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 826/4-27/20/6-032 від 12.05.2006 р.

В порушення умов договору відповідач з 10.01.2009 р. повністю припинив виконувати умови договору кредиту в частині сплати відсотків та погашення основної суми боргу.

Станом на 28.09.2009 р. відповідачем більш ніж на п'ять днів були порушені обов'язки, встановлені п. 3.3.8 договору кредиту., у зв'язку з чим, згідно п. 4.3 договору кредиту, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, а відповідач повинен був погасити кредит у повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим станом на 28.09.2009 р. сума боргу ОСОБА_2 перед банком складає 88 546,92 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором кредиту, позивач просив достроково розірвати договір кредиту № 826/1-27/20/6-024 від 12.-05.2006 р. та стягнути солідарно з відповідачів суму вказаної заборгованості за договором.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року позовні вимоги АКБ "Укрсоцбанк" задоволено. Розірвано договір кредиту № 826/1-27/20/6-024 від 12.05.2006 року, укладений між АКБ „ Укрсоцбанк" та ОСОБА_2. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту у розмірі 88546, 92 грн., судові витрати у розмірі 885, 47 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00грн. а всього стягнуто 89552,39грн..

03 червня 2014 року ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_5, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року (а.с.54).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху(а.с.72).

24 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року, та клопотанням про поновлення строків на подачу вищевказаної заяви (а.с.79).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.84-85).

ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року та просить скасувати заочне рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту № 826/1-27/20/6-024 у розмірі 88546,92грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 І2.05.2006 року уклав кредитний договір № 826/1-27/20/6-024 з АКБ „Укрсоцбанк" для оплати 2-х придбаних автомобілів марки "Daewoo Lanos ТF69Y", 2006 року. Згідно умов договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 999,00 доларів США зі сплатою 11% річних та з 20.10.2008 р. зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами зі щомісячним погашенням основної заборгованості по 266,65 доларів США та кінцевим терміном погашення кредиту до 10.05.2011 р.. для оплати для 2-х придбаних автомобілів марки "Daewoo Lanos ТF69Y", 2006 року

У забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 перед кредитором умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 826/1-27/20/6-024 від 12 травня 2006 року між банком, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 826/4-27/20/6-032 від 20 травня 2006 року (а.с.12), за умовами якого поручителі взяли на себе зобов'язання перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_2 умов договору кредиту.

Повністю задовольняючи позовні вимоги позивача та вирішуючи питання про розірвання договору кредиту та солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 88546 грн.., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28 вересня 2009 року складала 88546 грн. 92 коп..

При цьому суд керувався положеннями цивільного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судова колегія вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у спосіб передбачений договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо зміни рішення суду та скасування його в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за договором кредиту, укладеного між ОСОБА_2 та позивачем у справі, судова колегія, перевіряючи законність рішення в межах доводів апеляційної скарги останньої, находить такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 3.3.1 договору поруки № 826/4-27/20/6-032 від 12.05.2006р. кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати невиконання Позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою, повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2008 року між АКБ „Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту № 826/1-27/20/6-024, згідно якої з 20.10.2008р. процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 13% річних.

Відповідно до п. 3.3.2 договору поруки № 826/4-27/20/6-032 від 12.05.2006р. кредитор зобов'язаний до моменту виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя.

Пункт 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" передбачає, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку та поручителя), а отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не згоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На зазначені нормативно правові акти та конкретні обставини справи су першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, як солідарного боржника.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи як і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у відповідності до норм ст.. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із застосуванням ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року змінити, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту в розмірі 88546 грн. 92 коп. та частині стягнення з неї судових витрат скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення в частині роподілу судових витрат скасувати. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" судові витрати по 502 грн. 74 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -