Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров'я Ужгородської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Відділу охорони здоров'я Ужгородської районної державної адміністрації, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі по день фактичного розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 1959 року вона була прийнята на посаду - завідуючою ФАП в с. Гайдош, Перечинського району, однак через стан здоров'я 03.09.2012р. звільнилась за власним бажанням, згідно наказу № 525-к від 30 серпня 2012 р. Вказує на те, що належного їй розрахунку по заробітній платі в день звільнення з нею проведено не було. В частині оспорюваних сум рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013року з відповідача на користь позивача було стягнуто суму заборгованості заробітної плати в розмірі - 17171,11 грн., яка складається із індексації заробітної плати з 01 січня 2000 року по 30 червня 2000 року з урахуванням компенсації (інфляції) - 1630,75 коп., недоплачених відпускних за 2000 рік з урахуванням компенсації (інфляції) - 222,66 грн., надбавки за вислугу років з урахуванням компенсації (інфляції) - 7216,65 грн., недоплачених відпускних за 2011 рік, 2012 рік з урахуванням інфляції - 805,64 грн., лікарняних за 2012 рік з урахуванням інфляції - 373,81 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток з урахуванням інфляції - 6921,60 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 30754,93 грн., матеріальні збитки - 3000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі - 5000 грн. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2014 року змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду та додатково стягнуто з відповідача на користь позивача незаконно відраховану суму в розмірі 1509,70 грн. Однак, відповідачем рішення суду було виконаного 15.04.2014р., тому позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку та просить стягнути за період з 24.12.2013р. по 15.04.2014року суму в розмірі 7307,30 грн.

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату та час судового засідання була належним чином повідомлена судом. Однак, до суду надійшла письмова заява від ОСОБА_1, у якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без її участі.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, не повідомив суд про причини неявки. Згідно поданих письмових заперечень, відповідач вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013 р. законної сили, на підставі виконавчого листа від 04.03.14 р. № 308/16028/13-ц виданого 31.03.2014р., відповідачем було в повному обсязі здійснено виплату ОСОБА_1 коштів в розмірі 57595,74 грн. на підставі меморіальних ордерів від 08.04.14 р. № 18-19 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01.12.1959 р. по 03.09.2012р. перебував на посаді завідуючою ФАП в с. Гайдош, Перечинського району, з якої була звільнена за власним бажанням на підставі наказу №525-к від 30.08.2012р.

Остаточний розрахунок сум, належних позивачу при звільнені відповідно до ст.116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не здійснив.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013року з відповідача на користь позивача було стягнуто суму заборгованості заробітної плати в розмірі - 17171,11 грн., яка складається із індексації заробітної плати з 01 січня 2000 року по 30 червня 2000 року з урахуванням компенсації (інфляції) - 1630,75 коп., недоплачених відпускних за 2000 рік з урахуванням компенсації (інфляції) - 222,66 грн., надбавки за вислугу років з урахуванням компенсації (інфляції) - 7216,65 грн., недоплачених відпускних за 2011 рік, 2012 рік з урахуванням інфляції - 805,64 грн., лікарняних за 2012 рік з урахуванням інфляції - 373,81 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток з урахуванням інфляції - 6921,60 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 30754,93 грн., матеріальні збитки - 3000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі -5000 грн., судові витрати -160,00 грн.

02.01.2014р. ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.03.2014р. змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013р та додатково стягнуто на користь позивача незаконно відраховану суму в розмірі 1509,70 грн , видано виконавчий лист про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати (інфляція), збитків та моральної шкоди на загальну суму 57595,74грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору, розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначена правова позиція закріплена у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 29.01.2014 року в справі № 6-144ц13.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України .

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Частиною 2 ст.368 ЦПК України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013року про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати набрало законної сили 04.03.2014року та видано виконавчий лист від 31.03.2014р.

Судом встановлено, що 08.04.14 р. управлінням Державної казначейської служби в Ужгородському районі винесено повідомлення за №02-08/179 згідно «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» затвердженим Постановою КМУ від 03.08.2011р. № 845, на підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 04.04.2014р. та виконавчого листа від 04.03.2014 р. виданого 31.03.2014р.

Відповідно до меморіальних ордерів №№18-19 від 08.04.2014року на користь ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі суми заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на суму 57595,74 грн.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи положення наведених норм, суд не вбачає підстав, для задоволення вимог позивача, оскільки відповідачем здійснено виплату коштів відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2013року, що набрало законної сили 04.03.2014р., виконавчого листа виданого 31.03.2014р. згідно «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845.

Керуючись ст.ст. 10, 11,13,15, 57,60,61,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 47,116,117 КЗпП України суд,-

Р І Ш И В:

У задоволенні позові ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров'я Ужгородської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Лемак О.В.