Справа № 308/4759/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Ференц А.М.

при секретарі Пазяк С.М.

за участю прокурора Гребеник І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали цивільної справи за позовною заявою прокурора м. Ужгород, до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Ужгородської міської ради та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Ужгорода звернувся до суду, з позовною заявою до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Ужгородської міської ради та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, посилаючись на те, що проведеною прокуратурою міста із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області перевіркою виявлено порушення в діяльності Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства при передачі в користування земельних ділянок, які належать територіальній громаді міста Ужгорода та при користуванні земельними ділянками .

Установлено, що пунктом 1.20 рішення Ужгородської міської ради №741 від 07.12.2012 на підставі заяви ОСОБА_1 останній надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельними ділянками площею 0,003 га та 0,003 га під тимчасовими спорудами по Православній набережній,б/н до 06.12.2013.

В подальшому на підставі вищевказаного рішення 28.12.2012 між Департаментом міського господарства та ОСОБА_1 укладено договори земельних сервітутів №68 та №69 про надання в сервітутне користування земельні ділянки площею 0,003 гата 0,003 га по Православній набережній, б/н, м. Ужгорода. Відповідно 28.12.2012 між сторонами договору складений Акт' приймання-передачі земельних ділянок від 28.12.2012.

На даний час ОСОБА_1 на вищевказаних земельних ділянках споруджено малу архітектурну форму.

Вказане рішення Ужгородської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, а самовільно зайнята земельна ділянка звільненню та приведення у відповідний стан.

24.03.2014 року на адресу суду надійшла заява від позивача про уточнення позовних вимог в якій останній просить визнати незаконним та скасувати п. 1.20 рішення Ужгородської міської ради № 741 від 07.12.2012 року яким ОСОБА_1 надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельними ділянками площею 0,003 га та 0,003 га під тимчасовими спорудами по православній набережній, б/н м. Ужгород до 06.12.2013 року.

В судовому засіданні прокурор Гребеник І.А. уточнений позов підтримав просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною прокуратурою міста із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області перевіркою виявлено порушення в діяльності Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства при передачі в користування земельних ділянок, які належать територіальній громаді міста Ужгорода та при користуванні земельними ділянками .

Установлено, що пунктом 1.20 рішення Ужгородської міської ради №741 від 07.12.2012 на підставі заяви ОСОБА_1 останній надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельними ділянками площею 0,003 га та 0,003 га під тимчасовими спорудами по Православній набережній,б/н до 06.12.2013.

В подальшому на підставі вищевказаного рішення 28.12.2012 між Департаментом міського господарства та ОСОБА_1 укладено договори земельних сервітутів №68 та №69 про надання в сервітутне користування земельні ділянки площею 0,003 гата 0,003 га по Православній набережній, б/н, м. Ужгорода. Відповідно 28.12.2012 між сторонами договору складений Акт' приймання-передачі земельних ділянок від 28.12.2012.

На даний час ОСОБА_1 на вищевказаних земельних ділянках споруджено малу архітектурну форму.

Статтею 40ЩК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

З огляду на викладене, пункт 1.20 рішення Ужгородської міської ради №741 від 07.12.2012 суперечить вимогам ст.ст. 98,116, ст. 123 Земельного кодексу України,

оскільки рішення про надання земельних ділянок в користування (сервітут) прийняте останньою на підставі заяви громадянки ОСОБА_1 без розробки проектів землеустрою, а також в порушення порядку передбаченому Земельним кодексом України . Крім того, Ужгородська міська рада перевищила надані їй повноваження, у зв'язку з тим, що земельним законодавством не передбачено, як підставу надання в користування земельної ділянки територіальної громади, дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельними ділянками.

Вказаним пунктом рішення Ужгородська міська рада порушила ряд вимог законодавства та незаконно розпорядилась земельними ділянками, які належать територіальній громаді, у зв'язку з чим, порушено права та інтереси територіальної громади з приводу права власності на землі міста Ужгорода.

Відповідно до ст. 100 ЗК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічна норма містяться в ст. 402 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, у ст.402 ЦК України та ст. 100 ЗК України, передбачається, що договір земельного сервітуту укладається між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка його вимагає. При цьому, враховуючи положення ст. 12 ЗК України, Ужгородська міська рада є розпорядником земель територіальної громади міста, а не їх власником, у зв'язку із чим не має права укладати договір сервітуту зазначених земельних ділянок з відповідачем.

В ході проведеної перевірки не встановлено факту державної реєстрації Договору земельного сервітуту №68 від 28.12.2012 та Договору земельного сервітуту №69 від 28.12.2012, при чому в п. 12.1 Договорів передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його реєстрації.

Відповідно до п.8 постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) пеукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

З огляду на викладене, Договір земельного сервітуту №68 від 28.12.2012 та Договір земельного сервітуту №69 від 28.12.2012 є неукладений та не підлягає визнанню недійсним.

При цьому, проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 на підставі вказаних договорів розпочала використання земельних ділянок по Православній набережній, б/н та встановлення малої архітектурної форми, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 4, 5 ,14, 60, 81, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати п. 1.20 рішення Ужгородської міської ради № 741 від 07.12.2012 року яким ОСОБА_1 надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельними ділянками площею 0,003 га та 0,003 га під тимчасовими спорудами по православній набережній, б/н м. Ужгород до 06.12.2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ференц А.М.