АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Шахової О.В.

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ATLANTAINVEST & DIVELOPMENТ» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ATLANTAINVEST & DIVELOPMENТ» до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання недійсними Іпотечного договору та договору поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

25.01.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «ATLANTA INVEST & DIVELOPMENТ» (далі -ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент») звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просили визнати недійсними іпотечний договір, укладений 07.02.2008 між ТОВ «АтлантаІнвест енд Девелопмент», ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» та договори поруки № 44.02.-13-109/П та № 44.02.-13-108/П від 07.02.2008.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір вчинено під впливом тяжкої обставини та обману, так як договори були укладені у зв'язку з обіцянкою ОСОБА_1 інвестування кредитних коштів в діяльність ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент», що було вкрай необхідним, проте зроблено не було. Також позивач посилається на наявність зловмисної домовленості між його представником та ОСОБА_1, що підтверджується сплатою ОСОБА_1 представнику ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» грошових коштівза укладення останнім від імені позивача вказаних договорів. В результаті таких дій воля позивача була підмінена волею представника, який фактично вступив у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для товариства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним на ст. 232 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.10.2013, в позові відмовлено /т.1 а.с.219-222; т.2 а.с.9-13/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 вказані судові рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції /т.2. а.с.66-68/.

Справа № 757/2091/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/10750/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2014 відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ATLANTA INVEST & DIVELOPMENТ» до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання недійсними Іпотечного договору та договору поруки.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, представником позивача подана апеляційна скарга, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Представник апелянта зазначає, що суд не взяв до уваги висновки Верховного Суду України викладені в Ухвалі від 28.05.2009 та листі від 24.11.2008 «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов помилкового висновку про дії представника в межах повноважень, оскільки якби представник не мав повноважень, то його дії кваліфікувалися б за ст. 241 ЦК України. Також суд не врахував те, що до укладення спірних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 домовлялися про виплату ОСОБА_6 коштів усно, і лише згодом оформили її письмово. Це підтверджується як поясненнями представника ОСОБА_1, наданими в ході судового розгляду, так і письмовими поясненнями ОСОБА_6, які суд відмовився залучити як доказ у справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявлених вимог.

Представник АКБ «Укрсоцбанк» заперечував проти доводів апеляційної скарги, оскаржуване рішення вважає законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Скасовуючи судові рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12.02.2014 зазначив, що не можна погодитися і з висновками районного суду щодо недоведеності факту наявності зловмисної домовленості уповноваженого представника ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент», а саме директора ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при укладенні оскаржуваного договору іпотеки. А також вказав, що суд не звернув увагу на те, що підстави позову, в частині визнання недійсними оскаржуваних договорів порук ґрунтуються на підставі норм ст. 233 ЦК України, тобто правочин вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07.02.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 були укладені :

§ договір відновлювальної кредитної лінії № 44.29-48-80/П, відповідно до п. 1.1.1 якого кредитором був виданий позичальнику на поточні потреби кредит у сумі 3150000 доларів США в строк до 06.02.2018 /т.1 а.с.13-15/.

§ договір відновлювальної кредитної лінії № 44.29-48-79/П, відповідно до п. 1.1.1 якого кредитором був виданий кредит у сумі 15907500 грн. в строк до 06.02.2018 /т.1 а.с.16-18/.

Також 07.02.2008 між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» були укладені:

§ договір поруки за №44.02-113-109/П відповідно до умов якого ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» виступило поручителем по зобов'язанням ОСОБА_1 по договору відновлювальної кредитної лінії №44.29-48-80/П від 07.02.2008 /т.1 а.с.21-2/;

§ договір поруки №44.02-13-108/П, відповідно до яких ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» виступі поручителем по зобов'язанням ОСОБА_1 по договору відновлювальної кредитної лінії №44.29-48-79/П від 07.02.2008 /т.1 а.с.19-20/;

§ Іпотечний договір № 44.02-13-101/П, відповідно до якого іпотекодавцями було передано іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення ( літ. А), загальною площею 356,0 м., по АДРЕСА_1, нежилі приміщення в (літ. А), загальною площею 2022,71 кв. м. по АДРЕСА_1, в забезпечення виконання зобов'язань за договорами № 44.29-48-80/П та № 44.29-48-79/П /т.1 а.с.23-26/.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 22 Постанови Пленуму № 9від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, щовчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, при цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Звертаючись до суду позивач посилається на наявність домовленості між його представником ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що підтверджується сплатою ОСОБА_1 ОСОБА_6 грошових коштів за укладення останнім від імені позивача вказаних договорів.

На підтвердження вказаних обставин TOB «Атланта ІнвестендДевелопмент» було надано копію угоди (без номеру та дати, за підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_6), відповідно до якої ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 грошові кошти:

ь 09.04.2008у сумі 325000,00 доларів США готівкою (еквівалент в національній валюті на день передачі коштів - 1641250,00 грн.);

ь 11.04.2008 у сумі 1500000,00 грн. готівкою ;

ь 17.07.2008 у сумі 3000000,00 грн. у безготівковій формі.

Разом з тим, умовами п. 9 цієї Угоди передбачено, що за рахунок вказаних коштів ОСОБА_6 зобов'язався сплатити у строки, порядку і на умовах визначених кредитними договорами від 07.02.2008, за зобов'язаннями ОСОБА_1 по виплаті процентів за кредитом.

За наведених обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вказана угода була укладена ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як фізичними особами з приводу доручення виконання умов договору відновлювальної кредитної лінії №44.29-48-80/П та договору відновлювальної кредитної лінії №44.29-48-79/П в частині сплати процентів за користування кредитними коштами нарахованих за червень та липень 2008 року, тобто вже після укладення іпотечного договору та договорів поруки. А тому вона не може свідчити про наявність особистої вигоди представника позивача ОСОБА_6 До цього слід також додати, що вказана угода не містить дати її укладення, відсутній і її оригінал, що вбачається з подальших пояснень представника позивача та заяви самого ОСОБА_6 від 10.07.2014 /т.2 а.с.125/. Тому вона не може бути прийнята в якості належного доказу у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом заяви ОСОБА_6, в якій ним визнається факт одержання від ОСОБА_1 грошових коштів в обмін на укладення оспорюваний договорів, як доказу у справі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, щоне можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК).

Виходячи з викладеного, письмові пояснення особи можуть бути прийняті судом як письмові докази за наявності обставин, що унеможливлюють особисту участь цієї особи. Крім того, положення ЦПК України передбачають певний порядок подання доказів, зокрема, в силу ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази до початку розгляду справи по суті. Докази подані з порушенням цих вимог не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Заява ОСОБА_6 датована та нотаріально посвідчена 10.07.2014, що є днем судового засідання та проголошення вступної і резолютивної частини рішення, проте згідно журналу судового засідання клопотання про подання такого доказу не було заявлено і воно не вирішувалось судом першої інстанції. Стороною позивача не вказано причин неможливості допиту вказаної особи як свідка в судовому засіданні, не заявлялось таке клопотання і в ході всього розгляду справи, в тому числі і при новому розгляді в суді апеляційної інстанції.

В силу ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки стороною позивача не наведено поважних причини, які унеможливили подання заяви ОСОБА_6 як доказу у справі до суду першої інстанції, а також поважних причин неможливості його особистої участі, то посилання на цю заяву в доводах апеляційної скарги є необґрунтованим, а вона не може бути взята до уваги в якості доказу у справі.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що посилаючись на зловмисну домовленість представника, позов поданий за підписом цього ж представника 25.01.2013, при цьому лише 10.07.2014 ним робиться заява про одержання грошових коштів за вчинення оспорюваних правочинів, і жодних інших дій, крім визнання недійсними договорів поруки та іпотечного договору, для захисту своїх прав позивачем не вчиняється. А отже, вказане свідчить, що такі дії направлені лише на уникнення цивільно-правової відповідальності позивача за укладеними правочинами.

Судом першої інстанції також встановлено, що учасниками ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» було надано згоду на передачу в іпотеку належного позивачу майна та надано повноваження директору ОСОБА_6 на підписання від імені товариства спірних договорів.

Так, з наданих на запит суду нотаріусом документів на підставі, яких був нотаріально посвідчений Іпотечний договір, вбачається що на зборах учасників ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» вирішувались питання щодо надання майнового поручительства за зобов'язаннями ОСОБА_1 та надання директору ОСОБА_6 повноважень на їх укладання. Рішенням Зборів учасників ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» оформлених протоколом № 21 від 05.02.2008 вирішено надати в іпотеку належне позивачу майно, а саме нежитлові приміщення (літ. А), загальною площею 356,0 м., по АДРЕСА_1, нежилі приміщення (літ. А), загальною площею 2022,71 кв. м. по АДРЕСА_1, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договорами кредиту на суму 15907500 грн. та 3150000 доларів США, а також надати повноваження директору ОСОБА_6 на укладення та підписання зазначених договорів /т.1 а.с.172-174/.

За правовою природою договори поруки та договір іпотеки, спрямовані на забезпечення виконання зобов'язань іншої особи, передбачають собою ризики настання несприятливих наслідків у вигляді збитків і не передбачають отримання вигоди, якщо це не передбачено договором.

Виходячи з викладеного, вважати, що воля позивача була підмінена волею його представника при укладенні оспорюваних договорів, а також що вони були вчинені всупереч інтересам довірителя, і що саме внаслідок таких дій виникли несприятливі наслідки для довірителя не вбачається можливим.

Посилання позивача на те, що договори були вчинені під впливом тяжкої обставини, так як мало місце погіршення фінансового стану позивача та обіцянка ОСОБА_1 інвестувати кредитні кошти в діяльність ТОВ «Атланта ІнвестендДевелопмент», не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ЦПК України, а надані апеляційному суду докази не є такими.

Так, 08.06.2007 між позивачем, як замовником, відповідачем ОСОБА_1 (співзамовником) та АК «Київреконструкція» іменована, як Генеральний підрядник був укладений договір генерального підряду № 0608-07 /т.2 а.с.142-156/. За умовами даного договору передбачалось здійснення реконструкції нежилої будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 загальною площею 2375,5 кв.м. під літ. «А» в строки з 20.06.2007 до 31.12.2007.

Пунктом 4.4.1 договору передбачено зобов'язання співзамовника в порядку погодженому між ним та замовником в окремому договорі відшкодувати витрати замовника, понесені у зв'язку із здійсненням оплати робіт за договором.

Ціна договору згідно п. 2.1. визначається у приблизному кошторисі, складеному Генеральним підрядником (Додатком № 4). Вказаний додаток суду не наданий, але навіть за твердженням позивача розрахунок вартості будівництва щодо реконструкції вказаного об'єкта становив суму 27774999,6 грн. Оплата за вказаним договором була здійснена позивачем у розмірі 2557452,31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

З наведеного вбачається, що сума вказаного договору і сума кредитних коштів отриманих ОСОБА_1 значно відрізняються, не узгоджуються і строки, договір генерального підряду від 08.06.2007, а спірні договори від 07.02.2008, що в свою чергу спростовує твердження представника позивача про отримання кредиту для здійснення інвестування реконструкції вказаних приміщень. Умови вказаного договору також свідчать про наявність між позивачем та ОСОБА_1 інших цивільних правовідносин, які є відмінними і не пов'язаними з укладеними договорами поруки та іпотеки. Інших доказів на підтвердження тяжких обставини у вигляді складного фінансового стану позивача в ході всього розгляду справи суду представлено не було.

Посилаючись на наявність обіцянки ОСОБА_1 інвестувати кредитні кошти в діяльність позивача, представник позивача зазначає про наявність обману і вчинення правочинів під впливом обману.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Проте, вказані обставини не були доведені позивачем в установленому законом порядку в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень ЦПК України є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ATLANTAINVEST & DIVELOPMENТ» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: