У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», третя особа - Голова Правління публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 4 грудня 2012 року він працює у відповідача на посаді керуючого відділенням № 1 700 «Запорізька дирекція Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» (далі - ПАТ «БАНК ФОРУМ»). У травні 2013 року він отримав попередження про наступну зміну істотних умов праці, в якому йому запропоновано зайняти посаду заступника директора з роздрібного бізнесу відділення № 1 700 «Запорізька дирекція «ПАТ «БАНК ФОРУМ». Позивач не погодився із переведенням на іншу посаду, внаслідок чого, наказом відповідача від 9 серпня 2013 року він був звільнений з роботи з підстав, передбачених п.6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважав, що його звільнення відбулось із порушенням вимог трудового законодавства, оскільки змін істотних умов праці фактично не відбулось, а йому було запропоновано переведення на іншу посаду, у зв'язку із недостатньою кваліфікацією.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати незаконним наказ голови правління ПАТ «БАНК ФОРУМ» від 9 серпня 2013 року № 1026к, у частині його звільнення, поновити його на посаді директора (керуючого) відділенням № 1 700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ», стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суди виходили із того, що відповідачем дотримано процедуру попередження позивача про зміну істотних умов праці, оскільки ОСОБА_6 не погодився з переведенням його на посаду заступника директора з роздрібного бізнесу відділення № 1 700 «Запорізька дирекція «ПАТ «БАНК ФОРУМ», від подач обґрунтовано звільнив позивача з підстав, передбачених п.6 ст. 36 КЗпП України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 4 грудня 2012 року, на підставі наказу відповідача від 3 грудня 2012 року № 1732к, ОСОБА_6 прийнято на посаду керуючого відділенням № 1 700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ» (а. с. 34).

24 травня 2013 року позивача було попереджено про зміну істотних умов праці та запропоновано з 1 серпня 2013 року зайняти посаду заступника директора з роздрібного бізнесу відділення № 1 700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ». Із зазначеною зміною істотних умов праці відповідач не був згоден, що підтверджується його підписом у зазначеному попередженні (а. с. 7).

На підставі наказу голови правління ПАТ «БАНК ФОРУМ» від 9 серпня 2013 року № 1026к, ОСОБА_6 було звільнено із займаної посади з підстав, передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України (а. с. 8).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суди на порушення вимог ст. ст. 10, 212 ЦПК України, не дослідили наявність змін в організації виробництва і праці відповідача та фактично ототожнено поняття відмови позивача від переведення на іншу посаду і поняття відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, а тому суди невірно застосували до спірних правовідносин положення ст. ст. 32, 36 КЗпП України. Крім того, судами взагалі не було досліджено та порівняно наявні в матеріалах справи посадові інструкції керуючого відділенням № 1 700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ» і заступника директора з роздрібного бізнесу відділення № 1 700 «Запорізька дирекція ПАТ «БАНК ФОРУМ».

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук