Справа № 1519/2-667/11
Провадження № 2/521/4244/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Роїка Д.Я.,

при секретарях судового засідання Гречко І.О., Чайковської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей», за участю третьої особи ОСОБА_2, Одеської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей», за участю третьої особи ОСОБА_2 та після багаторазових уточнень просив про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. При цьому посилається на те, що його було незаконно звільнено з посади викладача труда з комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей».

В останнє судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій підтримував останні уточненні позовні вимоги в повному обсязі та просив винести судове рішення без його участі та учасні інших учасників судового засідання.

Інші учасники по справі в судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому посилались на безпідставність та недоведеність вимог позивача. В останнє судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, вислухавши свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 15.09.2008 року наказом № 58-к ОСОБА_1 було звільнено з посади інструктора праці комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей» за ст. 41 КЗпП України. Підставою для такого звільнення в наказі зазначається аморальний поступок відносно вихованця центру ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказане підтверджується копією наказу.

Судом встановлено на підставі показань свідків, зафіксованих в пояснювальній записці, що аморального поступку з боку ОСОБА_4 на уроці не було та його звільнення було незаконним та безпідставним, що підтверджується наступним.

Так з усіх підписів та прізвищ вказаних у вищезазначеному документі на уроці були присутні лише 4 учня (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8). Це підтверджується свідченнями свідків, розкладом занять по групам, фактичним визнанням цих обставин сторонами по справі.

Так свідок ОСОБА_5, що проживає в 4 інтернаті м. Одесі, 19.12.2011 року в судовому засіданні зазначив, що знає ОСОБА_9 чергову по режиму, яка проводила інструктаж по безпеці. Свідок в своїх поясненнях зазначає, що ніколи не розписувався в інструктажах та інших документах, тому що в нього не було власного підпису. Замість підпису ставив хрестик або мінус. На попередніх засіданнях нічого не памятав. За запитанням представника відповідача почав згадувати, що дружив з ОСОБА_3. Свідок наголосив, що не писав доповідної на вчителя з праці, можливо її написав ОСОБА_3 та сам ОСОБА_10 на заняттях нічого поганого не говорив про учня ІНФОРМАЦІЯ_2, що до директора викликали за підставами, не повязаними з протиправною діяльністю вчителя праці. Власний підпис у свідка зявився після переїзду до інтернату № 4, а до цього періоду хрестик або мінус. Поки він був у центрі уроки вів позивач особисто. Поїхав з Центру реабілітації дітей в січні 2009 року. Погроз з боку позивача в бік учнів не було, документів на вчителя праці жодних не складав. Свідок нічого не казав ОСОБА_3 про погрози. Почерк в документі не його.

Також в судовому засіданні 19.12.2011 року був допитаний ще один свідок - ОСОБА_6, який приймав участь у минулих засіданнях. Свідок зазначив наступне: Памятає чергових по режиму. Розписувався в техніці безпеці. В інструктажі та пояснювальній підписував свідок. Свідок зазначив що у минулі рази свідчив про те, що підпис у заяві був не його. Проте це не відповідає дійсності, підпис був дійсно його, проте його змусив ОСОБА_3 підписати заяву на вчителя трудового навчання, погрожуючи йому фізичною силою. ОСОБА_3 здійснював вплив на молодших учнів. Свідок зазначає, що ОСОБА_1 пропонував поговорити дітям з директором щодо дій ОСОБА_3. У ОСОБА_3 був конфлікт з вчителем праці до подій, які стали підставою для звільнення вчителя праці. Колись він його вигнав з уроку, проте погроз або інших протиправних дій з боку ОСОБА_1 не було.Підставою для конфлікту стало те, що ОСОБА_3 прийшов на урок, почав все ламати, вживати ненормативну лексику, за що його було вигнано вчителем праці з класу. При ОСОБА_3 ОСОБА_11 писав папір, потім ОСОБА_3 змусив всіх дітей підписати цей папір. На уроці погроз в сторону ОСОБА_3 не було. ОСОБА_3 був ініціатором цього конфлікту між ним та вчителем праці. Свідок розповів, що на уроці були ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_7, які залишилися після виходу ОСОБА_3. ОСОБА_3 постійно погрожував молодшим та бив їх, скаржитися на нього було марно. Коли його змусили підписати пояснювальну на вчителя праці, свідок знаходилися в ігровій кімнаті середньої групи. ОСОБА_3 звернувся до свідка у вечорі, щоб він підписав цей папір. Інші учні, що залишалися надалі на уроці, підписали заяву. Свідок проводив багато часу з вчителем праці. Свідок боявся фізичного побиття з боку ОСОБА_3, коли той його примушував підписати доповідну на вчителя праці. Свідок не знає, чи підписувався ОСОБА_5, інші підписувались особисто. Після цього психолог розмовляв щодо пояснювальної записки. ОСОБА_1 був культурним, ставив гарних учнів у примір поганим. Нецензурно на уроці не висловлювався, погроз з його боку не було. Погроз з боку учнів ОСОБА_1 не чув. ОСОБА_8 розписувався при ньому, перед ним. Представник відповідача запитував чому свідок говорив не вірно на минулому засіданні. Тоді в центрі ще був ОСОБА_3 і свідок його боявся. Вибачався за те, що не сказав правду у минулий раз. 13.08.2008 року позивач проводив заняття в кабінеті з праці з чотирма вихованцями, серед яких ОСОБА_12 не було.

30 червня 2011 року в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_11, який свідчив наступне. ОСОБА_11 на уроці під час конфлікту не знаходився. Вихователь з праці йому відомий. В серпні 2008 року він з групою були на 2 поверсі в центрі реабілітації дітей. Був ОСОБА_3, шуткував з дітьми, кувиркав їх таке інше. ОСОБА_13 ОСОБА_8 і сказав що вчитель з праці сказав про ОСОБА_3: -Чого ви його боїтесь? Я б йому дав би от викруткою в бік!. Писав доповідну свідок, ОСОБА_3 та всі інші підписалися. На заняттях 13.08.2008 року у кабінеті праці Центру не було ОСОБА_3, Лисянського та його. Памятає, що сиділи на трудовому навчанні і вчитель з праці почав говорити про відсутність зарплати та соц. забезпечення, свідкові це не подобалось. Відносився вчитель праці до свідка нормально. Доповідну підписав оскільки побоювався за своїх одногрупників. В Центрі були вихователі, коли діти писали пояснювальну. Писали тому, що були перелякані погрозою вчителя з праці. Свідок залишав уроки праці, якщо йому було не цікаво. Молодшим дітям уроки подобались.

ОСОБА_11 говорив про те, що для нього загрози не було, перелякався за товаришів. Відносно поведінки вчителя ОСОБА_1 зазначив, що він міг крикнути, якщо хтось чогось або не те робив. Не сварився, але робив зауваження, щоб учні навчалися на уроці. З боку учнів образ до вчителя не було. Не памятає нікого крім ОСОБА_8 під час того інциденту з написанням доповідної на вчителя праці. На уроках праці робили літаки та кораблі. Свідок не виконував господарських робіт, лише фарбував одну кімнату у Центрі. На уроках праці на станку не працював. Під час занять обговорювали роботи та робили роботи на виставки. Машинки робили. ОСОБА_8 правил дисципліни не порушував. Конфліктів с вчителем праці у них не було. ОСОБА_6 підписував доповідну. Записку писав особисто ОСОБА_11. Особисто дав її для підписання іншим учасникам. Був лише лист який писала старша група. Вчитель праці не подобався ОСОБА_8. Було телебачення декілька разів на уроках праці.

08.08.2013 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області на виконання судового доручення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2014 року було допитано в якості свідка ОСОБА_7, який свідчив наступне: в «Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей» він перебував з 9-10 років, оскільки втікав з дому і в подальшому був скерований до вказаного центру, де перебував до 15-ти років; співробітники та діти в Центрі відносилися до нього добре; до співробітників Центру він ставився зневажливо, не виконував їхніх вимог; в Центрі були у нього друзі, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_14; навчання в центрі проводилося згідно шкільної програми, грали у футбол, теніс; заборонялося в Центрі використання мобільних телефонів, вживання алкоголю, куріння; вчителі ставилися до нього погано; вчителем з праці був ОСОБА_1 На уроках праці виготовляли літаки різних моделей з дистанційним керуванням, які возили на конкурси та виставки в м. Київ; уроки з праці йому подобались; відносини з інструктором з праці були доброзичливі; за час навчання між вчителем праці та ОСОБА_3 виник конфлікт через пошкоджені інструменти, ОСОБА_1 сварив ОСОБА_3, а останній виражався нецензурними словами в сторону вчителя праці; ОСОБА_1 на заняттях у кабінеті праці ОСОБА_3 не погрожував; 13.08.2008 року після уроку він залишився, щоб закінчити роботу. В кабінет праці зайшов ОСОБА_3, свідок вийшов, коли повернувся, почув сварку між вчителем праці та ОСОБА_3. ОСОБА_3 вийшов з кабінету дещо злий та висловлював погрози в сторону ОСОБА_1; участі у складанні доповідної записки свідок не брав; доповідну записку написав ОСОБА_3 та попросив хлопців ствердити її своїми підписами; що було написано у доповідній записці свідку не відомо, оскільки він її не читав; доповідна записка була написана у кімнаті відпочинку, хто був присутнім під час її написання свідку не відомо; його прізвище теж було вказане у доповідній записці, однак він відмовився ставите свій підпис; хто ще з вихованців підписував доповідну записку та піддався на їх тиск або примус свідку невідомо; два підписи, які знаходяться біля його прізвища в доповідній записці виконані не ним, хто саме їх виконав йому невідомо; між директором центру та інструктором з праці конфліктів не виникало; у свідка був конфлікт з директором закладу з приводу звільнення з роботи його хрещеного батька; його хрестили в Центрі, хрещеним батьком був дядя ОСОБА_6, який працював на посаді повара, а хрещеною мамою тьотя Наталя - медсестра закладу; після хрещення був святковий стіл, який організував повар; у зв'язку з тим, що до столу повар подав фруктів більш ніж встановлено нормою, був звільнений з робити.

Суд також звертає увагу, що в пояснювальній записці директору навчального закладу міститься 7 прізвищ учнів та 9 підписів.

Пояснювальна не зареєстрована у відповідності до вимог трудового законодавства та діловодства. Фактично з учнів зазначених у записці на уроці були лише чотири.

Картки психолога, що стали однією з підстав для звільнення, не можуть прийматися до уваги судом, оскільки вони описують лише психо-емоційний стан дітей та складені лише станом на 14.08.2008 року, що може свідчити лише про одноразове звернення до психолога Центру.

Суд не приймає показання свідка ОСОБА_8, щодо того, що весь конфлікт відбувався так, як викладено у пояснювальній, оскільки в матеріалах справи наявний документ, що підтверджує наявність спілкування свідка з директором навчального закладу до допиту в судовому засіданні з теми питань, які можуть бути поставлені свідку в судовому засіданні та з теми конфлікту, що стався в навчальному закладі. Виходячи з цього суд вважає, що на свідка було здійснено тиск з боку сторони по справі, тому показання свідка не приймаються, оскільки вони були узгоджені з директором навчального закладу.

Четвертий журнал обліку робочого часу ОСОБА_1 згідно розкладу занять про присутність на заняттях 13.08.2008 року тільки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, у відповідача відсутні.

Однак за всіх умов вчинення аморального проступку має бути доведено в установленому порядку належними доказами.

Так, неприпустимо звільнення на підставі загальної оцінки поведінки тієї чи іншої особи в колективі і в побуті на підставі неконкретних або недостатньо перевірених фактів, чуток і т.д.

Слід також мати на увазі, що звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України є крайнім заходом і застосовується лише при безперечній доведеності обставин, що виключають можливість подальшого використання даної особи на роботі, пов'язаної з виконанням виховних функцій.

Незначні проступки, що не відповідають моральним правилам самі по собі не мають спричинити звільнення, якщо в цілому виховна робота проводиться на належному рівні і працівник сумлінно виконує свої трудові функції.

Виходячи з всього вищезазначеного, суд вважає, що причина звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя праці була надуманої та викликана конфліктом з боку старшого з учнів ОСОБА_3, який написав безпідставну доповідну на імя директора закладу та була підписана іншими вихованцями під його тиском.

Розслідування директором не виявило недоліків, оскільки в них був конфлікт з вчителем праці. Виходячи з неперевіреної та недостовірної інформації ОСОБА_1 було незаконно звільнено з посади вчителя праці.

07 лютого 2012 року в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_15. Особи по справі свідкові відомі. Свідчення відносились до питань нарахування премій та заробітної плати. Свідок пояснила, що премії не нараховувались, оскільки директором закладу не давалось відповідних вказівок. Свідок вказала, що заробітна плата ОСОБА_1 мала складати не менше 1342 грн. в той час як фактична зарплата у нього була 1133 грн.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно довідки (засвідченої підписами директора ОСОБА_2, гол. бухгалтера ОСОБА_15 і печаткою КУ «ЦСПРД») сума середнього заробітку ОСОБА_1 за останні повні шість місяців його роботи у Центрі (з березня по серпень 2008 р.) складає 8054,78 грн., а за один місяць = 1150 грн. 68 коп.

Розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 слід проводити на підставі підпунктів «з», «л» пункту 1, абз. 3 п. 2, Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 в редакції зі змінами від 30.11.2005 року.

Оскільки на підставі ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції 01.01.2015 року ОСОБА_1 має страховий стаж від пяти до восьми років та йому виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 80% середньої заробітної плати це дає підстави вважати, що за ОСОБА_1 частково зберігалася заробітна плата в квітні,травні, червні, серпні та вересні, що підтверджується лікарняними наданими суду. (т.2 а.с. 154 зворотня сторона, т.1 а.с. 138-138а)

Вищевказані доводи унеможливлюють у відповідності до абз. 6 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 в редакції зі змінами від 30.11.2005 року включення вищевказаних місяців в розрахунок останніх двох місяців які беруться для обчислення середнього заробітку вищевказаних місяців.

Тому суд під час обчислення середнього заробітку бере заробіток за два останні місяці, які були повністю відпрацьовані позивачем слід виходити з абз. 1 п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 в редакції зі змінами від 30.11.2005 року, та вирахувати середньоденний заробіток: (1923,75гривні + 1795,81 гривні)/(20 робочих днів в березні 2008 року+23 робочих дні в липні 2008 року)=86,50 гривні.

У відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України розраховуємо заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2008 року по день ухвалення судового рішення 22.07.2014 року: (106 календарних днів до кінця 2008 року + 365 днів*4-(2009, 2010, 2011, 2013) роки+366 днів-2012 рік+203дні 2014 рік)*86,50 грн=2135 днів*86,50 грн=184677,50 грн. (т.2 а.с. 159, т.1 а.с. 73)

Згідно вимог ст. 94, 95 КЗпП України та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року, сума заробітку повинна бути сплачена з урахуванням індексації у разі якщо вона була нарахована, але не виплачена, тому до суми виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які стягуються судом під час вирішення спору на підставі ст. 235 КЗпП України вказані норми не можуть бути застосовані.

Як вбачається з останніх уточнень позовних вимог ОСОБА_1 ним заявлені вимоги на загальну суму в розмірі 146462 (сто сорок шість тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 60 коп., а сума середнього заробітку, яка вирахувана судом і підлягає стягненню з КУ ""ЦСПРД" становить 184677,50 грн, враховуючи те, що суд не може виходити за межи заявлених позовних вимог суд вважає, що з вказаного відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 146462 (сто сорок шість тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 60 коп.

У доповненні до заперечення проти позову від 12.10.2011р. за підписом представника КУ ""ЦСПРД" ОСОБА_16 вказано"..при оформленні на роботу ОСОБА_1 був ознайомленний з правилами внутрішнього трудового розпорядку, та колективним договором. про що підписався у наказі про прийняття на роботу.."таким чином, між ОСОБА_1 і КУ "ЦСПРД" був укладений трудовий договір.

Колективний договір є форма договірних трудових правовідносин кожного працівника КУ "ЦСПРД" з його адміністрацією, так як він затверджений 17.09.2008р. підписами ОСОБА_17 уповноваженого представника трудового колективу КУ "ЦСПРД", його директора ОСОБА_2 і завірений гербовою печаткою центру. Посилання позивача ОСОБА_1 на застосування до вказаного колективний договору наслідків передбачених для невиконання зобовязання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України є помилковим, отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Також суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, які понесла сторона в розмірі 2378 грн.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. 625 ЦК України, ст. ст. 94, 95, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 наказом відповідача № 58-к від 15.09.2008 року незаконним і поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер 159023817) на колишній роботі у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» у якості інструктора з праці з 16 вересня 2008 року.

Скасувати наказ № 58-к від 15.09.08 р. та визнати звільнення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер 159023817) з посади інструктора з праці КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за власним бажанням згідно письмової заяви ОСОБА_1 (ст. 38 КзпП України), про що зобовязати Комунальну установу «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей» зробити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1.

Стягнути з Комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей» на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер 159023817) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 146462 (сто сорок шість тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 60 коп., сплативши страхові внески до Управління Пенсіонного фонду в Малиновському районі м. Одеси та податки за період з 16 вересня 2008 року по 22 липня 2014 року.

Стягнути з Комунальної установи «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей» на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер 159023817) судові витрати в розмірі 2378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) гривень.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: