ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6013/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2014 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Дубас В.А. розглянувши у приміщенні Дарницького районного суду м. Києва повторну заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за її позовом до публічного акціонерного товариства «Київський завод «Будмаш», третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління ДМС у м. Києві про визнання права користування житловим приміщенням та зобов»язання вчинити дії, суд -

в с т а н о в и в:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває зазначена цивільна справа про визнання права користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1, про заборону керівництву та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданту гуртожитку ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб чинити перешкоди у користуванні та доступі позивача до наведеної кімнати, про зобов»язання керівництва та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», комеданта гуртожитку ОСОБА_3 та будь-яких інших осіб усунути і не чинити перешкоди у користуванні та доступі до вказаної кімнати, про зобов»язання керівництва та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданта гуртожитку ОСОБА_3 укласти з позивачем договір оренди згаданої кімнати, про зобов»язання керівництва та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданта гуртожитку ОСОБА_3 зареєструвати позивача у заначеній кімнаті.

Через канцелярію суду 21.08.2014 року позивач ОСОБА_2 повторно подала заяву про забезпечення позову у зазначеній цивільній справі шляхом накладення арешту на кімнату АДРЕСА_1, шляхом заборони керівництву та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданту гуртожитку ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії зі згаданою кімнатою у т.ч. заборонити видавати ордер на кімнату іншим особам, укладати договори оренди кімнати з іншими особами, вселяти інших осіб до кімнати та здійснювати їх реєстрацію у ній, входити до кімнати та інше; про заборону чинити перешкоди у користуванні та доступі позивача до наведеної кімнати, про зобов»язання керівництва та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданта гуртожитку ОСОБА_3 та інших осіб розбарикадувати негайно закладені двері кімнати, не чинити перешкоди позивачу (її рідним, знайомим) у користуванні кімнатою, припинити будь-які дії направлені на недопущення позивача до кімнати і негайно надати вільний доступ до кімнати та ін.

Обгрунтовуючи заяву позивач посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно відхилити виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання права користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1, щодо заборони керівництву та адміністрації ПАТ «КЗ «Будмаш», коменданту гуртожитку ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб чинити перешкоди у користуванні та доступі позивача до наведеної кімнати, про зобов»язання згаданих осіб укласти з позивачем договір оренди тощо.

Пунктом 6 вказаної Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд застосовує види забезпечення позову визначені ч. 1 цієї статті, зокрема шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії тощо, а у разі необхідності може застосувати інші види забезпечення позову.

Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що як кімната АДРЕСА_1 так і сам гуртожиток належить відповідачеві ПАТ «КЗ «Будмаш», окрім того, право власності на згадану кімнату не є предметом позову, тому вимога про накладення арешту на кімнату виходить за межі позовних вимог і суперечить положенням ст. 151 ЦПК України.

Водночас, з огляду на викладені обставини справи та вимоги чинного процесуального законодавства, суд приходить до висновку, про те, що заяву про забезпечення позову необхідно залишити без задоволення, оскільки вимоги позивача викладені у заяві про забезпечення позову (види забезпечення позову), на думку суду, практично повністю співпадають (відповідають) пред»явленим позовним вимогам, і тому у разі задоволення заяви про забезпечення позову, суд фактично без розгляду цивільної справи по суті задовольняє вимоги позову, що суперечить ст.ст. 151, 152 ЦПК та згаданій Постановиі Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9.

Окрім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення (часткового задоволення) судом вимог позову на її користь.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання ухвали суду.

СУДДЯ В.А. ДУБАС