Справа № 317/5225/14-ц
№/п 2/317/2102/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гончаренко П.П.,

при секретарі Зеленській С.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання майна особистою приватною власністю, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати павільйон АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 25 червня 2005 року позивач уклала шлюб з відповідачем. На сьогоднішній день шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, але відповідач проживає окремо. Позивач є власником павільйону АДРЕСА_1 згідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2012 року посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області зазначений об'єкт нерухомості, хоча й придбано за час перебування в шлюбі та оформлено на позивача, однак є її особистою приватною власністю, оскільки кошти на купівлю зазначеного об'єкту нерухомого майна подарував позивачу її батько, а також після його купівлі батько позивача за свої власні кошти допоміг позивачу провести його капітальний ремонт. Зі сторони відповідача будь-яких вкладень у згадану нерухомість зроблено не було, вони домовились у добровільному порядку нотаріально укласти договір на підставі ст. 64 СК України. Однак, відповідач всіляко ухиляється від походу до нотаріуса та укладення такого договору, хоча й не заперечує проти виключно власності позивача на вказане нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, обставини зазначені в позові підтверджує.

Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позов позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2012 року обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Викладені позивачем у позові обставини підтверджені наданими до позовної заяви письмовими доказами.

Вирішуючи питання щодо заявленого позову, суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів, інтересів інших осіб. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК та ч. 6 п. 11 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 10, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на павільйон АДРЕСА_1 загальною площею 63,9 кв.м. позначений в технічному паспорті під літ. А, літ. Б - вбиральня, № 1 - паркан, № 2, 3 - хвіртка, І, ІІ, ІІІ - замощення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.П. Гончаренко