РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/18794/14-ц

№ 2/521/7076/14

18 грудня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на загальну суму 1795,56 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 1932 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 51/400 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2009 року Співвласником інших 51/400 частин домоволодіння є відповідач по справі. 12.04.2010 року відповідач самовільно розпочала роботи по реконструкції цього домоволодіння та незаконно прибудувала низку приміщень. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2013 року відповідача було зобов'язано знести самовільно збудовану прибудову. Рішення набрало законної сили. Під час судового розгляду було проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої вартість ремонтно-відновлювальних робіт щодо частини домоволодіння, яка належить позивачу, становить 1932 грн. Крім того, позивач поніс судові витрати, а саме держмито в розмірі 8,5 грн., ІТЗ 30 грн., судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 107,3 грн., а також вартість експертизи 1649,76 грн. Завдану моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що тривалий час не міг користуватися належною йому частиною домоволодіння та змушений був проживати в інших місцях, внаслідок незаконних дій відповідача у домоволодінні відсутні електро-, газо- та водопостачання, постійні судові справи призвели до погіршення стану його здоров'я тощо.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. Відповідач подала до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження права власності на частину домоволодіння, не надав доказів правомірності звернення до суду з вимогами про стягнення судових витрат, доказів щодо проведення ним ремонтно-відновлювальних робіт та завданої моральної шкоди.

Вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не може бути задоволений, зважаючи на такі обставини.

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Малиновська районна державна адміністрації Одеської міської ради про знесення самовільних споруд та за позовом Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання особи знести самочинно збудовану побудову.

Рішенням суду, ухваленим по цій справі 11.10.2013 року, було задоволено позов ОСОБА_1 та Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради і вирішено знести за рахунок ОСОБА_2 самовільно побудовані нею за адресою: АДРЕСА_1, приміщення: прибудови до житлового приміщення, визначеного в технічному паспорті від 11.02.2013 року, виданого ОСОБА_2 під літ. «А1» («А'ж») до приміщення 3-3, приміщення 3-4, приміщення 3-6 (на першому та другому поверхах) та кам'яний забір, побудований ОСОБА_2 з боку вулиці Північної в м. Одесі та кам'яний розділовий забір між земельними ділянками за вказаною адресою, що знаходяться в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 року зазначене рішення суду було залишено без змін.

У ході розгляду зазначеної справи ухвалою суду від 19.06.2012 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно з висновком № 6767 від 07.04.2013 року за результатами проведення експертизи, при дослідженні частини домоволодіння, що належить ОСОБА_1 були встановлені наступні пошкодження, що виникли при реконструкції (новому будівництві) приміщень 3-6а: у приміщенні 3- 6б, що належить ОСОБА_1, між перекриттям і стіною, що розділяє приміщення 3-6а і 3-6б, присутній зазор; в приміщенні 3-6б обвал частини штукатурки і підшивці у вигляді дранки; відсутність примикання між реконструйованою (новозбудованою) частиною прибудови та існуючою частиною прибудови. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, яка була отримана при складанні кошторису на програмному комплексі ІВК, становить: 1932 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування йому вартості ремонтно-відновлювальних робіт, позивач надав суду на підтвердження належності йому права власності на 51/400 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2009 року по цивільній справі № 2-1057/2009 р. Цим рішенням за ОСОБА_1 було визнано право власності на 51/400 частину зазначеного домоволодіння та виділено йому в натурі 51/400 частину домоволодіння за вказаною адресою: в літ. «А 1-ж» - 3-4 санвузол площею 4,0 кв. м., 3-5 житлова площею 18,6 кв. м.; в літ. «а 4» - 3-6 «б» частина кухні площею 5,85 кв. м., що розташовані на земельній ділянці 125 кв. м.

Разом із тим, відповідач у судовому засіданні підтвердив той факт, що право власності на зазначену частину домоволодіння він не зареєстрував.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на день ухвалення рішення Малиновського районного суду м. Одеси про визнання права власності за ОСОБА_1 (03.11.2009 року), речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з чинною редакцією частини 1 ст. 3 цього Закону державна реєстрація прав так само є обов'язковою. Крім того, згідно з ч. 4 цієї статті права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, зважаючи на відсутність державної реєстрації права власності позивача на 51/400 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, суд доходить висновку про відсутність законних підстав про присудження йому вартості ремонтно-відновлювальних робіт зазначеної частини домоволодіння, як її власникові.

Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат, суд виходить із наступного.

Позивач посилається на те, що в ході судового розгляду по справі за його позовом до ОСОБА_2 про знесення самовільних споруд, він поніс такі судові витрати, а саме: держмито в розмірі 8,5 грн., ІТЗ 30 грн., судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 107,3 грн., а також вартість експертизи 1649,76 грн. Позивач надав суду копії квитанції про сплату цих коштів.

Суд зауважує на тому, що позивач в цій частині позовних вимог обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні спору Малиновський районний суд м. Одеси не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, суд роз'яснює позивачеві його право подати заяву про ухвалення додаткового рішення до закінчення строку на виконання рішення.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного.

До спірних відносин необхідно застосувати положення ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

Правовою підставою позадоговірної відповідальності за завдану шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина. Встановлений законом склад цивільного правопорушення поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, позивач не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 182, 1167 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 220 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ Ю.В. Тополева

З оригіналом згідно.

Суддя: Секретар: