Номер провадження: 22-ц/785/8276/14
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2014 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про поділ спільно набутого у шлюбі майна, визнання зобов'язання по кредитному договору спільним сумісним зобов'язанням перед банком, -

встановила;

23.11.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював у судовому засіданні, та в остаточній його редакції (а.с.175-179) просив поділити майно, набуте з відповідачем у шлюбі за спільні кошти, шляхом:

1. стягнення на його користь з ОСОБА_4 грошової компенсації вартості ? частини автомобіля "Nissan Almera", 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 35083 грн. посилаючись на те, що ринкова вартість цього майна становить 70166 грн.,

2. стягнення на його користь з ОСОБА_4 ? частини грошових коштів, вкладених відповідачем в інвестування будівництва нерухомого майна у сумі 39238 грн. 50 коп., посилаючись на те, що загальна сума вкладених в інвестування грошей становить 78477 грн.,

3. визнання спільними з ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",

4. стягнення на його користь з ОСОБА_4 половину коштів (у розмірі 60469 грн. 50 коп.), сплачених ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором в період часу з 15.02.2010 року по 15.06.2011 року вказуючи, що автомобіль і кошти, вкладені в інвестування будівництва нерухомістю є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте за час шлюбу за спільні кошти. Також є спільними зобов'язання за кредитним договором, оскільки позивач брав кредит для потреб сім'ї.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала у повному обсязі посилаючись на те, що відсутні правові підстави для задоволення позову, які визначені Сімейним Кодексом України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.08.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі у зв'язку з тим, що заявлені вимоги не ґрунтуються на законі і не доведені у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі посилаючись на те, що заявлені ним вимоги є законними і підтверджені наданими доказами.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

За правилами ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на законі і не доведені ним у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2ст.68 СК України, розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Приписами ч.3ст.368 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчиненим одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень - ч.2,ч.4ст.369 ЦК України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.1997 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у встановленому законом порядку був укладений шлюб. Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дитина, донька ОСОБА_10. 15.02.2010 року шлюб між сторонами був розірваний, і неповнолітня донька залишилася проживати разом з матір'ю, окремо від батька.

ОСОБА_4 з 01.01.1998 року по 31.03.2014 року є фізичною особою - підприємцем, і займається підприємницькою діяльністю. Її доходи (як фізичної особи-підприємця) за 2 квартал 2008 року склали 124460 грн., за 3-й квартал - 224460 грн., за 4-й квартал - 224460 грн. (а.с.249-250). Крім підприємницької діяльності ОСОБА_4 працювала в Приватному підприємстві по торгівлі нерухомістю "Альянс", де отримувала заробітну плату (а.с.252 - 254).

ОСОБА_2 працював третім помічником капітана на іноземних суднах в період часу з 08.03.2003 року по 05.09.2003 року, з 16.05.2004 року по 21.12.2004 року, з 20.02.2008 року по 18.09.2008 року. З грудня 2012 року позивач працює на посаді інженера з вентиляції департаменту систем кондиціювання та вентиляції в ТОВ "Перша інженерна компанія" в м. Одесі. Доказів того, які доходи отримував та отримує позивач за час своєї роботи ним до суду не надано.

Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів судом першої інстанції було встановлені джерела придбання спільного майна подружжя.

05.07.2007 року шляхом укладання тристоронньої угоди ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_7 права (якими раніше володіла ОСОБА_7.) на інвестування нежитлових приміщень за інвестиційним договором, укладеним з ТОВ "Укрстройинвест", у оздоровчо-розважальному комплексі "Променад". За таким же договором, укладеним 13.12.2011 року, ОСОБА_4 передала ці права ОСОБА_8. При цьому жодних прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 не отримала.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення половини грошового вкладу ОСОБА_4 в інвестиційний договір суд першої інстанції правомірно виходив з того, що права на інвестування відповідач передала ОСОБА_8, і на час розгляду справи в наявності у відповідача цього майна не було. Тому вимоги ОСОБА_2 в цій частині не ґрунтуються на законі, оскільки він мав право лише на оспорювання укладеного договору передачі майнових прав відповідно до вказаних вище норм матеріального права.

04.10.2008 році ОСОБА_4 придбала автомобіль "Nissan Almera", 2002 року випуску вартістю 65000 грн., який зареєструвала на своє ім'я, та 23.09.2011 року продала його ОСОБА_6.

В якості доказу вартості проданого автомобіля позивач надав висновок експертного автотоварознавчого дослідження ОНДІСЕ за №42 від 11.01.2014 року, який складений на підставі довідки ДАЇ про реєстрацію автомобіля "Nissan Almera", без його огляду, незважаючи на те, що автомобіль був проданий на підставі договору купівлі-продажу, де сторони визначили ціну автомобіля, і автомобіль був зареєстрований ОСОБА_6 в органах ДАІ на підставі довідки-рахунку, де вказана дійсна вартість автомобіля. Тому надані докази позивача правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях експерта ОНДІСЕ.

Крім того, на час розгляду справи автомобіля в наявності не було, тому правових підстав для задоволення позовних вимог у суду першої інстанції не було, оскільки позивач, як співвласник майна мав право оспорювати лише укладений ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, або вимагати переведення на нього прав покупця.

Згідно ч.4ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

21.02.2007 року ОСОБА_2 в інтересах сім'ї уклав з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір, за умовами якого товариство надало йому кредит у розмірі 102010 дол. США строком до 21.02.2027 року. За отримані кредитні кошти ОСОБА_2 придбав АДРЕСА_1 яку передав в іпотеку банку. Поручителем за кредитними зобов'язаннями виступила ОСОБА_4.

15.06.2011 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання погасити заборгованість за кредитним договором в іншому порядку, ніж це передбачено кредитним договором (а.с.13-16). З урахуванням умов цього договору ОСОБА_2 продав спільне майно подружжя - АДРЕСА_1 у м. Одесі третій особі - ОСОБА_9 за 50000 грн., який був посвідчений нотаріально. За цим же договором була визначена остаточна заборгованість за кредитним договором у розмірі 96543,05 дол. США (а.с.17).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні вимог про визнання боргів за кредитним договором спільним боргом колишнього подружжя, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки у АДРЕСА_1 у м. Одесі на користь позивача, та позивач після розірвання з відповідачем шлюбу уклав з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" новий договір. Оскільки договір укладений в той час, коли позивач і відповідач уже не перебували між собою у шлюбі, він не створює обов'язків для ОСОБА_4, як до одного із подружжя.

Відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь сплачених ним коштів за кредитним договором у період часу з 15.02.2010 року по 15.06.2011 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки у майні, придбаного в кредит (квартири), і позивач продав це майно для погашення заборгованості за кредитним договором (квартира була в іпотеці банку і забезпечувала виконання зобов'язань за кредитним договором). За загальними правилами (ч.2ст.589 ЦК України) за рахунок предмета іпотеки позивач повинен був задовольнити всі вимоги за кредитним договором, включаючи тіло кредиту, сплату процентів, неустойки та інших витрат.

Оскільки ОСОБА_2 виконуючи умови договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором не задовольнив всі вимоги позичальника, відповідач не несе відповідальності за борги, які залишилися не погашеними.

Тому відмовляючи ОСОБА_2 в цій частині позовних вимог суд першої інстанції правомірно виходив з того, що правових підстав для їх задоволення немає.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про задоволення позовних вимог апелянта у повному обсязі.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

Л.Л. Троїцька

О.М. Таварткіладзе