Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_1 позов про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що 3 червня 2012 року з вини відповідача, який за дорученням керував автомобілем «Шевроле», держномерний знак НОМЕР_1, в м. Ужгороді на вул. Анкудінова сталася дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої було пошкоджено належний їй автомобіль «Дейву», держномерний знак НОМЕР_2. Вартість ремонту автомобіля становить 22 049,10 грн. Окрім заподіяної матеріальної шкоди дії відповідача спричинили заподіяння їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 2 000грн.

Рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуто 22 049,10 грн. матеріальної, 1 000 грн. моральної шкоди, 150 грн. витрат послуг спеціаліста та 260,50 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким у позові відмовити. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглянувши спір, пов'язаний із заподіянням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд не врахував роз'яснення, що містяться у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Згідно п. 6 даної постанови не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України.

У постанові від 6 листопада 2013 року, ухваленій у справі за позовом Особа 10, Особа 11 до Особа 9, акціонерного товариства закритого типу «Торговий дім «Астрон», третя особа ТОВ «Східноукраїнська транспортна компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Верховний Суд України зазначив, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

По справі є доведеним, що автомобіль «Шевроле» держномерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач під час ДТП, належить ВАТ «Закарпатгаз».

3 червня 2012 року відповідач керував цим транспортним засобом правомірно, оскільки згідно наказу по ВАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» № 96 від 3 серпня 2010 року він був закріплений за ним на час роботи у цьому товаристві.

Окрім того, у день заподіяння позивачці шкоди власник транспортного засобу виписав відповідачу подорожній лист службового легкового автомобіля серії 05-ААХ № 32850, який давав йому право 3 червня 2012 року поїздки на автомобілі «Шевроле».

Отже, в день ДТП відповідач, як працівник ВАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», керував належним цьому товариству автомобілем у зв'язку з виконанням своїх службових обов'язків на підставі трудового договору з власником джерела підвищеної небезпеки.

При доведеності вказаних обставин суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачці.

Неправильне застосування норм матеріального права та невиконання вимог ст. 360-7 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя