Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та відповідача ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 серпня 2014 року ,

в с т а н о в и л а :

Зазначеними рішеннями позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково.

З ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року в сумі 31 684, 35 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 18 998,10 доларів США, заборгованість по процентам - 4 912,47 доларів США, заборгованість по комісії - 1 771,96 доларів США, пеня та штрафи - 4 463,24 долари США.

В рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 120,6 кв.м., заставною вартістю 140 969 грн. шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві у відповідності до положень ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

У вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення з даного будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовлено.

У вимогах ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» за зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено.

Стягнуто судові витрати.

В апеляційних скаргах:

- ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, задовольнивши його зустрічний позов, а у задоволенні вимог банку - відмовити. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

- ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення змінити, задовольнивши його вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку, який є предметом іпотеки. Посилається на те, що суд у цій частині позовних вимог банку неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає, а скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

30 вересня 2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримав на споживчі цілі 23 230,65 доларів США та прийняв на себе зобов'язання щомісячно погашати кредит і сплачувати проценти за його користування.

У цей же день банк, з одного боку, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2, з другого боку, у забезпечення виконання даного грошового зобов'язання уклали договір іпотеки, згідно якого передали кредитору в іпотеку житловий будинок та надвірні споруди, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за позичальником станом на 2 березня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 31 684,35 доларів США.

Вказані обставини сторонами кредитного та іпотечного договорів по суті визнані і не оспорюються.

Банк просив в рахунок кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Задовольнивши цю вимогу суду першої інстанції не врахував наступне.

На час ухвалення ним рішення, тобто 17 червня 2014 року діяв ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Він розповсюджував свою дію на вказані правовідносини і підлягав застосуванню, оскільки:

- за договором № MKLL6QA від 30 вересня 2008 року позичальнику було надано споживчий кредит,

- цей кредит було надано в доларах США, тобто в іноземній валюті,

- предметом іпотеки по вказаному кредиту виступає нерухоме житлове майно,

- житловий будинок № 3 в с. Завосино Великоберезнянського району є місцем постійного проживання позичальника та майнового поручителя, загальна площа будинку не перевищує 250 кв. метрів,

- у позичальника та майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

На час дії Закону №1304-VII на вказаний житловий будинок не може бути примусово звернуто стягнення за судовим рішенням або іншим процесуальним документом.

Враховуючи наведене, у цій вимозі банку слід відмовити.

У зв'язку з тим, що вимога про виселення з будинку є похідною від звернення стягнення, вона також не може бути задоволена.

В іншій частині рішення та додаткове рішення суду відповідають положенням ст. ст. 213-215 ЦПК України, тому підстав для їх зміни чи скасування колегія не вбачає.

Викладене вище в силу приписів ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 серпня 2014 року змінити.

У вимогах публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

В решті зазначені рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя