У х в а л а

08 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що рішенням Краснолучського міського суду Луганської області від 29 жовтня 2002 року з ОСОБА_4 на його користь було стягнуто бог у розмірі 53 700 грн. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду як у добровільному порядку, так і в примусовому. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 01 грудня 2002 року по 30 червня 2012 року в розмірі 15 547 грн, інфляційні витрати за вказаний період у розмірі 55 364 грн 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 % річних від простроченої суми за період з 01 серпня 2009 року по 01 серпня 2012 року в розмірі 2685 грн та інфляційні витрати за вказаний період у розмірі 9 075 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_3 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року залишено без змін.

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: ч. ч. 2, 3 ст. 267, ч. 2 ст. 625 ЦК України, заявник послався та додав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року та від 17 вересня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року та від 17 вересня 2014 року, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення суду касаційної інстанції ухвалені у справах, де предмет спору, зміст позовних вимог не є тотожними та ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

О.В. Попович

В.О. Савченко