У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно і рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (надалі по тексту Фонд), ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 в якому просив: 1) визнати неправомірним та скасувати договір № 3 від 24 січня 2012 р. купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, укладений між ТзОВ «Житловий комплекс УжНУ» та громадянкою ОСОБА_3; 2) скасувати: свідоцтво право власності на нерухоме майно від 25 квітня 2012 р., 3) скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 472 від 21.12.2011 та № 108 від 18.04.2012 року; 4) скасувати витяг Про державну реєстрацію прав № 34200824 від 21.05.2012 р. КП «БТІ м. Ужгорода» на право власності ОСОБА_4; 5) зобов'язати Закарпатське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 152 ЦПК України внести доповнення та зміни до Договору № 4 від 06.09.2011 р. у відповідності до вимог Постанови КМУ № 509 від 9 червня 2010 р. із затвердженою рахунку 4290 гр. за 1 кв. метр доступного житла за адресою АДРЕСА_1, а також чітко зазначити - «Частка - грошових коштів ОСОБА_2 (70 %), необхідних для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки, становить 234898,80 грн.; сума винагороди за обслуговування коштів, що становить 0,7% вартості договору - становить 2349 грн.; 6) зобов'язати внести зміни в Довідку № 628 від 06.09.2011 р. АТ «Ощадбанка», а саме «залишок суми коштів, необхідний для внесення кандидатом за власний рахунок 234898,00, а також стягнути з Фонду судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та Фондом 06.09.2011 року укладено Договір про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла, предметом якого є домовленість сторін щодо обслуговування коштів з метою фінансування будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки та отримання у власність позивачем об'єкта фінансування. За умов вказаного договору, сторонами погоджено, що державна підтримка надається у розмірі 100 669,00 грн., а частка грошових коштів позивача необхідних для будівництва доступного житла за державної підтримки, становить 408311,00 грн., а також сума винагороди за обслуговування коштів, що становить 0,7 відсотка вартості договору в сумі 3562,86 грн., які позивач зобов'язався внести на поточний рахунок, відкритий ним в АТ «Державний ощадний банк України».

Вказує на те, що дана угода повинна відповідати вимогам чинного законодавства України, однак Фондом, в особі директора Дудчук Г.П., протиправно в односторонньому порядку в порушення вимог Постанови КМУ від 9 червня 2010 р. № 509 - в підписаному ними договорі завищено граничну вартість 1 кв. метра загальної площі доступного житла трикімнатної квартира з 4290 грн. - аж на 6507,03 грн.,

Крім того вказує, що 03 січня 2012 року йому надійшло офіційне запрошення з'явитись на до Фонду та запропоновано підписати Додатковий договір від 3 січня 2012 р., який базується на ціні 1 кв. метр 6507,03 грн. та про зменшення розміру 3 кімнатної квартири по даних БТІ м. Ужгорода, про зміну адреси «доступного житла»: АДРЕСА_2. Вказує, що офіційна здача в експлуатацію 15 квартирного будинку відбулось нібито 20 грудня 2012 р., однак його про це не повідомляли.

Пізніше йому стало відомо, що відповідач незаконно в односторонньому поряду розірвано Договір № 4, а вказану квартиру незаконно перепродав ОСОБА_3 Наводить свої міркування незаконності придбання ОСОБА_3 вказаної квартири.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2013 року та додатковим рішення цього ж суду від 04 грудня 2013 року у задоволення позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів від 11.07.2014 року зупинено апеляційне провадження по даній справі до набранням законної сили судового рішення у справі, за позовом ОСОБА_2 до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» про зобов'язання вчинити певні дії та визнання недійсним одностороннього розірвання правочину. Ухвалою колегії суддів від 29.10.2014 р. відновлено провадження по даній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2013 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, а апеляційна скарга на додаткове рішення - відхиленню, зважаючи на наступне.

З позовної заяви вбачається, що однією з позовних вимог ОСОБА_2 є зобов'язання внести зімни договору №4 від 06.09.2011 року у відповідності до вимог Постанови КМУ №509 від 09.06.2010 року із затвердженого розрахунку 4290 грн. за 1 кв.м. житла.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що раніше ОСОБА_2 уже пред'являв позов до Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в якому однією з позовних вимог було зобов'язати відповідача укласти зімни до договору від 06.09.2011 року №4, які базуються на граничній вартості житла в розмірі 4290 грн. за 1 кв.м. передбаченій Постановою КМУ від 09.06.2010 року №509 (далі по тексту - Позов 1) (т.1 а.с.54.)

Вказані позовні вимоги є тотожними, оскільки співпадають сторони (ОСОБА_2 та Закарпатське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»), підстави та предмет (внесення ідентичних змін до договору).

Рішенням колегії судді судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю в тому чисті і щодо позовної вимоги про зобов'язання внести зімни до договору. Рішення апеляційного суду набрало законної сили.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду постановлене з приводу спору між тими самими сторонами про той саме предмет і з тих саме підстав.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги щодо внесення змін до договору підлягає скасування із закриттям провадження в даній частині.

Щодо інших позовних вимог ОСОБА_2, то такі ґрунтуються та випливають виключно із правовідносин які виникли в результаті укладеного Договору між ним та Фондом про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 06.09.2011 року із подальшою їх трансформацію та розвитком в інші правовідносини на підставі юридичних фактів, які на думку позивача, виникли протиправно та порушують його суб'єктивні права.

Разом з тим як встановлено матеріалами справи, Фонд, в односторонньому поряду розірвав вказаний договір на підставі абзацу 4 п.2.11 Договору про що письмово повідомив ОСОБА_6 12.01.2012 р. (т.1 а.с.108).

Зазначене розірвання договору в односторонньому порядку ОСОБА_2 було оскаржено до суду, і як уже зазначалось, рішенням колегії судді судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.117-126).

Отже на час розгляду даної справи в судді апеляційної інстанції вказаний договір є розірваний і у відповідності до ч.2 ст. 653 ЦК України зобов'язання сторін по даному договору припинилися.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи в позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції констатував, що вказаний договір є розірваним, а зобов'язання між Фондом та ОСОБА_2 по вказаному договору є припиненими. Подальша реалізація вказаної квартири ОСОБА_7 не впливає та не порушує суб'єктивні права ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки, відповідно до вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і судом першої інстанції на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що після розірвання Договору на придбання вказаного об'єкта нерухомості, права позивача ОСОБА_2 у зв'язку з подальшим відчуженням вказаного об'єкта іншій особі (відповідачу ОСОБА_7.) не порушуються.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області керуючись статтями 307, 308, 310, 313-315 ЦПК,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2013 року задовольнити частково, а апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 04 грудня 2013 року відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 вересня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про внесення змін до договору №4 від 06.06.2011 року скасувати та в цій частині закрити провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

В решті рішення та додаткове рішення суду від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді :