Справа № 216/2687/14-ц
Номер провадження 2/216/1761/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16.07.2014 Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу
у складі: головуючого судді: Філатова К.Б.,
при секретарі: Малиця С. О.
розглянув у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», ОСОБА_4, про стягнення майнової та моральної шкоди;-
Зазначеною вище довіреністю позивачу наданий весь спектр прав та обовязків, в тому числі, повязаних з дорожньо-транспортними пригодами.
В результаті зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобіль яким керував позивач, зазнав значних механічних ушкоджень.
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року по справі №216/8625/13 п (3/216/1711/13) відповідача було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення
Таким чином, саме відповідачем завдана шкода та саме він є винним у дорожньо-транспортній пригоді.
В добровільному порядку відшкодувати шкоду відповідач відмовляється, тому позивач був змушений звернутись до суду. Згідно з калькуляцією вартість ремонту автомобіля позивача становить: вартість робіт - 11 538,00 грн.; вартість матеріалів 8 892, 00 грн. Загально сума матеріальних збитків становить 20 430,45 грн.
Страхову організацію ПрАт «АСК «ІНГО Україна» було повідомлено про страховий випадок та виконано всі обовязки, які передбачені ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Керуючись ст.35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було подано заяву для отримання страхового відшкодування, зі всіма документами, що вимагалися.
25 березня 2014 року позивачем був отриманий лист вих. №107676 від 04.03.2014 року яким повідомлено, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 8 720,87 грн. франшиза 510,00 грн.
Таким чином, відповідачем підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі:
20 430,45 грн. (розмір фактичної матеріальної шкоди) - 8 720,87 грн. (страхова виплата) = 11 709,58 грн.
Окрім матеріальної шкоди відповідачем було завдано позивачу моральну шкоду яка полягає в наступному: позивач зазнав душевного стресу під час дорожньо-транспортної пригоди; з тих пір він постійно знаходиться в стресовому стані, адже в країні нестабільна економічна ситуація, а від цього залежить вартість робіт та матеріалів необхідних для ремонту автомобіляє. Крім того, до сьогоднішнього дня позивач та його родина позбавлені можливості користуватися автомобілем, адже у позивачав відсутні грошові кошти на здійснення ремонту, а відповідач відмовився відшкодовувати завдану матеріальну шкоду. Дружина позивача ОСОБА_6, 20 січня 2014 року була вимушена подати до реєстраційної служби документи про закриття підприємницької діяльності та шукати іншу роботу, яку до сьогоднішнього дня знайти так і не змогла. Подача документів про закриття підприємницької діяльності викликана тим, що нею здійснювалась підприємницька діяльність за КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами і для того, щоб у неї була можливість вести підприємницьку діяльність я щоранку її відвозив з товаром та пообіді забирав (доречи в постанові по справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності зазначено час дорожньо-транспортної пригоди), але після дорожньо-транспортної пригоди у позивача відсутня така можливість і дружині прийшлось припинити підприємницьку діяльність, що веде до постійних сварок, конфліктів та непорозумінь у сім'ї. Порушено звичайний устрій життя позивача, адже він змушений їздити по різних інстанціях, збирати довідки та інші документи для отримання коштів за пошкоджений автомобіль, які до сьогоднішнього дня ним так і не отримані.
Все вищевикладене призводить до моральних страждань, що вже позначилось на емоційному стані позивача, не дозволяє йому нормально спати, він став нервовим, часто змінюється настрій, що робить важким спілкування з людьми. Зявилось почуття провини перед родиною за ситуацію яка склалась, за відсутність можливості здійснити ремонт автомобіля.
Саме тому позивачу доводиться звертатись до суду та просити допомоги у відшкодуванні завданої моральної шкоди.
Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10 000 (десять тисяч),00 грн. , адже він та його родина, станом на 01.04.2014 року, майже 5 (пять )місяців без автомобіля, вони з дружиною втратили заробіток, а тому він вважає, що навіть ця сума не покриває в повному обсязі ті страждання, які своїми протиправними діями та відмовою від добровільної сплати різниці між розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою спричинив відповідач.
Просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 11 709, 58 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.; судові витрати по справі.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, предоставив суду заяву, у якій просять суд розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо постановлення заочного рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про причини неявки не повідомив. З позовними вимогами він ознайомлений. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Треті особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися, від ОСОБА_4 є заява про розгляд справи у його відсутність.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року по справі № 216/8625/13 п (3/216/1711/13) відповідача було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.15). Таким чином, саме відповідачем завдана шкода та саме він є винним у дорожньо-транспортній пригоді.
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
В добровільному порядку відшкодувати шкоду відповідач відмовляється, тому позивач був змушений звернутись до суду. Згідно з калькуляцією вартість ремонту автомобіля позивача становить: вартість робіт - 11 538,00 грн.; вартість матеріалів 8 892, 00 грн. Загально сума матеріальних збитків становить 20 430,45 грн.(а.с.17)
Страхову організацію ПрАт «АСК «ІНГО Україна» було повідомлено про страховий випадок та виконано всі обовязки, які передбачені ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Керуючись ст.35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було подано заяву для отримання страхового відшкодування, зі всіма документами, що вимагалися.
25 березня 2014 року позивачем був отриманий лист вих. №107676 від 04.03.2014 року яким повідомлено, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 8 720,87 грн. франшиза 510,00 грн.(а.с.16)
Згідно абзацу 3 п. 16 Постанови №4 ВССУ при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4. ст. 1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, відповідачем підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі: 20 430,45 грн. (розмір фактичної матеріальної шкоди) - 8 720,87 грн. (страхова виплата) = 11 709,58 грн.
Відповідно до п. 14 Постанови № 4 ВССУ при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.
Відповідно до п. 4 постанови №4 ВССУ розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до п. 6 постанови №4 ВССУ особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
А отже, чинним законодавством України саме на відповідача покладений обовязок відшкодувати завдану шкоду.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, на відповідній правовій підставі вододіючою транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тільки у випадку недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування причиненої шкоди, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплати (страхового відшкодування), яке в совою чергу регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Окрім матеріальної шкоди відповідачем було завдано позивачу моральну шкоду яка полягає в наступному: позивач зазнав душевного стресу під час дорожньо-транспортної пригоди; з тих пір він постійно знаходиться в стресовому стані, адже в країні нестабільна економічна ситуація, а від цього залежить вартість робіт та матеріалів необхідних для ремонту автомобіля. Крім того, до сьогоднішнього дня позивач та його родина позбавлені можливості користуватися автомобілем, адже у позивача відсутні грошові кошти на здійснення ремонту, а відповідач відмовився відшкодовувати завдану матеріальну шкоду. Дружина позивача ОСОБА_6, 20 січня 2014 року була вимушена подати до реєстраційної служби документи про закриття підприємницької діяльності та шукати іншу роботу, яку до сьогоднішнього дня знайти так і не змогла. (а.с.20,21,22) Подача документів про закриття підприємницької діяльності викликана тим, що нею здійснювалась підприємницька діяльність за КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами і для того, щоб у неї була можливість вести підприємницьку діяльність я щоранку її відвозив з товаром та пообіді забирав (доречи в постанові по справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності зазначено час дорожньо-транспортної пригоди), але після дорожньо-транспортної пригоди у позивача відсутня така можливість і дружині прийшлось припинити підприємницьку діяльність, що веде до постійних сварок, конфліктів та непорозумінь у сім'ї. Порушено звичайний устрій життя позивача, адже він змушений їздити по різних інстанціях, збирати довідки та інші документи для отримання коштів за пошкоджений автомобіль, які до сьогоднішнього дня ним так і не отримані.
Все вищевикладене призводить до моральних страждань, що вже позначилось на емоційному стані позивача, не дозволяє йому нормально спати, він став нервовим, часто змінюється настрій, що робить важким спілкування з людьми. Зявилось почуття провини перед родиною за ситуацію яка склалась, за відсутність можливості здійснити ремонт автомобіля.
Саме тому позивачу доводиться звертатись до суду та просити допомоги у відшкодуванні завданої моральної шкоди.
Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10 000 (десять тисяч),00 грн. , адже я він та його родина, станом на 01.04.2014 року, майже 5 (пять )місяців без автомобіля, вони з дружиною втратили заробіток, а тому він вважає, що навіть ця сума не покриває в повному обсязі ті страждання, які своїми протиправними діями та відмовою від добровільної сплати різниці між розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою спричинив відповідач.
Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно п. 3 Постанова №4 ВССУ Позови, що виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, предявляються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК. При цьому суд має враховувати право позивача на предявлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди (частини третя, шоста статті 110 ЦПК).
Відповідно до п. 13 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року (надалі Постанова №4 ВССУ) враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 130, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 23, 386, 395, 396,1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 61, 79, 88, 110, 118, 119 ЦПК України, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року,

Позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 11 709 (одинадцять тисяч сімсот девять),58 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч), 00 грн.; та судові витрати по справі в розмірі 443,60 грн. (що складається 243,60 грн. сплата судового збору, 200,00 грн. - сплата за оформлення нотаріальної довіреності на імя представника).
Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом надання заяви про скасування заочного рішення в Центрально-Міській районний суд.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 протягом десяти днів.

Головуючий суддя: Філатов К. Б.