Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько, ОСОБА_4, внаслідок смерті якого відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 Харківського району Харківської області. Зазначав, що він є єдиним спадкоємцем батька першої черги та фактично прийняв спадщину.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов, у якому просила встановити факт прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_4, батька ОСОБА_1, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Харківського району Харківської області.

Позов мотивувала тим, що Ѕ частина вказаного житлового будинку належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 9 липня 1970 року та зареєстрована на ім'я спадкодавця. Вона є рідною онукою ОСОБА_4 і єдиним його спадкоємцем за заповітом, але не могла вчасно оформити спадщину, оскільки її батько ОСОБА_1 утримував у себе заповіт, складений 3 червня 1993 року на її ім'я дідом. Вказувала, що її батько ОСОБА_1 не належить до категорії осіб, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, не здійснював догляд за хворим батьком, не брав участі в його лікуванні і похованні. Оскільки вона проживала разом із спадкодавцем, надавала йому за життя допомогу та понесла витрати на поховання, вважала, що її позов підлягає задоволенню.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від

30 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявленого позову. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що складається з Ѕ частини житлового будинку, розташованого в смт. Рогань Харківського району Харківської області по АДРЕСА_1 після її діда ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що право на спадщину за заповітом набула онука спадкодавця ОСОБА_3, яка за життя мешкала разом із спадкодавцем, а після його смерті вступила у фактичне управління спадковим майном, дії, вчинені нею після смерті спадкодавця, свідчать про прийняття спадщини, а не про відмову від спадкування за заповітом.

Висновок судів відповідає вимогам закону та матеріалам справи і доводами касаційної скарги не спростований.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада

2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Карпенко

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар