Справа № 457/1600/14-ц
провадження №2/457/443/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСББ №43 «Діброва» про визнання права власності на самочинно добудоване нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ №43 «Діброва» про визнання права власності на самочинно добудоване нерухоме майно, а саме: просить визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м. Позивач мотивує позов тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 35,3 кв.м.

З метою покращення житлових умов та приведення квартири у відповідність до санітарних вимог, позивачами добудовано веранду до квартири, внаслідок чого збільшено допоміжну площу на 14 кв.м., житлову на 0.1 кв.м.

Зазначене вище будівництво здійснено на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСББ №43 «Діброва». Проте позивачем не було отримано дозволу на виконання будівельних робіт, тому дана добудова є самочинною. Коли позивач звернувся до реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції для реєстрації зазначеного нерухомого майна, то йому порадили звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСББ №43 «Діброва» в судове засідання не з'явився, однак до суду поступила заява представника ОСББ №43 «Діброва» ОСОБА_2, згідно якої остання просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 35,3 кв.м, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на житло. З метою покращення житлових умов та приведення квартири у відповідність до санітарних вимог, позивами самовільно добудовано веранду до квартири, внаслідок чого збільшено допоміжну площу на 14 кв.м., житлову на 0.1 кв.м.

Згідно ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відовідно до ч.13 Постанови №6 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самовільного будівництва)» вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК.

Встановлено, що позивач дійсно без проектної та дозвільної документації прибудував до належної йому квартири, яка знаходиться на першому поверсі, спірну добудову, тобто здійснили самовільне будівництво, однак проведена ним добудова не порушує прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Будівництво (реконструкція) позивачами будинку не порушує також цільового призначення земельної ділянки, яка виділена для обслуговування житлового будинку.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що незаборонені законом, зокрема із правочинів, ч. 2 цієї статті, передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відовідно до ч.16 Постанови №6 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самовільного будівництва)» позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що відповідач (власник земельної ділянки) не заперечує щодо задоволення позову, самочинне будівництво спірного нерухомого майна здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що судом не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації будинку, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення такого і визнання за позивачем права власності на квартиру з урахуванням самочинно проведеної добудови до квартири.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 179,212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,6 кв.м., житловою - 35,4 кв.м., з врахуванням добудови веранди літ. 1-6 пл. 14,2 кв.м.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук