Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 червня 2009 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 18.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у сумі 13 285,70 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 18.02.2018 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 18.02.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 12 140,30 доларів США.

За таких обставин, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4 зі зняттям з реєстраційного обліку із зазначеної квартири .

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 червня 2009 року даний позов - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 93 480,31 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2014 року заву ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

Після чого апелянти оскаржили саме заочне рішення відповідно до приписів ст. 231 ЦПК України.

В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Також вказують, що банк в порушення п.8.1.2 кредитного договору звернувся до суду на 100 день після прострочення оплати платежу, а не через 120 днів. Вважають, що суд не мав права ухвалювати заочного рішення, чим порушено норми процесуального права. Крім того наводять доводи щодо незаконності ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2014 року, яку також просять скасувати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що 18.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у сумі 13 285,70 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 18.02.2018 року (а.с.5-8).

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 18.02.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 12 140,30 доларів США. Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється, а відтак такий правомірно взято до уваги судом.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права, які були чинними на момент ухвалення судового рішення.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року так як сам по собі даний Закон не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд і не міг його застосувати, адже такого Закону тоді ще не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду з огляду на законодавство, яке існувало на час його ухвалення.

Також безпідставним є посилання апелянтів на порушення банком п.8.1.2 кредитного договору, згідно якого у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Тобто даним пунктом кредитного договору сторони фактично встановили новий термін повернення кредиту в повному обсязі (остаточного виконання зобов'язання) у разі порушення строків повернення кредитних коштів. Однак, встановлення такого терміну остаточного виконання зобов'язання не позбавляє банк вимагати дострокового повернення кредитних коштів відповідно до приписів ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає приписам ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», так як в ньому не визначено початкову ціну продажу предмета іпотеки, у зв'язку з чим в цій частині рішення підлягає зміні. При цьому виходячи з принципу свободи договору, колегія суддів вважає, що початкову вартість предмета іпотеки слід встановити в розмірі погодженої сторонами в п.33.4 іпотечного договору, а саме в сумі 86 572 грн.

З приводу посилання апелянтів на порушення судом норм процесуального права, а саме неправомірного проведення судом заочного розгляду справи, то колегія суддів відхиляє такі доводи апеляції, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Що стосується посилання апелянтів на незаконність ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2014 року, то колегія суддів констатує, що ухвала про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення відповідно до ст. 293 ЦПК України самостійному апеляційному оскарженню не підлягає. Однак зважаючи на приписи ч.2 ст. 293 ЦПК України, колегія суддів розцінює дані доводи апеляції як заперечення на вказану ухвала, та вважає за необхідне дати такій ухвалі оцінку.

Згідно ст. 232 ЦПК України заочне рішення може бути скасоване за наявності одночасно двох умов: поважність причини неявки відповідача в судове засідання та істотність для правильного вирішення справи доказів, на які посилається відповідач у заяві.

Колегія суддів констатує, що апелянти-відповідачі були належним чином повідомлені про судові засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с.22, 23, 25, 28) і в самій заяві ними не наведено поважних причин неявки в судове засідання. Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у заяві про перегляд заочного рішення на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не має істотного значення для справи, так як такий Закон не діяв на момент ухвалення заочного рішення. Таким чином судом першої інстанції законно та обґрунтовано залишено без задоволення заяву про перегляд заочного рішення.

Керуючись ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 червня 2009 року, доповнивши другий абзац резолютивної частини рішення наступною фразою: «з встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки в сумі 86 572 грн.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді