Справа № 2/489/2787/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2014 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивачка вказувала на те, що їй, її бабусі ОСОБА_4 та сину ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Останній рік свого життя бабуся хворіла, потребувала постійного догляду, тому вони перевезли її жити до її матері, ОСОБА_5 - доньки ОСОБА_4

ОСОБА_5 доглядала за своєю матір'ю ОСОБА_4 Після смерті бабусі мати похоронила її та розпорядилася належними їй речами: забрала холодильник, диван-ліжко, килим, родинну ікону, а також роздала особисті речі бабусі. Після смерті бабусі вона приймала участь у витратах по утриманню квартири, в проведенні ремонту, періодично проживала у кімнаті, якою користувалася бабуся.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки вказаної квартири.

Позивачка, як донька померлої та спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2.

Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1, з тих підстав, що за життя ОСОБА_5 належним чином не оформила право власності на частку вказаної квартири.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити, що частки в квартирі АДРЕСА_1 є рівними і кожному з співвласників, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить право власності по 1/3 частці квартири, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

У листопаді 2014 року позивачка, письмово уточнивши свій позов, просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_3 подав заяву про залишення його позову про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру без розгляду.

Ухвалою суду від 22.12.2014 року його позов залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами), передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113).

Згідно з ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є донькою ОСОБА_5, яка в свою чергу є донькою ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 вересня 1994 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки вказаної квартири.

Як вбачається з відповіді Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, що надійшла 05.11.2014 року на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

На момент смерті спадкодавиці разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 була прописана її онука: позивачка ОСОБА_1

ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за іншою адресою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що її мати фактично вступила в управління майном після смерті своєї матері, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину.

На підтвердження своїх доводів позивачка вказувала на те, що ОСОБА_5 здійснила поховання ОСОБА_4, після її смерті забрала речі домашнього побуту: холодильник, диван-ліжко, килим, родинну ікону. З моменту смерті матері вона приймала участь в утриманні квартири, в проведенні ремонту, сплачувала комунальні послуги, користувалася квартирою, періодично проживаючи в ній.

Зазначені обставини повністю підтверджуються наявними матеріалами справи та поясненнями свідків в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, вона належить їй з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08.08.2011 року була заведена спадкова справа №12/2011 за заявою її доньки, позивачки у справі, ОСОБА_1

Постановою нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.09.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В силу статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі.

В роз'ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року (надалі - Пленум), у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Право власності на вказану квартиру ОСОБА_4 та її онуки набули згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження органу приватизації ЖКВ ВО «Зоря» від 19.09.1994 року.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не заперечували проти визначення померлому співвласнику 1/3 частки вказаної квартири.

Таким чином, співвласниками квартири за домовленістю була визначена частка спадкодавці ОСОБА_4 у квартирі розмірі - 1/3.

Тобто, саме цю частку квартири успадкувала ОСОБА_5, фактично вступивши в управління спадковим майном, після смерті ОСОБА_4

В свою чергу, ОСОБА_1 успадкувала вказану частку квартири після смерті ОСОБА_5, оскільки прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська