АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2965/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 55 Мельничук Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСкіця М. І.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріМатюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно наказу № 26-к від 04 квітня 2011 року він був зарахований на роботу до ДП «Уманське лісове господарство» помічником лісничого Юрківського лісництва в порядку переводу.

19.01.2012 року він був переведений на посаду в.о. лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу № 9-н від 19.01.2012 року.

06.06.2012 року він був призначений на посаду лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу № 42 від 11.06.2012 року.

19.04.2013 року він звернувся із заявою до директора ДП «Уманське лісове господарство» про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року.

В зв»язку з тим, що отримувати таку заяву та відповідно реєструвати її, посадові особи відповідача відмовились, він 19 квітня 2013 року рекомендованим листом з повідомленням та описом направив вищевказану заяву на адресу відповідача.

До заяви були також долучені копія паспорта, копія ідентифікаційного номера, та копія свідоцтва про народження доньки. На протязі місяця відповідач розглядав його заяву і лише 21 травня 2013 року була надана відповідь, яку він отримав 23.05.2013 року про те, що його заява про надання відпустки по догляду за дитиною не може бути розглянута в зв'язку з тим, що вона подана з недотриманням вимог ч.4 ст.20 Закону України «Про відпустки», а тому до 31.05.2013 року був наданий термін для усунення недоліків.

28.05.2013 року позивачем на виконання вимог відповідача були надані наступні документи: довідка з місця роботи дружини, копія трудового договору, копія трудової книжки, довідка з місця проживання. Вказані документи були отримані юристом ДП «Уманське лісове господарство» ОСОБА_7 28.05.2013 року, про що мається відмітка в заяві. Після надання додаткових документів минуло 10 днів, а рішення щодо розгляду заяви про надання відпустки по догляду за дитиною не прийнято.

Вказані обставини вимусили його звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд зобов'язати відповідача в особі директора ДП «Уманське лісове господарство» оформити наказ про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22 квітня 2013 року до досягнення нею 3-х річного віку

Крім того просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 10000 грн., зазначаючи, що такі неправомірні дії, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 подав до суду позовну заяву до ДП "Уманське лісове господарство" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка ухвалою суду від 07.10.2014 року була об'єднана в одне провадження з позовом ОСОБА_6 до ДП "Уманське лісове господарство" про захист порушеного права на відпустку.

В позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачем ОСОБА_6 ставиться питання про поновлення його на роботі лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство», стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до день ухвалення рішення судом з розрахунку 155 грн. 33 коп. (середній заробіток за 1 день), стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000 грн., стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

При цьому позивач вказував про те, що наказом № 56-к від 27 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади лісничого Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство" на підставі статті 40 п.4 КЗпП України по причині відсутності на роботі без поважних причин.

Позивач вважає, що на роботу він не виходив тому що здійснює догляд за донькою до досягнення нею 3-х річного віку, має право на таку відпустку, однак це право не визнається відповідачем, що є поважною причиною, тоді як у відповідності до вимог закону прогулом вважається невихід на роботу без поважних причин.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 3 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано відповідача ДП "Уманське лісове господарство" видати наказ про надання ОСОБА_6 відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення донькою 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року.

Поновлено ОСОБА_6 на роботі лісничого Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство" з 27.08.2013 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ДП "Уманське лісове господарство" на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.08.2013 року по 03.03.2014 року в розмірі 28979 грн. 37 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг в розмірі 4500 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Уманське лісове господарство», посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, котрим ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про захист порушеного права на відпустку та зобов'язання відповідача видати наказ про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, суд виходив з того, що заява ОСОБА_6 про надання такої відпустки підлягала до задоволення відповідно до ч. 7 ст. 179 КЗпП України.

Суд вважав, що з урахуванням вимог ч.ч. 3, 7 ст. 179, ст. 181 КЗпП України, ст. ст. 18, 20 Закону України "Про відпустки" та того, що 10 квітня 2013 року мати дитини ОСОБА_8, перервала цю відпустку й приступила до роботи і з 10 квітня 2013 року їй припинено виплату допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", підстав для відмови у наданні відпустки позивачу у підприємства не було.

З даним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Частиною сьомою статті 179 КЗпП встановлено право використання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повністю або частинами, зокрема, батьком дитини. Ця норма кореспондується з положеннями статтей 18 і 20 Закону N 504/96-ВР.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки» особам, зазначеним у ч. 3 ст. 18 цього Закону, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини проте, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено ( із зазначенням дати).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу № 42 від 11.06.2012 року ОСОБА_6 був призначений на посаду лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство». (а.с. 7)

19 квітня 2013 року ОСОБА_6 на підставі ст. 179 КЗпП України звернувся до керівництва ДП «Уманське лісове господарство» із заявою про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_3, 2012 року народження до досягнення нею трьохрічного віку, починаючи з 22 квітня 2013 року. (а.с. 8)

З листа ДП «Уманське лісове господарство» вбачається, що заява позивача була розглянута, проте у зв'язку з недотриманням останнім вимог ч. 4 ст. 20 ЗУ «Про відпустки», йому було надано строк для усунення недоліків до 31.05.2013 року. (а.с. 13)

28 травня 2013 року ОСОБА_6 направив на адресу відповідача довіку з місця роботи дружини, копію трудової книжки та довідку з місця проживання. Проте документів, зазначених у ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки» не надав.

Слід зазначити, що на запит ДП «Уманське лісове господарство» Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради листом за № 2079/08 від 27.05.2013 р. повідомило, що дружина позивача перебуває на обліку як одержувач допомоги по догляду за дитиною ( а.с. 129-132).

06 червня 2013 року ДП «Уманське лісове господарство» відмовило позивачеві у наданні відпустки по догляду за дитиною через те, що його дружина знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального розвитку населення, як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Тобто заява від 19.04.2013 р. була реалізована і ОСОБА_6 було відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною.

Також слід зазначити, що лише 21 червня 2013 року позивачем отримана довідка Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Міністерства праці та соціальної політики, з приміткою на довідці, що виплата допомоги дружині позивача по догляду за дитиною до 3-х років припинена з 10.04.2013 року. (а.с. 44, 137)

Належно оформлені документи щодо надання йому відпустки по догляду за дитиною до трирічного віку ОСОБА_6 направив лише в кінці червня 2013 року, тобто після відмови в наданні йому такої відпустки, проте повторної заяви до ДП «Уманське лісове господарство» він не подавав, тому рішення повторно не приймалося і було постановлено питання про звільнення ОСОБА_6. з займаної посади за невихід на роботу без поважної причини починаючи з 13 травня 2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що за умови незакінчення терміну вказаної відпустки та лише за наявності зазначеної вище довідки щодо припинення виплати матері дитини допомоги по догляду за дитиною, батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Також колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6. про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пп. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У пункті 24 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз»яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Судом установлено, що з 08.01.2013 р. по 12.05.2013 р. ОСОБА_6. перебував на лікарняному і як зазначалось вище 19.04.2013 р. подав заяву про надання йому відпустки по догляду за дитиною починаючи з 22.05.2013р.( а.с. 8).

Листом від 25.04.2013 р. юрисконсультом ДП «Уманське лісове господарство» було запрошено ОСОБА_6 для надання необхідних документів для вирішення питання про надання відпустки ( а.с. 122-123).

Листом від 21.05.2013 р. адміністрація ДП «Уманське лісове господарство» запропонувала ОСОБА_6 подати належно оформлену заяву про надання відпустки по догляду за дитиною в строк до 31.05.2013р. і відповідно строк розгляду заяви було продовжено на 45 діб та роз»яснено, що у разі ненадання необхідних документів в задоволенні заяви буде відмовлено ( а.с.124-126).

Також з матеріалів справи вбачається, що 04.06.2013 р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку ( а.с.1-4).

Лише 21.06.2013 р. представник ОСОБА_6. направив поштою ДП «Уманське лісове господарство» копію довідки Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Міністерства праці та соціальної політики, з приміткою на довідці, що виплата допомоги дружині позивача по догляду за дитиною до 3-х років припинена з 10.04.2013 року, а сама заява про припинення виплати датована 28.05.2013р. (а.с.135).

Слід також зазначити, що адміністрацією ДП «Уманське лісове господарство» приймались міри, в тому числі і шляхом відвідування позивача за його місцем проживання для встановлення причин відсутності на роботі і надано було можливість до 02.08. 3013 р. обґрунтувати підстави невиходу на роботу (а.с. 95, 96, 98-101).

З наведеного вище вбачається, що до вищезазначеної дати адміністрацією ДП «Уманське лісове господарство» було надано можливість ОСОБА_6 подати заяву про надання йому відпустки по догляду за дитиною з додатком всіх документів, що передбачені ст. 20 Закону України «Про відпустки», ураховуючи, що у задоволенні заяви від 19.04.2013р. було відмовлено.

Відносно ненадання відпустки по догляду за дитиною та законності звільнення ОСОБА_6 проводилась перевірка територіальною державною інспекцією України з питань праці в Черкаській області, за результатами якої встановлено, що порушень законодавства з боку ДП «Уманське лісове господарство» в питанні не надання ОСОБА_6 відпустки по догляду за дитиною не виявлено, а дії ДП «Уманське лісове господарство» повністю обґрунтовані.

30.07.2013р. адміністрація ДП «Уманське лісове господарство» звернулась до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_6. по п.4 ст. 40 КЗпП України і рішенням профспілкового комітету така згода була надана ( а.с.103-106, 182-184).

Наказом № 56-к від 27 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади лісничого Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство" на підставі статті 40 п.4 КЗпП України по причині відсутності на роботі без поважних причин ( а.с. 65).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ураховуючи, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, слід виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа, передбачених ст. 57 ЦПК України. При цьому відсутність працівника може підтверджуватися не тільки письмовими доказами, а й показаннями свідків та іншими доказами.

Відсутність ОСОБА_6. на робочому місці не заперечується і ним самим, однак підставою невиходу на роботу ним зазначалась єдина підстава, як необхідність догляду за дитиною, однак матеріали справи беззастережно свідчать, що адміністрацією ДП «Уманське лісове господарство» приймались всі міри для врегулювання ситуації з відпусткою, а позивачем дії адміністрації фактично ігнорувались.

Наведене свідчить, що волевиявлення адміністрації ДП «Уманське лісове господарство» щодо ініціювання звільнення ОСОБА_6 з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України започаткувалось 30.07.2013р., тобто з часу звернення до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення і відповідно звільнення ОСОБА_6 з роботи було проведено з дотриманням приписів ст. ст. 43, 148 КЗпП України.

З урахуванням вказаного та положень частини 2 статті 214 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не в повній мірі з»ясував обставини справи, не надав належної оцінки як доводам так і запереченням сторін і дійшов передчасного, і як наслідок, до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З наведеного вище випливає, що зробивши невідповідні обставинам справи висновки і неправильно застосувавши норми матеріального права місцевий суд прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 218 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» - задоволити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2014 року по даній справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :