Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Берегівської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2004 року ОСОБА_2, яка у зв'язку з одруженням змінила прізвище на ОСОБА_2, та ОСОБА_5 спільно придбали квартиру АДРЕСА_3 м. Берегово Закарпатської області. Згодом чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до власників решти квартир у цьому будинку з проханням надати їм згоду на перепланування та переобладнання квартири № 1 під піцерію та проведення реконструкції підвального приміщення під зазначеною квартирою, на що ті погодилися. Підвал будинку складається з трьох приміщень, які знаходяться під квартирами № 1- № 3. Однак, згідно письмової згоди, наданої власниками решти квартир,останні відмовилися від свого права власності лише на підвальне приміщення під квартирою № 1, а підвальні приміщення під квартирами № 2 - № 3 і надалі залишалися у спільному користуванні всіх мешканців будинку.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 її частку у квартирі № 1, у результаті чого стала власником всієї квартири. На початку літа 2011 року ОСОБА_2 самовільно захопила підвальні приміщення під квартирами № 2 і № 3, після чого були розпочаті роботи з їх реконструкції. Мешканців будинку більше туди не пускали, щоб обмежити доступ до підвалу, на обох його вхідних дверях були замінені замки. Це викликало невдоволення серед мешканців, особливо після того, як були порушені комунікації будинку в ході виконання будівельних робіт. Але ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_4 ігнорували зауваження мешканців будинку. У серпні 2011 року позивач разом з власниками інших квартир будинку звернулися до Берегівської міжрайонної прокуратури Закарпатської області та Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області з приводу самовільного захоплення ОСОБА_2 підвальних приміщень під будинком та виконання будівельних робіт з їх розширення, які можуть призвести до обвалу будинку. З листа останнього від 11 листопада 2011 року № 8066 йому стало відомо, що спірні підвальні приміщення належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, а з листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 30 листопада 2011 року № 7/7-926 - що рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 29 вересня 2004 року № 519 спірні підвальні приміщення були закріплені за квартирою № 1.

У червні 2012 року позивач та власник квартири № 3 ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом про скасування запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні спільним майном. У процесі судового розгляду справи він дізнався про існування рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 24 лютого 2005 року № 52, яким надано дозвіл на оформлення права власності на вбудоване у житловий будинок нежиле приміщення піцерії, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 171,60 кв.м, за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частці за кожним та згідно якого доручено видати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. КП "Берегівське БТІ БРР" доручено провести державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. Вважає, що таке рішення прийняте всупереч нормам Закону, оскільки виконавчий комітет Берегівської міської ради протиправно позбавив власників квартир № 2 - № 6, у тому числі і його, права власності на спірні підвальні приміщення. Оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог закону, відповідно і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на підставі цього рішення є незаконним.

Посилаючись на вказане, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 24 лютого 2005 року № 52; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 359120, видане виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області 11 березня 2005 року та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у справі.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 05 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано п. 2, п. 3, п. 4 рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області «Про затвердження акту Державної технічної комісії про готовність закінченого об'єкта до експлуатації, реконструкції вбудованого нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 від 24 лютого 2005 року № 52. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 359120, видане виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області 11 березня 2005 року. Стягнуто солідарно з виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 114 грн. 70 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому судовому розгляді, Берегівським районним судом ухвалено рішення від 30.10.2014 року, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано п. 2, п. 3, п. 4 рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області «Про затвердження акту Державної технічної комісії про готовність закінченого об'єкта до експлуатації, реконструкції вбудованого нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 від 24 лютого 2005 року № 52. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 359120, видане виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області 11 березня 2005 року, в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на підвальні приміщення АДРЕСА_1. Стягнуто солідарно з виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 114 грн. 70 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема неврахування судом першої інстанції висновків викладених в ухвалі ВССУ від 05.03.2014 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року, що стверджується договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради» від 22 серпня 2007 року (Т.1 а. с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради «Про надання дозволу на закріплення підвалу за квартирою АДРЕСА_3» від 29 вересня 2004 року за № 519, спільні підвальні приміщення, що знаходяться під квартирою АДРЕСА_3 яка є власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (Т.1 а. с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради «Про затвердження акту Державної технічної комісії про закінчення реконструкції вбудованого не житлового приміщення по АДРЕСА_1 від 24 лютого 2005 року № 52 надано дозвіл оформлення права сумісної власності на вбудоване у житловий будинок нежиле приміщення піцерії, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Берегово, загальною площею 171,60 кв.м за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частці за кожним (Т.1 а. с. 12).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 359120 виданого виконавчим комітетом Берегівської міської ради від 11 березня 2005 року, вбачається, що вбудоване у житловий будинок нежиле приміщення піцерії, складається з дев'яти приміщень загальною площею 103,2 кв.м та трьох підвальних приміщень загальною площею 68,4 кв.м (Т.1 а. с. 13).

За змістом ст. ст. 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що підвальні приміщення є допоміжними і видача на ці приміщення свідоцтва про право власності порушує права позивача.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, так як такий не ґрунтується на нормах матеріального права. При цьому судом не в повній мірі враховано висновки викладені в ухвалі ВССУ від 05.03.2014 року, які є обов'язковими згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України.

Зокрема суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 у 2007 році придбав квартиру АДРЕСА_2 без підвальних приміщень, коли право власності на приміщення (у тому числі і підвальні) було зареєстроване по 1/2 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а не за позивачем чи продавцем ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року.

Тобто у силу ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року позивач не є власником підвальних приміщень.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку право позивача не порушено оспорюваним рішенням та свідоцтвом про право власності, а відтак його позовні вимоги не підлягають задоволенню

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 15 ЦК України, ст.ст. 3, 307, 309, 313, 314, 316, ч.4 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Берегівської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді