Справа № 2-924/2014 рік.
Провадження:2/720/751/14.
30.12.2014 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді Вівчар Г.А.
при секретарі Райлян К.О.
за участю: позивача ОСОБА_1.
розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
- про стягнення боргу за договором позики, суд,
Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 23 серпня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 4000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути в строк 10.09.2014 року.
Укладений договір позики підтверджується розпискою від 10.09.2014 року.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримав в повному обсязі просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи в його відсутність в суд не подавав.
У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесенням по справі заочного рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З розписки наданої позивачем датованою 23 серпня 2014 року вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики в розмірі 4000 доларів США які божник зобов'язався повернути в строк до 10.09.2014 року.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.
За правовим висновком Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, який, відповідно до ч.1 ст.360-7 є обов'язковим для всіх судів України, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст..88 ЦПК України належить стягнути 518 грн. 40 коп. понесені витрати при сплаті судового збору та 58 грн. 44 коп. витрати на оплату позивачем судової телеграми про виклик відповідача, що в загальтні1й сумі складають 576 грн. 84 коп., із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.
Керуючись ст..10,59,60,61,88, 208-218 ЦПК України і на підставі ст.. 202, 207, 1046 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого с. Топорівці, Новоселицького району . Чернівецької області на користь ОСОБА_1, проживаючого с. Лукавці, Вижницького району, Чернівецької області, понесені судові витрати в сумі 576 грн. 84 коп..
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

ОСОБА_2 має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.