Справа № 154/3520/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець Л.Ф.
Провадження № 22-ц/773/2018/14 Категорія: 81 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Авраменко Надії Василівни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Авраменко Надії Василівни на ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 05 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 05 грудня 2014 року в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі державний виконавець відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Авраменко Н.В., покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1035 від 19.08.2002 року, виданого Володимир-Волинським міським судом про стягнення з ОСОБА_2, 1975 року народження на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.08.2002 року та до досягнення дитиною повноліття. 17.12.2012 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного документа. Оскільки ОСОБА_2 не виконує рішення суду державний виконавець звернулась з поданням про обмеження управі виїзду боржника за кордон.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У відповідності до п. 2 даної статті суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Статтею 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Згідно до п. 18 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи), і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, доведення якого є обов'язкової умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України суду першої інстанції не надано, державним виконавцем лише констатовано факт наявності у нього заборгованості по виплаті аліментів у розмірі 12217,29 грн. станом на 01.11.2014 року.

Отже, суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, прийшов до правильного висновку про відмову у тимчасовому обмеженні у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Доводи апелянта про те, що судом не взято до уваги, що державним виконавцем перевірявся майновий стан боржника ОСОБА_2, майна яке б належало б йому на праві приватної власності і яке підлягало б опису в рахунок погашення боргу не виявлено не заслуговують на увагу, оскільки державний виконавець, звертаючись до суду з даним поданням, повинен був подати докази ухилення від виконання рішення суду та доцільності та ефективності встановлення щодо боржника такого обмеження, а сама по собі відсутність майна у боржника не свідчить про ухилення останнього від виконання судового рішення.

Разом з тим, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Крім того, як встановлено судом, державним виконавцем не з'ясовувалось питання наявності у боржника закордонного паспорта та об'єктивної можливості виїзду ним за межі України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, яка ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 312 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Авраменко Надії Василівни відхилити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 05 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: