УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, комунальне підприємство «Київське міське бюро інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна», про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» (далі - ТОВ «Карбон ЛТД») звернулось до суду з указаним позовом та просило визнати недійсними з моменту укладення: договір купівлі-продажу, укладений 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; договір іпотеки № 128- 2011-1-1/, укладений 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Земельний капітал» (далі - ПАТ «КБ «Земельний капітал»); договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 07 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Земельний капітал». В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 29 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Земельний капітал» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, що складає 42/100 частини будівлі за вказаною адресою. 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення.

05 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Земельний капітал» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 3530 000 грн зі сплатою 18 % річних строком до 04 жовтня 2026 року. 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Земельний капітал» було укладено договір іпотеки № 128-2011-1-1, на підставі якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нежитлові приміщення в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

07 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Земельний капітал» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність банку нежитлове приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1, в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором від 05 жовтня 2011 року № 128-2011. (т. 2 а.с. 89, 90)

Рішенням господарського суду м. Києва від 28 вересня 2011 року, залишеним без зміну постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 листопада 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 31 січня 2012 року, визнано за ТОВ «Карбон ЛТД» право власності на нежитлові приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1, що складає 42/100 частини будівлі за вказаною адресою.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними додаткову угоду від 01 лютого 2011 року про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 серпня 2005 року, договір іпотеки від 25 лютого 2011 року № 005-2011-1-1, укладений між ТОВ «Денді-Карбон» та ПАТ КБ «Земельний капітал», та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10 червня 2011 року, укладеного між ТОВ «Денді-Карбон» та ПАТ КБ «Земельний капітал», на підставі якого до ПАТ КБ «Земельний капітал» у власність перейшов предмет іпотеки.

Крім того, позивач зазначав, що предметом купівлі-продажу та предметом іпотеки в оспорюваних договорах є нерухоме майно, яке знаходилось у спільній частковій власності, та на момент його відчуження співвласник ТОВ «Карбон ЛТД» відповідно до положень ст. 362 ЦК України мав переважне право перед іншими особами на його відчуження.

Посилаючись на вищевказані рішення господарського суду та вказані обставини, позивач вважав, що зазначені договори були укладені з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки особи, якими здійснювалися відчуження та передача майна в іпотеку, не були власниками даного майна, тому просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 29 серпня 2011 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал» та ОСОБА_3, з моменту його укладення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано недійсним договір іпотеки № 128-2011-1-1, укладений 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Земельний капітал», з моменту його укладення. Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 07 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Земельний капітал», з моменту його укладення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Земельний капітал» просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оспорювані правочини не відповідають вимогам цивільного законодавства, оскільки в момент їх вчинення у відповідачів не було прав на відчуження та передачу в іпотеку нежитлових приміщень, які належали на праві власності ТОВ «Карбон ЛТД».

Судами встановлено, що 29 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Земельний капітал» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, що складає 42/100 частини будівлі за вказаною адресою.

05 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення.

05 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Земельний капітал» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 3530 000 грн зі сплатою 18 % річних строком до 04 жовтня 2026 року.

05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Земельний капітал» було укладено договір іпотеки № 128-2011-1-1, на підставі якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

07 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Земельний капітал» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність банку нежитлове приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1, в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором від 05 жовтня 2011 року № 128-2011. (т. 2 а.с. 89, 90)

Рішенням господарського суду м. Києва від 28 вересня 2011 року, залишеним без зміну постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 листопада 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 31 січня 2012 року, визнано за ТОВ «Карбон ЛТД» право власності на нежитлове приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1, що складає 42/100 частини будівлі за вказаною адресою.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними додаткову угоду від 01 лютого 2011 року про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 серпня 2005 року, договір іпотеки від 25 лютого 2011 року № 005-2011-1-1, укладений між ТОВ «Денді-Карбон» та ПАТ КБ «Земельний капітал», та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10 червня 2011 року, укладеного між ТОВ «Денді-Карбон» та ПАТ КБ «Земельний капітал», на підставі якого до ПАТ КБ «Земельний капітал» у власність перейшов предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Задовольняючи позов, суди, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, дійшли обґрунтованого висновку про те, що саме на позивача за рішенням суду переведено права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу та у ТОВ «Карбон ЛТД» виникло право власності на спірні нежитлові приміщення на підставі рішення суду.

Суди також дійшли вірного висновку про те, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не спростовує висновків щодо належності спірних нежитлових приміщень ТОВ «Карбон ЛТД».

Крім того, рішенням господарського суду м. Києва від 03 квітня 2013 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 травня 2013 року, витребувано з незаконного володіння ПАТ КБ «Земельний капітал» на користь ТОВ «Карбон ЛТД» нежитлове приміщення секцій №№ 3, 4 загальною площею 3000 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1, що складає 42/100 частини будівлі за вказаною адресою.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 07 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Земельний капітал», оскільки право власності на спірні нежитлові приміщення у ПАТ КБ «Земельний капітал» не виникло.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко