н/п 2/490/386/2014 Справа № 490/8317/13-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Дудник Г.С, з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив визнати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_5, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, а також на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на ті обставини, що він та ОСОБА_5 з 1964 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, протягом яких побудували спірний житловий будинок, в якому мешкали разом з 27 грудня 1966 року. Після введення в експлуатацію спірний будинок був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5, офіційно шлюб між ним (позивачем) та ОСОБА_5 не укладався. Натомість, після смерті цивільної дружини він (ОСОБА_4) довідався про те, що за життя ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті розпорядилась житловим будинком АДРЕСА_1 на користь своєї дочки ОСОБА_2 Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 1223, 1261, 1268 ЦК України та ст. 60, 70, 74 ЦК УРСР.

В жовтні 2013 року позивач уточнив позовні вимоги та просив на підставі ч. 1 ст. 58, 124 Конституції України, ст. 16-18 ЗУ "Про власність", ст. 22 КпШС УРСР, ст. 71, 74 СК України та ст. 152, 158 ЗК України встановити факт проживання його (ОСОБА_4) та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1964 року. Решта позовних вимог залишена без змін.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач та її представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію відповідно акту прийомки від 28 січня 1966 року та будувався на підставі договору забудови від 19 травня 1966 року. Право власності за забудовником ОСОБА_5 зареєстроване 11 лютого 1966 року. На час укладення договору забудови та реєстрації права власності діяли норми Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану, яким не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, шлюб між якими не зареєстрований. Не передбачалось виникнення такого права і Цивільним Кодексом УРСР. Відповідач та її представник також послались на ті обставини, що згідно будинкової книги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали проживати спільно лише з грудня 1966 року, в свою чергу, ОСОБА_5 у травні 1960 року особисто зверталась до виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих з заявою про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, який будувався за її особисті кошти без участі інших осіб, у тому числі ОСОБА_4 З огляду на кількість прожитих сумісно років відповідач припускає виникнення в подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шлюбних відносин, проте цього не стверджує. Вважаючи позивача спадкоємцем четвертої черги за законом з урахуванням наявності заповіту на своє ім'я відповідач також заперечувала проти набуття позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1976 року як своїх сусідів. Зі слів свого батька їй відомо про те, що будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 почала будувати сама, а після повернення ОСОБА_4 з армії у 1963 році, вони добудовували будинок разом.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що станом на 1963 рік спірний будинок був побудований, але не придатний для проживання - без перестінків, та обробних робіт.

Свідок ОСОБА_8 що спірний будинок будувався її (свідка) тіткою та ОСОБА_5 з 1960 року по 1964 рік. Наприкінці 1965 року вона дізналась про те, що ОСОБА_5 "прийняла на квартиру" ОСОБА_4, офіційно укладати шлюб з яким не бажала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з ОСОБА_4 познайомилась у 1967 році, ОСОБА_5 представила його як свого квартиранта. У будівництві будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 участі не приймав, будинок будувався нею (ОСОБА_9), а також родичами відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Обробні роботи були закінчені у 1967 році.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих № 385/15 від 16 вересня 1960 року ОСОБА_5 надане право індивідуального будівництва на земельній ділянці за АДРЕСА_1, площею 300 кв.м. (а.с. 65).

Згідно акту від 04 травня 1960 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування в користування ОСОБА_5 відведена в натурі земельна ділянка, площею 300 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 66).

19 травня 1960 року між відділом комунального господарства виконкому Центральної Ради депутатів трудящих та ОСОБА_5 укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно на земельній ділянці, площею 300 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 74, 75). Договір посвідчений Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 6527. Право індивідуальної власності ОСОБА_5 зареєстроване МБТІ 11 лютого 1966 року в реєстровій книзі за № 10945.

Житловий будинок АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію згідно акту № 42 про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 28 січня 1966 року (а.с. 68-70) Будівництво розпочате в 1960 році, закінчене у 1966 році.

Як слідує з будинкової книги (а.с. 72, 73) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані в ньому в один і той же день - 26 грудня 1966 року. ОСОБА_5 знята з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю. ОСОБА_4 зареєстрований у будинку до теперішнього часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 5).

На підставі викладеного, виходячи з пояснень свідків та враховуючи одинадцятирічну різницю у віці, суд доходить висновку про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склалися фактичні шлюбні відносини, що тривали з 26 грудня 1966 року по 04 лютого 2013 року.

Суд погоджується з твердженнями відповідача та його представника, що ОСОБА_4 не набув права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що по-перше: він не приймав участі в його будівництві, а по-друге: оскільки нормами Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану та ЦК УРСР, що діяли на час створення спірного майна не передбачалось виникнення такого права у чоловіка та жінки, шлюб між якими не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

За життя, 14 жовтня 2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-1109, відповідно якого на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй будинком АДРЕСА_1 на користь своєї дочки ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

У встановлений законом шестимісячний строк, а саме: 12 березня 2013 року та 15 квітня 2013 року, відповідно, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 38, 47). При цьому, на день смерті ОСОБА_4 який перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 був непрацездатним, - ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виконалося 72 роки.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 та 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Обставин, що тягнуть зменшення обов'язкової частки ОСОБА_4 у спадщині після смерті ОСОБА_5 судом не встановлено.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 425 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. 1223, ст. 1241, 1261, 1268 - 1270 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 26 грудня 1966 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування як на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 425 грн. 00 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Батченко