Справа № 314/6488/14-ц Провадження № 2/314/1775/2014
04.12.2014 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді: Кіяшко В.О.,
при секретарі: Павлівській І.В.,
з участю представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним, поновлення терміну дії первісного договору оренди землі,
Приватний підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним, поновлення терміну дії первісного договору оренди землі, в позові посилається на те, що 07.08.2004 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 116.
ОСОБА_3 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка є власністю орендодавця, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
В оренду передана земельна ділянка загальною площею 5,9290 га, договір оренди земельної ділянки укладено на десять років - до 07 серпня 2014 року. Договір є діючим (з урахуванням положень що умов його пролонгації), у встановленому законом порядку його дію не припинено.
В травні 2013 року позивачу стало відомо про те, що Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області зареєстровано Договір оренди землі від 25 травня 2010 року, укладений між першим та другим відповідачем.
Предметом договору є земельна ділянка, яка знаходиться в орендному користуванні позивача відповідно до Договору оренди № 116 від 07 серпня 2004 року.
З 07 серпня 2004 року по теперішній час зазначена земельна ділянка не вибувала з орендного користування позивача. На теперішній час вона засіяна позивачем озимою пшеницею.
У зв'язку з чим ОСОБА_2 змушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, зменшив позовні вимоги і просив суд тільки визнати недійсним спірний договір з моменту укладання, на підставі тих доказів що містяться в матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав.
Представник відповідача ТОВ «Компанія Фенікс 2009»про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, але в матеріалах справи є письмові заперечення, в яких зазначено, що позов вони не визнають і вважають укладання договору оренди між компанією Фенікс та ОСОБА_3 таким що укладений відповідно закону, у зв'язку з чим не може бути визнаний недійсним.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачі про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Представник 3-ї особи також в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності.
Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки № 116 від 07.08.2004 року, між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивачу, як фізичній особі підприємцю, була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 5,9290 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Договір оренди земельної ділянки укладено на десять років - до 07 серпня 2014 року. (а.с.4,5).
Вказаний Договір зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2004 р. за № 115 (обор.а.с. 5).
Встановлено, що 03.10.2004 р. сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали Акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.8).
Відповідно до п. 11.2, зазначеного договору, Договір може бути розірваний: за взаємною згодою сторін, за рішенням суду, в порядку, встановленому законом.
Відповідно п. 3.2 вказаного договору у разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на трой самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
04.07.2014р. між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 укладена додаткова угода до договору оренди спірної земельної ділянки, щодо поновлення терміну дії первісного договору оренди на наступні 10 років - до 07 серпня 2024року.
Проте, зареєструвати зазначену додаткову угоду у встановленому законом порядку сторони не мають змоги, оскільки в 25.05.2010р., був укладений договір оренди між першим та другим відповідачем стосовно спірної земельної ділянки.
Згідно ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», на вимогу однієї сторони договір оренди може буди достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовам и договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.
Частинами 1 статей 651, 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, то наведені норми передбачають таку можливість або у випадку істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом, або у зв'язку з істотною зміною обставин у виняткових випадках.
Частинами 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону України.
Відповідна правова позиція щодо визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними вказана у постанові Верховного Суду України від 06.02.2012 року по справі № 6-104ц11 та у постанові Верховного Суду України від 14.03.2012 року по справі № 6-7цс12 за позовами власників земельних ділянок до ТОВ «Яромир-Агро», які мотивовані тим, що частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є, відповідно до ч. 2 цієї ж статті, підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.
Вказані постанови Верховного Суду України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України.
Судом встановлено, що підписаний договір оренди землі від 25.05.2010 року укладений відповідачами у справі ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія Фенікс 2009» не містять всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", зокрема, порушено додержання ч. 2 зазначеної статті, оскільки акт про передачу та прийом земельної ділянки» згідно умов договору земельної ділянки від 25.05.2010 року підписаний відповідачами з порушенням, оскільки фактично земельна ділянка другому відповідачу не передавалась так як знаходиться в орендному користуванні позивача ОСОБА_2 згідно договору № 116 від 07.09.2004 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який на момент розгляду справи ніким не розірваний, ні одним із зазначених способів ст.31 Закону України «Про оренду землі», умов договору, та в іншому встановленому законом порядку, його дію не припинено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач та його представник на підставі ст. 60 ЦПК України, довели ті обставини, на які вони посилались, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 60, 208, 209, 212 - 215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов приватного підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним - задовольнити.
Визнати недійсним договір оренди землі від 25 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженню відповідальністю «Компанія Фенікс 2009».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

04.12.2014