пр. № 2/759/3279/14
ун. № 759/6986/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кривов'яза А.П.

при секретарі - Тищенко М.А.

розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про накладення арешту на спірну квартиру, до вирішення справи по суті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, позовну заяву, додані до них документи, суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина 3 статті 151 ЦПК України).

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, умовою до застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 позивач обґрунтовує тим, що відповідач може її продати, що унеможливить виконання судового рішення в подальшому.

Водночас, позивач надає копію ухвали суду із справи, яка на даний час розглядається Святошинським районним судом м.Києва, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування. Тобто, на даний час право власності на вказану квартиру за будь-якою особою не визнано.

Таким чином, заявником не було надано належних доказів того, що на даний час власником спірної квартири є саме ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні даної заяви про забезпечення позову, оскільки процесуальний закон передбачає можливість накладення арешту у забезпечення позову лише на майно відповідача у справі.

Відповідно до п.4 постанови Верховного Суду України від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви, оскільки позивачем не надано будь-яких належних доказів про існування обставин, передбачених ст.151 ЦПК України щодо необхідності та доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд не вбачає наявності передбачених статтями 151, 152 ЦПК України підстав для забезпечення заявленого позову, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні заяви позивача.

Керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: