Справа № 2-6391/11
Провадження № 6/755/1466/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Лисенко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання щодо стягнення боргу з ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання посилаючись на те, що на 01.03.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг на загальну суму 52136 грн. 76 коп. Виконавчий лист видано вже з пропуском встановленого строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Тому заявник просить суд визнати причини пропущення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновити строк пред'явлення виконавчого листа №2/2604/786/2012 від 31.01.2014 року до виконання.

В судове засідання сторони не з'явились, причини неявки суду не повідомили, але їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд заяви без його участі та письмові заперечення в яких зазначає, що заявником взагалі не вказано причини пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38000 грн. боргу, 10206 грн. 80 коп. інфляційних витрат, 3413 грн. 75 коп. 3% річних та 516 грн. 21 коп. судового збору, а всього 52136 грн. 76 коп. (а.с.27-28).

Заочне рішення від 01 березня 2012 року в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 13 березня 2012 року. Позивач особисто отримала копію заочного рішення, яке набрало законної сили 11 травня 2012 року про, що є відмітка в довідковому листі до справи.

На підставі вказаного рішення за заявою представника ОСОБА_1, судом було видано виконавчий лист 31 січня 2014 року (а.с.33), який не пред'явлений до виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами, які набрали законної сили 09 березня 2011 року, виконавчі документи, зокрема по виконанню судових рішень, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року.

Частиною ч. 2 ст. 368 ЦПК України передбачено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Обов'язок звернутись із заявою до суду про видачу виконавчого листа та пред'явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Заявник в заяві зазначає, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущений в зв'язку з тим, що виконавчий лист видано лише 31.01.2014 року, тобто вже з пропущеним строком пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому строк пред'явлення виконавчого документа до виконання пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За своїм змістом заява про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с.36-37) не містить посилання ні на причини пропуску, ні на їх поважність. Крім того, заява ОСОБА_1 не містить обґрунтування того, чому остання не отримала виконавчий лист в день отримання копії рішення, а саме 11 травня 2012 року.

Заявником до суду не надано жодного доказу, який би свідчив про поважність причин пропуску цього строку.

Крім того, заявником до заяви не надано суду письмових доказів пред'явлення до виконавчого органу виконавчого документа для його примусового виконання, а саме постанови державного виконавця про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа в порядку ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки лише за таких обставин може мати місце факт пропущення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, суд вважає, що заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 208, 209, 368, 371 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Яровенко