Провадження № 6/761/2128/2014
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гаврилів А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2004р. у справі № 2-6562,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014р. державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гаврилів А.В., за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій Б.І., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2.

Своє подання державний виконавець обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2004р. у справі № 2-6562 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.ст. 2, 17, 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», 29.08.2005р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Заборгованість по аліментам згідно довідки-розрахунку заборгованості становить 43 500,08 грн. За таких обставин, а також враховуючи значну суму заборгованості, захист прав та інтересів стягувача та дитини стане неможливим без вжиття заходів забезпечення виконання судового рішення. Враховуючи викладене, заявник просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього даним рішенням.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши додані до нього докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що державним виконавцем Лукіних А.В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-6562, виданого 12.11.2004р. Деснянським районним судом м. Києва (а.с.4-5), - 29 серпня 2005 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 25119408) по стягненню з боржника - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 06.10.2004р. (а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не отримувала аліментів з ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом № 2-6562, який видано Деснянським районним судом м. Києва за періоди з 01.04.2008р. по 01.10.2008р., з 01.10.2008р. по 01.04.2009р., з 01.04.2009р. по 01.10.2009р., з 01.04.2010р. по 01.10.2010р., з 01.10.2009р. по 01.04.2010р., з 01.10.2010р. по 01.04.2011р., з 01.10.2011р. по 31.03.2012р., з 01.04.2012р. по 30.09.2012р., що підтверджується відповідними довідками від 15.10.2008р. № 50/20 (а.с.8), від 01.04.2009р. № 50/20 (а.с.10), від 02.10.2009р. № 30/20 (а.с.11), № 30/20 від 20.10.2010р. (а.с.13), № 30/20 від 15.04.2010р. (а.с.14), № 30/20 від 15.04.2011р. (а.с.15), від 01.04.2012р. (а.с.17), № 17/20 від 05.10.2012р. (а.с.19)

Згідно довідки-розрахунку від 18.07.2012р. № 17/20 заборгованості по аліментам за період з 01.07.2009р. по 01.07.2012р., загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на неповнолітнього сина становить 43 500,08 грн. (а.с.20-22).

В зв'язку з невиконанням боржником в добровільному порядку рішення суду, 18.07.2012р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (а.с.23).

Згідно відповідей Державної податкової служби України № від 02.10.2014р. (а.с.27), № від 02.10.2014р. (а.с.28), інформація про джерела отримання доходів боржника відсутня, разом з тим, згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 01.10.2014р. інформація про останнє місце роботи боржника не знайдена (а.с.29).

Таким чином, судом встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження Боржником не було здійснено жодних виплат спрямованих на погашення існуючої заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, а отже, з матеріалів справи вбачається, що Боржник не виконує рішення суду та в будь-який спосіб намагається не повертати заборгованість, хоча обізнаний про встановлені чинним законодавством обов'язки щодо утримання батьками дітей та наявності у нього неповнолітнього сина, утримання якого повинно бути забезпеченим на належному рівні обома батьками.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно з ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань;

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього чинним законодавством України, зокрема, щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, жодної участі в утримання сина не бере, разом з тим, не звертався до державного виконавця з заявами про звернення до суду щодо розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду у зв'язку з неможливістю виконувати в повному обсязі аліментні зобов'язання в силу наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, з метою найкращого захисту прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві А.В. Гаврилів, про тимчасове обмеження у виїзді за межі України боржника - ОСОБА_2 - підлягає задоволенню, оскільки ця вимога ґрунтується на положеннях вказаних законодавчих актів, а додані до подання документи свідчать, на думку суду, про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 377-1, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві А.В. Гаврилів, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2004р. у справі № 2-6562- задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, до виконання ним зобов'язань за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2004р. у справі № 2-6562.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: