Справа № 209/4551/13-ц
Провадження № 2/209/450/14
РІШЕННЯ

іменем України

"24" грудня 2014 р. Дніпровський суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач, який був допитаний в режимі відеоконференції, позов не визнав.

Законний представник малолітнього ОСОБА_2, - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини ОСОБА_2, опікуном якого призначено її, ОСОБА_1, матеріальну шкоду, пов'язану з матеріальною допомогою дитині - сироті, в сумі 25850,00 грн., та моральну шкоду в сумі 1075200,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що Петриківським районним судом Дніпропетровської області ухвалений обвинувальний вирок від 17 травня 2013 року, яким відповідач визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, який набрав законної сили. Відповідач був засуджений за вчинення злочинних дій, що спричинили смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка доводилася матірью малолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є її, ОСОБА_1, племінником. В теперішній час вона виховує дитину, яка залишилася сиротою, і вона призначена його опікуном. Під час розгляду кримінальної справи відносно відповідача, вона була визнана потерпілою від злочину, і судом їй було роз'яснено право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином. Вирок суду набрав законної сили 01 червня 2013 року. Враховуючи, що злочинні дії відповідача призвели до того, що вона за власні кошти забезпечувала належні умови проживання свого племінника, оплачувала його підготовку до шкоди, харчування у школі, вважає, що з моменту настання смерті ОСОБА_4, і по квітень 2013 року включно, тобто до призначення її опікуном, коли виникла можливість оформити державну допомогу малолітньому ОСОБА_2, відповідач повинний відшкодувати завдану шкоду в сумі 25850 грн., виходячи із двократного розміру встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, згідно ст. 18 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" Також вважає, що має право вимагати від відповідача відшкодування на користь малолітнього ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки дитина втратила саму рідну людину, внаслідок чого зазнала моральних страждань, які є невичерпними, і ці страждання негативно вплинули на дитячу психіку. Сам факт відсутності матері порушив весь звичайний уклад життя ОСОБА_2, він пережив сильний стрес, довго перебував у стані сильної депресії, порушився сон, із ним тривалий час спілкувався дитячий психолог. Зважаючи на тяжкість моральних страждань дитини, вважає, що розмір моральної шкоди, яку належить стягнути з відповідача, становить 1075200 грн. .

В судовому засіданні, яке відбулося 19 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, просить позов задовольнити, пояснила суду, що у ОСОБА_2 більше близьких немає, батько дитини помер у 2012 році, вона, позивач, має дорослих дітей. Вони проживають вп'ятеро: вона, її чоловік, двоє їх повнолітніх дітей та ОСОБА_2. Дитина нормально розвивається, ходить до школи, навчається у 3 -му класі. Дитина залишилася без батька та без матері. Вони намагаються уходити від відповіді, де мати ОСОБА_2. Мати відповідача є рідною сестрою її, позивача, матері, але між нею, позивачем, та матірью відповідача існують конфліктні відносини. ОСОБА_2 відомо про смерть його батька. У розумовому розвитку дитина не відстає.

В судовому засіданні, яке відбулося 19 листопада 2014 року, відповідач ОСОБА_3, який відбуває покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89 Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, і який був допитаний в режимі відеоконференції, і під час допиту позов по суті та за обставинами справи не визнав, пояснив суду, що дитина може і страждає, але він себе винуватим не визнає, вважає позов безпідставним, так як ОСОБА_1 отримані гроші не втратить на дитину, яка проживає разом із бабусею у Куриливці. Позивач просить грошей для себе. Просить в позові ОСОБА_1 відмовити, оскільки позов безпідставний, нехай звертається до суду, коли він, відповідач, звільниться із місць позбавлення волі.

Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні:

- вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року ( а.с. 5-8), ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року (а.с. 911), якими підтверджується факт визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, внаслідок якого настала смерть потерпілої ОСОБА_4, а також факт набрання вироком законної сили 08 серпня 2013 року;

- свідоцтво про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12), яким підтверджується, що матірью дитини була ОСОБА_4;

- копія паспорту ОСОБА_1(а.с. 13), якою підтверджується її особа громадянина України;

- розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації від 30 квітня 2013 року № 155-р-13 (а.с. 14), яким підтверджується факт призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та визначення місця проживання дитини за місцем проживання опікуна - АДРЕСА_1;

- постанова Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2013 року (а.с. 15), якою підтверджується факт виділення матеріалів із кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ст. 396 ч.1 КК України в окреме провадження та оголошення його розшуку.

Вислухав сторони, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і його матірью, згідно свідоцтва про народження, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції 19 січня 2006 року, актовий запис № 44 (а.с. 12), є ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року, внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_3, які виразилися в умисному завданні ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, настала смерть потерпілої ОСОБА_4

За скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 122 КК України, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року ОСОБА_3 був засуджений за ст. ч.2 ст. 122 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі ( а.с. 5-8). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року апеляція засудженого ОСОБА_3 залишена без задоволення, а вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року відносно ОСОБА_3 залишений без змін (а.с. 9-11), Таким чином 08 серпня 2013 року вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили.

Отже, відповідач вироком суд визнаний винним у смерті матері малолітньої дитини - ОСОБА_2, якому злочинними діями відповідача дійсно було завдано матеріальної та моральної шкоди..

Після смерті матері малолітній ОСОБА_2 був переданий на виховання ОСОБА_1, яка розпорядженням голови Петриківської районної державної адміністрації від 30 квітня 2013 року № 155-р-13 (а.с. 14), призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і визначено місце проживання дитини за місцем проживання опікуна - АДРЕСА_1. І саме з 30 квітня 2013 року ОСОБА_2 була призначена державна допомога, як дитині - сироті.

Таким чином, з моменту смерті матері дитини і до 30 квітня 2013 року малолітній ОСОБА_2 дійсно не отримував державної допомоги, яка надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідно віку.

За період з 01 червня 2012 року до 30 квітня 2013 року розмір такої допомоги мав би становити 25850 грн, виходячи із прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років: у червні 2012 року в розмірі 1134 грн., у липні -вересні 2012 року в розмірі 1144 грн., у жовтні - листопаді 2012 року в розмірі 1161 грн., у грудні 2012 року в розмірі 1197 грн., у січні - квітні 2013 року в розмірі 1210 грн.

З позовом про стягнення з відповідача завданої злочином шкоди на користь малолітнього ОСОБА_2 позивач, яка не була опікуном дитини на момент ухвалення вироку, не зверталася і ці позовні вимоги судом при розгляді кримінальної справи та ухвалення вироку не розглядалися.

Суд вважає, що відповідач дійсно винний у завдані малолітньому ОСОБА_2 матеріальної шкоди, оскільки в період з червня 2012 року до 30 квітня 2013 року малолітня дитина не мала засобів для існування, оскільки її матір, на утриманні якої знаходився ОСОБА_2, померла, а державна допомога в цей період часу дитині не призначалася і не виплачувалася.

Тому суд вважає, що з відповідача, на користь малолітнього ОСОБА_2 належить стягнути матеріальну шкоду в сумі 25850 грн.

Також належить стягнути з відповідача на користь малолітнього ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду, оскільки дитина втратила матір, яка самостійно утримувала та виховувала свого сина ОСОБА_2, і смерть матері спричинила дитині душевні страждання. Втрата дитиною матері є непоправною втратою, з увагою на те, що смерть ОСОБА_4 була трагічною та неочікуваною. Відсутність матері призвела до нервового стресу в дитини, яка у віці шести років залишився сиротою, викликала у неї депресію. Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 у малолітньому віці повинний був перевлаштовувати налагоджений уклад життя, адаптуватися до нових умов проживання в новому місці. І ці фактори дійсно негативно вплинули на емоційний стан дитини.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" N 2811-XII, 21 листопада 1992 року (зі змінами та доповненнями) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди", Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб.

Згідно ч.1, пп..1, 2 ч.2, ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючі такі факти, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, фізичний біль, які отримав малолітній ОСОБА_2, та враховуючи вимоги розумності й справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь малолітнього ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 100000 грн.

Суд також вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 1258,50 грн., оскільки позивач при зверненні до суду з цим позовом була звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 23, 166, 1167, 1168, ЦК України, ст. ст. 8,10, 57, 58, 59, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь малолітнього ОСОБА_2, опікуном якого призначена ОСОБА_1, 25850 (двадцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень матеріальної допомоги, пов'язаної з матеріальною допомогою дитині-сироті.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь малолітнього ОСОБА_2, опікуном якого призначена ОСОБА_1, моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1258, 50 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Б. Ковальова