Справа №442/668/14-ц
Провадження №2/442/466/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.

при секретарі - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати ОСОБА_3 та ії сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Дрогобичі Львівської області зі зняттям з реєстрації.

Позов мотивує тим, що згідно договору дарування від 05.02.1999 року він являється власником квартири АДРЕСА_1. Квартира складається з однієї кімнати, площею 19,2 кв.м., та кухні, загальна площа квартири 36,7 кв.м. Окрім нього, в квартирі зареєстрована колишня дружина, шлюб з якою розірвано 04.02.2002 року, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Незважаючи на розірвання шлюбу, продовжував проживати деякий час з відповідачкою у вказаній квартирі, однак в березні 2013 року остання забрала свої особисті речі і разом з сином покинула квартиру і перейшла проживати до іншого чоловіка, з яким в жовтні 2013 року зареєструвала шлюб. Таким чином, відповідачка з сином більше шести місяців, без поважних на то причин, не проживають і не користуються квартирою АДРЕСА_1. Відповідачка не несе ніяких витрат по її утриманню, однак залишається там зареєстрованою та добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що будь-яких перешкод у користування спірною квартирою не чинив. Спірна квартира подаровано йому ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою. Відповідачка не несе витрат на оплату комунальних послуг. На даний час остання вийшла заміж і чекає народження дитини в іншому шлюбі.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить визнати ОСОБА_3 і сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Дрогобичі Львівської області із зняттям з реєстрації.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, не повідомивши причин своєї неявки, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі. А тому, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає відповідачку належно повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачки неповажною та розглянув справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, провівши заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Павловська О.В. в судовому засіданні пояснила, що заперечує щодо визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що стосується самої відповідачки - поклалась на думку суду.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається з договору дарування квартири серії ААР № 231760, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2.

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 04.09.2002 року, про що зроблено актовий запис № 245.

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі з 17.03.2000 року, а ОСОБА_4 з 21.11.2000 року.

Актом від 21.11.2013 року, складеного представниками КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання», а саме: майстром дільниці Адзима Г.М., паспортиста Микитин М.В., та сусідами ОСОБА_11, ОСОБА_12 стверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.04.2013 року не проживають у АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зважаючи на те, що позивач бажає розпорядитися своїм майном, яке належить йому на праві приватної власності, на свій розсуд, останній звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів у зв'язку з неможливості реалізації такого.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 156, ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім"ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство.

Відповідачем не надано суду жодного беззаперечного доказу того, що позивачем чинилися або чиняться будь-які перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно із частиною третьою ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Отже, судом встановлено факт відсутності неповнолітньої дитини та відповідачки у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні такою зі сторони позивача їм не чинилося. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка добровільно залишила спірне житло і, забравши сина, перейшла проживати у іншу квартиру.

Разом з тим, за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на це, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, зокрема, ст. 405 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11).

Відтак, задовольняючи позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, слід вирішити питання про зняття їх з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Львівської області, зі зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ Грицай М.М.