УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, органу опіки та піклування виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним рішення комісії з питань захисту прав дитини та розпорядження голови районної адміністрації, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом та просила визнати незаконним рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 24 грудня 2013 року № 26/3 в частині встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 27 грудня 2013 року № 823 «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою донькою ОСОБА_5». В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що відповідачі в порушення вимог ст. 158 СК України та п. 73 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язані із захистом прав дитини» не з'ясували умови життя батьків неповнолітньої дитини, їх ставлення до дитини, особистої прихильності дитини до кожного з батьків, інших обставин, що мають істотне значення для вирішення такого питання. Крім того, комісією з питань захисту прав дитини 18 литопада 2013 року було рекомендовано батькам звернутись до кваліфікованих спеціалістів для проведення психологічної експертизи або надання висновку психолога з метою з'ясування ставлення дитини до батька. 05 грудня 2013 року позивача листом за вихідним № 3-0810 було повідомлено про призначення засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району на 26 грудня 2013 року та надання комісії висновку психологічної експертизи. Позивач звернулась на кафедру практичної психології Запорізького національного університету, де спеціаліст - кандидат психологічних наук ОСОБА_6, поспілкувавшись з неповнолітньою ОСОБА_5, підготувала висновок від 18 грудня 2013 року, в якому зазначила, що відношення дитини до батька ОСОБА_4 емоційно негативне, нагадування про нього викликає у дитини стан панічного страху перед можливим спілкуванням з ним, оскільки дитина декілька років не бачила батька, не спілкувалася з ним, та в неї залишилися негативні спогади у зв'язку з тим, що батько бив матір. У зв'язку з чим, психолог вважала, що спілкування з батьком призведе де психологічного стресу, та як наслідок - до порушення емоційного стану дитини.

Служба у справах дітей та комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міськради по Ленінському району, без указаного висновку та проігнорувавши доводи позивача, не повідомивши її про перенесення дати засідання, 24 грудня 2013 року прийняла рішення, яким встановила порядок участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з донькою. Позивач зазначала, що не врахувавши те, що дитина в період часу з 15год. до 18 год. щосереди навчається в школі, комісія призначила цей час для спілкування дитини з батьком.

Крім того, позивачка посилалась на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2010 року розірвано шлюб між сторонами, встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з листопада 2009 року та визначено місце проживання дитини разом з позивачкою.

Також позивач зазначала, що в період часу з 06 лютого 2010 року по 07 серпня 2013 року ОСОБА_4 знаходився під вартою. Вироком Комунарського райсуду м. Запоріжжя від 04 грудня 2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.122; ч. 2 ст. 190; ч. 3 ст. 4, ч. 2 ст. 222; ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ст. ст. 69, 70, ч. 3 ст. 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права займати посади, пов'язані з відповідальністю за матеріальні цінності строком на 3 роки та стягненням штрафу в доход держави в розмірі 20 000 грн. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_4, жодного разу не навідував доньку, не цікавиться її навчанням, не допомагав матеріально.

Тому позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочки.

Окрім того, позивач зазначала, що станом на 01 грудня 2013 року ОСОБА_4 має заборгованість з аліментів на дитину в розмірі 25 916 грн 66 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 24 грудня 2013 року № 26/3 в частині встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано незаконним та скасовано розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 27 грудня 2013 року № 823 «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою донькою ОСОБА_5».

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2014 року закрито провадження в частині вимог про стягнення з районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року залишити без змін.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук