Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 листопада 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П. ,

при секретарі - Дорошкевич В. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів , суд, -

В С Т А Н О В И В :

28 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом яким, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив : стягнути з відповідача на свою користь 1) заборгованість в розмірі 16177,03 грн., яка складається з : борг з повернення попередньої оплати - 14500,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 183,53 грн., інфляційних втрат - 1493,50 грн.; 2) моральну шкоду в розмірі 8000 грн.; 3) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.; 4) розірвати договір № 302 укладений між позивачем та відповідачем 03.02.2014 року.

Вимоги обгрунтовано тим, що 03.02.2014 року між сторонами укладено договір № 302 щодо виготовлення спальні. На виконання договору та замовлення ОСОБА_1 сплачено аванс в розмірі 60% від повної вартості послуг, а саме в сумі 14500 грн., що підтверджується відповідною розпискою відповідача від 03.02.2014 року. Строк виконання зобов'язання визначено в 21 день з моменту надходження коштів попередньої оплати. Натоміст, на час розгляду справи в суді виконавцем по договору не виконано замовлення та не виготовлено меблі, які стали предметом вказаного договору. З урахуванням наведеного позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 зявився до зали суду та підтримав вимоги, викладені в уточненому позові, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до зали суду зявився, уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Частиною 2 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У ч.ч. 1-3 ст. 837 Цивільного кодексу України вказано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зважаючи на рекомендації, зазначені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтями 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 03.02.2014 року між сторонами укладено договір № 302 щодо виготовлення спальні.

Відповідно до п. 1.1., 2.1 вказаного договору ОСОБА_1 (замовник) доручає, а суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 (виконавець) зобов'язується виконати у відповідності до умов договору роботу, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити її. Виконавець виготовляє меблі згідно технічного завдання та виконує додаткові послуги протягом 21 днів. Термін виконання замовлення узгоджений з замовником, відраховується з моменту надходження коштів попередньої предоплати до виконавця (виключаючи день надходження коштів).

Пунктом 4.1 договору визначено, що предметом виконання є спальня.

Згідно п.3 договору ціна замовлення складає 18000 грн. Авансова оплата виконується в розмірі не менше 60% від повної суми замовлення, з моменту підписання цього договору та становить 14000 грн. (а.с.7-8).

З розписки виданої ОСОБА_2 03.02.2014 року замовнику вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок виготовлення меблів за договором № 302 від 03.02.2014 року суму в розмірі 14500 грн. (а.с.9), тобто, виконав умови, визначені в п. 3.2, 3.3 договору.

Таким чином, виходячи з вимог п. 2.1 вказаного договору, виконавець з 04.02.2014 року протягом 21 дня мав виконати замовлення, однак взятих на себе зобов'язань не виконав чим порушив умови договору.

Відповідно до умов п. 6.1 договору № 302 від 03.02.2014 року за порушення умов договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданих суду розрахунків вбачається, що за період з 24.02.2014 року по 28.07.2014 року три проценти річних від суми боргу становлять 183,53 грн., інфляційні втрати становлять 1493,50 грн. У суду відсутні сумніви щодо правильності наведених розрахунків на підтвердження цих сум.

З огляду на вимоги ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також принципи розумності та справедливості, тривалості строку затримки виконання відповідачем своїх обов'язків та невиконання їх вцілому, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. В іншій частині сума моральної шкоди є завищеною, на думку суду і необґрунтованою.

Разом з тим, виходячи з заявлених позивачем вимог та ст. 16, 611 Цивільного кодексу України, суд вважає за необхідне розірвати договір № 302 укладений 03.02.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Враховуючи наведені вище норми законодавства та докази, наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по сплаченому авансу в розмірі 14500 грн., три проценти річних від суми боргу в розмірі 183,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 1493,50 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та розірвати договір за № 302 укладений 03.02.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 243,60 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 3, 15, 16, 23, 526, 610, 611, 623, 625, 627, 837, 846, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити .

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 24 500 гривень, яка складається з : борг з повернення попередньої оплати - 20 000, 00 грн., штраф за просрочення виконання зобовязання - 4050 грн..

Розірвати договір № 31/07/13 укладеного 31 липня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Шовкопляс