Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 жовтня 2014 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

з участю секретаря - Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тарнівецької сільської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тарнівецької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_1 пред'явила позов до Тарнівецької сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі рішенням 9 сесії 22 скликання Тарнівецької сільської ради народних депутатів від 26.02.1997 року їй було безоплатно передано у власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с. Тарнівці Ужгородського району загальною площею 0,58 га. На підставі рішення 9 сесії 22 скликання Тарнівецької сільської ради народних депутатів від 26.02.1997 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №038545 від 05.06.2001 року. Даний державний акт на право приватної власності на землю виданий Тарнівецькою сільською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 321.

Однак, 25.01.2013 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області державний акт на право власності на землю серії ГУ-ЗК №038545 виданий 05.06.2001 року Тарнівецькою сільською радою було визнано недійсним та скасовано.

Позивачка вважає, що відсутність державного акту на право власності на земельну ділянку порушує її права та законні інтереси, оскільки сама підстава набуття цього права, а саме: рішення 9 сесії 22 скликання Тарнівецької сільської ради народних депутатів від 26.02.1997 року ніким не оспороне та не скасоване.

До початку судового розгляду справи позивачка подала заяву про доповнення позову в якій уточнила свої позовні вимоги, а також підстави позову. Вказує, що 17.04.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2012 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25.01.2013 року у справі за позовом Тарнівецької сільської ради, управління Держкомзему в Ужгородському районі, Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області до ОСОБА_1 про визнання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним, а саму справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд вказав на те, що скасування чи визнання недійсним державного акту на право власності на землю, який є лише правовстановлюючим документом, без визначення законності/незаконності рішення ради, на підставі якого його видано, є порушенням вимог ст. 152, 155 ЗК України, На думку позивачки це вказує на обґрунтованість її позовних вимог. Стверджує, що у неї є потреба в судовому захисті свого права власності на землю в спосіб передбачений ст. 152 ЗК України та ст. 392 ЦК України, оскільки Тарнівецька сільська рада оспорює виданий нею самою правовстановлюючий документ, а у позивачки є необхідність державної реєстрації її прав на нерухоме майно.

У зв'язку з цим позивачка просила визнати її право власності на земельні ділянки в с. Тарнівці Ужгородського районі із визначеними та закріпленими в натурі межами, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,17 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Тарнівці Ужгородського району, АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,41га призначену для ведення особистого селянського господарства, одна частина якої розміром 0,12 га межує із землею призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а друга частин розміром 0,29 га розміщується окремо в межах с.Тарнівці, урочище «Біля залізної дороги» і межує із землями загального користування, а також встановити, що вона є добросовісним набувачем права власності на зазначені земельні ділянки (а.с.36-39).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 травня 2013 року позов задоволено частково (а.с.64-69).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в с. Тарнівці Ужгородського району із визначеними та закріпленими в натурі межами, а саме:

- земельну ділянку загальною площею 0,17 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Тарнівці Ужгородського району, АДРЕСА_1;

- земельну ділянку загальною площею 0,41га призначену для ведення особистого селянського господарства, одна частина якої розміром 0,12 га межує із землею призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а друга частин розміром 0,29 га розміщується окремо в межах с.Тарнівці, урочище «Біля залізної дороги» і межує із землями загального користування.

В задоволенні позову в частині вимог про визнання добросовісним набувачем - відмовлено.

На це рішення Тарнівецька сільська рада подала апеляційну скаргу, у які просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Як на підставу своїх вимог посилається на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження фактичних обставин справи.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в с. Тарнівці Ужгородського району загальною площею 0, 58 га суд першої інстанції виходив з того, що такі земельні ділянки були надані ОСОБА_1 на підставі рішення Тарнівецької сільської ради від 26 лютого 1997 року, яке ніким не скасовано та не оспорено. При цьому, звернення ОСОБА_1 з позовом до суду зумовлено необхідністю визнання права власності на це майно, оскільки Тарнівецька сільська рада оспорює це право власності, в той час як ОСОБА_1 користується ним та сплачує за нього податки.

Такі доводи місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з'ясування обставин справи, що є підставою, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Встановлено, що рішенням 9 сесія 22 скликання Тарнівецької сільської ради народних депутатів від 26 лютого 1997 року позивачці ОСОБА_1 передано у приватну власність в с. Транівці Ужгородського району для ведення особистого підсобного господарства та індивідуального житлового будівництва земельну ділянку площею 0,29га.

При цьому, оригінал даного рішення було витребувано ухвалою суду з архівного відділу Ужгородської РДА та досліджено в судовому засіданні з участю сторін у справі при розгляді іншої цивільної справи № 308/7897/13 за позовом Ужгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Тарнівецької сільської ради, управління Держкомзему в Ужгородському районі, державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області до ОСОБА_1 про визнання державного акту на право власності на землю недійсним.

У подальшому 5 червня 2001 року на ім'я позивачки ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на землю серії IV-ЗК № 038545 площею 0, 58 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Тарнівецької сільської ради на підставі вищевказаного рішення 9 сесія 22 скликання від 26 лютого 1997 року. Отже, за позивачкою було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею, яка на 0, 29 га більше від площі, що зазначена у відповідному рішенні сільської ради.

З технічних матеріалів по видачі державного акту на право власності на землю слідує, що державний акт на право власності на землю площею 0, 58 га було виготовлено позивачці на підставі виписки із рішення 9 сесія 22 скликання Тарнівецької сільської ради від 26 лютого 1997 року, яка завірена головою сільської ради Лавра Є. Е.

Отже відомості, які містяться в державному акті на право власності на землю серії IV-ЗК № 038545 суперечать рішенню сільської ради, на підставі якого цей державний акт видано.

Вказані обставини встановлені в рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2013 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 квітня 2014 року. Крім того, цим рішенням державний акт на право власності на землю серії IV-ЗК № 038545 визнано недійсним (а.с.130-133).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельні ділянки загальною площею 0, 58 га, при цьому як на підставу своїх вимог посилалася на рішення 9 сесія 22 скликання Тарнівецької сільської ради від 26 лютого 1997 року. Однак, цим рішенням земельна ділянка площею 0, 58 га позивачці не виділялася, натомість було виділено земельну ділянку площею 0, 29 га, із заявою про посвідчення права власності на яку позивачка у належному порядку не зверталася. Вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 0, 58 га належними, допустимими та достатніми доказами не стверджені, а тому до задоволення не підлягають.

Так само не підлягає до задоволення й вимога позивачки про визнання її добросовісним набувачем щодо відповідної земельної ділянки, оскільки це майно не було придбане за відплатним договором, а оформлено з порушенням вимог закону на підставі виписки з рішення сільської ради про виділення земельної ділянки площею 0, 58 га, хоча в дійсності такий розмір земельної ділянки не виділявся, що в подальшому було оспорено, а державний акт на право власності на землю площею 0, 58 га визнано недійсним.

При цьому колегія звертає увагу й на те, що позивачка не позбавлена права у подальшому оформити право власності на земельну ділянку розміром площею 0, 29 га, що була передана їй рішенням Тарнівецької сільської ради від 26 лютого 1997 року, яке є чинним, виготовивши при цьому необхідну технічну документацію.

За наведених обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтею 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Тарнівецької сільської ради - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 травня 2013 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тарнівецької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий: _____________

Судді: _____________

_____________