Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідача Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про скасування дисциплінарного стягнення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 пред'явила до Ужгородської міської ради позов про скасування дисциплінарного стягнення.

Позивачка зазначала, що вона займає посаду головного лікаря Ужгородської міської поліклініки. Розпорядженням відповідача №133 від 22 квітня 2014року на неї за неналежне виконання службових обов'язків було накладено дисциплінарне стягнення - догану. Посилаючись на те, що вона жодних порушень своїх обов'язків не допускала, а накладення стягнення здійснено з порушенням чинного трудового законодавства, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. міського голови.

Рішенням суду розпорядження №133 від 22 квітня 2014року скасовано.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_2 відмовити. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка займаючи посаду головного лікаря Ужгородської міської поліклініки, в посадові обов'язки якої входило керівництво діяльністю поліклініки, виконання розпоряджень відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, його планів роботи та доручень, не виконала в установлені строки рішення ХХ сесії VI скликання Ужгородської міської ради №1152 від 19 грудня 2013року щодо передачі частини майна міської поліклініки та оформлення відповідних актів іншому комунальному медичному закладу м.Ужгорода - Ужгородському міському центру первинної медико-санітарної допомоги (а.с.93-94).

Рішенням суду у цій частині, яким визнано, що позивачка допустила порушення трудової дисципліни, нею не оскаржено.

Отже, позивачка погодилась з висновком суду про скоєння нею дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в межах доводів апеляційної скарги, тобто щодо дотримання відповідачем процедури накладення дисциплінарного стягнення, передбаченої ст.ст. 147-1, 148 та 149 Кодексу законів про працю.

Своє рішення про скасування дисциплінарного стягнення суд першої інстанції мотивував порушенням порядку накладення цього стягнення, допущеного відповідачем, яке на його думку полягало у застосуванні стягнення під час перебування позивачки на лікарняному, а також у накладенні стягнення без одержання пояснень позивачки (а.с.94).

З такими висновками колегія погодитись не може.

Чинне трудове законодавство, зокрема ст. 40 КЗпП України передбачає гарантії працівника під час знаходження його на лікарняному, тобто в період його тимчасової непрацездатності.

Такими гарантіями є заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у цей період, за виключенням звільнення працівника у разі ліквідації підприємства, та нез'явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Заборони накладення роботодавцем стягнення за порушення трудової дисципліни під час тимчасової непрацездатності працівника норми Глави Х Кодексу законів про працю України, які підлягають застосуванню у даному спорі, не містять.

Таке ж тлумачення гарантій працівника дав Верховний Суд України у постанові №9 від 6 листопада 1992року зі змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Отже, законодавець допускає у деяких випадках (п.п.1 та 5 ч.1 ст.40 КЗпП України) навіть звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, відповідач вправі був накласти на позивачку дисциплінарне стягнення у вигляді догани в період її тимчасової непрацездатності.

Не ґрунтується на матеріалах справи висновки суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті розпорядження №133 порушив вимоги ст.149 КЗпП, оскільки не зажадав перед накладенням стягнення пояснення позивачки з приводу допущеного нею порушення.

З 19 грудня 2013року, тобто з часу прийняття Ужгородською міською радою рішення №1152, позивачка повинна була вжити заходи по оформленню і підписанню актів про передачу на баланс міського Центру ПМСД частини майна, яке знаходилось у користуванні міської поліклініки.

Як встановив суд першої інстанції це рішення позивачка не виконала. Письмове пояснення на ім'я керівництва Ужгородської міської ради вона надіслала 28 лютого 2014року за №164/04-10, зазначивши у ньому причини невиконання даного рішення (а.с.76-77).

Таким чином, вимоги ч.1 ст.149 КЗпП України відповідачем перед застосуванням дисциплінарного стягнення дотримані.

Оскільки письмове пояснення позивачки до відповідача надійшло та було зареєстровано 5 березня 2014року, то він з врахуванням її тимчасової непрацездатності з 28 березня по 25 травня 2014року вправі був в межах строків, встановлених ст.148 КЗпП застосувати до позивачки дисциплінарне стягнення (а.с.76).

Отже, строки та порядок застосування дисциплінарного стягнення до позивачки за проступок, факт скоєння якого встановлено та визнано судом першої інстанції, відповідачем не порушені.

При цих обставинах, а саме: встановлення факту скоєння позивачкою проступку, дотримання відповідачем строків та порядку застосування дисциплінарного стягнення, можливості його застосування під час тимчасової непрацездатності позивачки, - її вимоги про скасування стягнення задоволенню не підлягають.

При цьому колегія не приймає до уваги висновки, які містяться в акті перевірки додержання Ужгородською міською радою законодавства про працю №07-01-028/0515 від 3 липня 2014року територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області (а.с.41-45).

Оскільки питання, які входили у коло перевірки інспекції, відносяться виключно до компетенції суду, причому суду цивільної юрисдикції, про що наголошено у постанові апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014року, висновки зазначеного вище акту юридичного значення не мають (а.с.219-221, 223-225).

Викладене вище в силу вимог ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду у частині, яка стосується дотримання відповідачем процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Куруючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року змінити.

У вимогах ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про скасування дисциплінарного стягнення відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: