233 № 233/6680/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2014 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Чернецький В. А.
при секретарі Купрєєнко А.С.,
за участю позивача ОСОБА_1В,
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.
Відповідачка до суду на розгляд справи зявилась. Надала заперечення в яких вказала, що позивачі безпідставно звернулися до суду з вимогою про стягнення з неї збитків, оскільки дій, внаслідок яких позивачі понесли збитки, вона не вчиняла і вони не мають права покладати на неї відповідальність за скоєні ними матеріальні витрати. Відповідачка пояснила, що ніколи не укладала з позивачами ніякої угоди ні усної, ні письмової та не брала на себе ніяких зобов'язань щодо витрат позивачів. Вона не є власником квартири АДРЕСА_2, не зареєстрована в цій квартирі, у зв'язку з чим не має ніяких законних повноважень для укладення будь-яких угод відносно чужої власності. Власником вказаного приміщення є син відповідачки ОСОБА_5. Зі слів сина відповідачка знає, що він надав дозвіл на тимчасове користування квартирою подружжям ОСОБА_1, не укладаючи ніяких угод. У грудні 2012 року син розірвав стосунки з Лопановою, матірю ОСОБА_1. Бажаючи повернутися для мешкання до свого житла, син попередив подружжя ОСОБА_1 про необхідність залишити квартиру АДРЕСА_2. Того ж часу він дізнався, що ОСОБА_1 самовільно, без його погодження змінив вхідні двері та вікна квартири. Довгий час подружжя ОСОБА_1 відмовлялися залишати квартиру, ховалися, не відчиняли двері. Відповідачка залишила їм повідомлення, що звернеться за допомогою до правоохоронних органів і тільки тоді ОСОБА_1 приніс ключі від замку вхідної двері квартири, та повідомив, що забрав з квартири свої речі, та він буде звертатись до суду, про повернення йому коштів за ремонт приміщення.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 (а.с. ). 01 червня 2012р. між позивачами та відповідачкою укладено усний договір найму (оренди) житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, Договір укладено строком на 1 рік з пролонгацією. У грудні 2012 року ОСОБА_5, бажаючи повернутися для мешкання до свого житла, попередив подружжя ОСОБА_1 про необхідність залишити квартиру АДРЕСА_2. Того ж часу він дізнався, що ОСОБА_1 самовільно, без його погодження змінив вхідні двері та вікна квартири. Вказані факти сторони у судовому засіданні не оспорювали. Також вони не оспорювали і той факт, що ОСОБА_5 співмешкав із матірю ОСОБА_1 і позивачі вважали, що його квартира залишиться ним, а коли ОСОБА_5 розстався із співмешканкою, і забажав повернутися у свою квартиру, позивачі тривалий час цьому протидіяли не віддавали ключі та не виселялися, бо замінили вікна та двері, зробили ремонт.
Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як зясовано у судовому засіданні договір найму житлового приміщення між позивачами та власником квартири не укладався, також не укладався договір на виконання ремонтних робіт у квартирі позивачами. Тобто ремонти виконувався ними на власний розсуд без узгодження власника квартири.
Між тим, відповідно до вимог ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення укладається між власником квартири і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, або в органах управління, що ним утворюється.
Сторони між собою угоди про анемон квартири не укладали, договору найму житлового приміщення у встановленій форм також не укладали, власником квартири відповідачка не є, ремонт позивачі робили на свій ризик самовільно, бо мали надію придбати квартиру собі у власність.
Таким чином, правових підстав для задоволення позову суд не вбачає.
На підставі ст. 88 ЦПК України витрати, повязані із сплатою судового збору слід залишити за позивачами.
Керуючись ст.ст. ч.3 ст.202, ч.4 ст. 203 ЦК України, ст. 158 ЖК України, ст.ст. 60, 79, 88, 177, 212-215 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення збитків відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд у 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя