У х в а л а

08 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ Держземагенства у Василівському районі Запорізької області, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Василівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилалась на те, що її чоловік - ОСОБА_7 у 2009 році звернувся з заявою про виділ йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2 га на території Орлянської сільської ради Запорізької області. Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 24 червня 2009 року № 420 було затверджено матеріал вибору земельної ділянки та наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в приватну власність ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 31 травня 2009 року № 421 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в приватну власність ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу контур ІІІ на території Орлянської сільської ради Запорізької області.

На підставі вказаного розпорядження видано державний акт на право власності на землю серії ЯК № 823926.

Позивач вважала, що після смерті її чоловіка - ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2 га, розташованої на території Орлянської сільської ради Запорізької області, оскільки фактично земельна ділянка була передана у власність спадкодавцю, але не була ним оформлення з незалежних від нього причин.

Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_7 є позивач та їх діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті ОСОБА_7 проживала разом з ним.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2 га з земель запасу контур ІІІ на території Орлянської сільської ради Запорізької області.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 2 га, розташовану на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, у контурі № ІІІ, яка була виділена ОСОБА_7 на підставі розпорядження голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 31 травня 2010 року № 421 для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року залишено без змін.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 1225 ЦК України та ст.ст. 125, 126 ЗК України, заявники послались та додали копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2011 року, від 14 грудня 2011 року, від 11 січня 2012 року та від 29 травня 2013 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2012 року, на яку здійснюється посилання як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, судом касаційної інстанції скасовано судові рішення та справу передано на новий судовий розгляд.

Верховним Судом України в постанові від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14, роз'яснено, що справа має переглядатись за всіма доводами заяв, посиланнями на всі судові рішення щодо неоднакового застосування норм матеріального права, які додано до заяви про перегляд, незалежно від того, висловлена правова позиція щодо неправильності застосування норми матеріального права в судовому рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі про передачу справи касаційним судом на новий розгляд.

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2012 року вбачається, що при постановленні вказаної ухвали суд касаційної інстанції не висловлював правову позицію щодо застосування норм матеріального права, судові рішення скасовано з підстав порушення норм процесуального права.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011 року № 11 «Про практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2011 року, від 14 грудня 2011 року та від 29 травня 2013 року, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки вищевказані рішення суду касаційної інстанції ухвалені у справах, де предмет спору, зміст позовних вимог не є тотожними та ухвалені у справах за різних встановлених судами фактичних обставин, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ Держземагенства у Василівському районі Запорізької області, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Василівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за заявою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

О.В. Попович

В.О. Савченко