АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора про припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом , в якому просила суд визнати в порядку спадкування за законом право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивувала тим, що вона, як особа непрацездатна за віком, в порядку статті 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, тобто право на спадкування, Ѕ частини вказаної квартири. З цього приводу вона декілька разів зверталася до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у м. Києві з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину - 1/2 частини вказаної квартири, проте їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкову квартиру та ухиляння відповідача ОСОБА_1 від явки до нотаріальної квартири.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора - про припинення права власності та визнання права власності. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що спадкоємцями, які прийняли спадщину в рівних частинах є ОСОБА_4 за заповітом та ОСОБА_2 за законом. Проте, досягти домовленості щодо володіння та користування спадковою квартирою вони не в змозі у зв'язку із довготривалими неприязними стосунками. ОСОБА_1 посилаючись на ст. 365 ЦК України просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язався виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості її частики, яку визначить судова будівельно-технічної експертиза із попереднім внесенням її на депозитний рахунок суду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно - задоволено.

Справа № 760/10570/13-ц
№ апеляційного провадження 22-ц-796/10479/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Визнано в порядку спадкування за законом право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора про припинення права власності та визнання права власності - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення; недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянта зазначає, що суд першої інстанції обмежив ОСОБА_1 у праві участі в судовому розгляді по даній справі , поданні ним доказів, що підтверджують вказані обставини, тим самим не виконав вимоги цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення /а.с.162-166/, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись ст.ст.303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області /а.с.5/.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1993 ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 /а.с.6/.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.07.2008 внесеним до реєстру за № 750, згідно якого заповідала належне їй майно ОСОБА_1. Вказані обставини визнані сторонами, а тому в силу ч. 1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Позивач ОСОБА_2 до укладення шлюбу мала дошлюбне прізвище ОСОБА_2, що вбачається з свідоцтва про одруження від 05.11.1971 /а.с.8/. Прізвище ОСОБА_2, згідно свідоцтва про припинення одруження від 14.01.1967, було нею взято після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 /а.с.7/. Тобто в період перебування у шлюбі вона мала прізвище ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 31.08.1974 її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 /а.с.4/.

З наведено вбачається, що дійсно позивач ОСОБА_2 є матір'ю померлої ОСОБА_3.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження від 11.02.1950 /а.с.6/.

Таким чином на момент смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) позивач в силу свого віку стала непрацездатною особою, а тому в порядку ст. 1241 ЦК України, спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Слід звернути увагу на те, що в зустрічному позові відповідач посилається на те, що спадкоємцями, які прийняли спадщину в рівних частинах є він за заповітом та ОСОБА_2 за законом. Тобто фактично визнає право власності позивача на Ѕ частину спадкового майна.

Разом з тим, з листа Дев'ятої Київської нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_1 на неодноразові виклики нотаріуса не з'являється і правовстановлюючі документи не надає. В зв'язку з чим, оформлення права на спадщину в установленому законом порядку унеможливлюється /а.с.9-11/.

Положення ст. 392 ЦК України надають право власнику майна звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який посвідчує право власності.

За наведених обставин, вбачається обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність визнання за позивачем права власності на Ѕ частини квартири, що є спадковим майном після померлої ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказана правова позиція була неодноразова висловлена Верховним Судом України, зокрема, в Ухвалі від 23.06.2010, Постанові від 16.01.2012 у справі № 6-81цс11, постанові від 02.07.2014 у справі № 6- 68цс14. А отже висновок суду першої інстанції про необхідність встановити наявність усіх чотирьох підстав є помилковим, проте вказаний висновок не призвів до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для скасування чи зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, яка є предметом спору, загальною площею 21.21 м2, складається з 1 кімнати жилою площею 12,43 м2, кухні 3,3 м2, ванної кімнати 1,85 м2, коридору 5,6 м2 /а.с.69-71/. А отже можна погодитись з доводами відповідача, що вказана квартира не може бути поділена, що частка позивача є незначною і не може бути виділена в натурі, а враховуючи наявність негативних відносин між сторонами спільне володіння і користування майном є неможливим.

В Постанові від 02.07.2014 у справі № 6- 68цс14 Верховним Судом наголошується на тому, що саме обставина щодо відсутності шкоди є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В ході розгляду даної справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також, частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлений обов'язок позивача попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні.

За клопотанням відповідача судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку №209/14-42 від 19.03.2014 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи становить 340760 грн./а.с.99-105/.

Проте, в матеріалах справи відсутні дані про внесення відповідачем на депозитний рахунок суду суми компенсації вартості частки право власності на яку він просив припинити.

Як вказував Європейський Суд з прав людини у рішенні Андрій Руденко проти України, вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, а основною вимогою на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (Рішення від 21.12.2010 у справі № 35041/05).

Отже невиконання позивачем, у даному випадку за зустрічним позовом, цієї умови є безумовною підставою для відмови у задоволенні заявлених ним вимог.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Посилання представника відповідача на порушення норм процесуального права щодо розгляду справи за наявності його клопотання про відкладення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення ст. 169 ЦПК України передбачають право суду відкласти розгляд справи у разі наявності поважних причин неявки сторони у справі. Участь представника в іншому судовому засіданні не може вважатися поважною причиною неявки в судове засідання час якого узгоджувався судом з ними.

Твердження щодо обмеження у праві надання доказів також є безпідставними, оскільки в силу ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Справа перебувала в провадженні суду з 21.05.2013, а отже у відповідача було достатньо часу та можливості для подання суду доказів. Крім того, про наявність інших доказів не повідомляється і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог. Разом з тим апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень ЦПК України є обов'язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів

Отже, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: