АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа: Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

14.04.2014 позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 141383,00 грн..

В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 30.11.1999 з ОСОБА_1 було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до його повноліття. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 45859,92 грн. за період з 11.11.2011 по 10.04.2014, виходячи з якої і розрахована пеня.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 11.11.2011 по 11.04.2014 у загальному розмірі 43350 грн. 27 коп. та судовий збір у розмірі 433 грн. 50 коп., а всього стягнуто 43783 грн. 77 коп..

Справа № 754/5932/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/14685/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, представником відповідача подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають значення для її вирішення, зокрема, апелянт вказує на те, що ним було подано всі докази відсутності його вини у несплаті заборгованості по аліментам, а саме довідку з місця роботи, що беззаперечно підтверджує його трудові відносини і як наслідок дає всі правові підстави вважати йо невинуватим у сплаті вказаної заборгованості, оскільки особа, що працює не має змоги проконтролювати своєчасність та розмір відрахувань від своєї заробітної плати зважаючи на той факт, що розмір заробітної плати у звукорежисера має не фіксований, та динамічний характер. Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що постановлене за неповного дослідження обставин справи, невірної оцінки доказів, просить його скасувати та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Положеннями ст. 196 ч. 1 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, а саме при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця, у якому виникла заборгованість.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, що визнається обома сторонами.

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 10.12.1999 присуджено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, 1998року народження, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 08.12.1999 і до повноліття дитини, що вбачається з виданого 05.01.2011 дублікату виконавчого листа №2-4754/1999 /а.с.119-121/

Згідно з довідкою - розрахунку заборгованості по аліментах від 10.04.2014, виданої ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва, заборгованість по аліментам ОСОБА_1 за період з листопада 2011 року по квітень 2014 року становить 45859,17 грн. Як вбачається, вказаний розрахунок був зроблений виходячи із середньої заробітної плати по м. Києві, так як були відсутні дані про місце роботи боржника та його доходи /а.с.85/.

14.04.2014 ОСОБА_1 звернувся до начальника ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва з заявою про здійснення перерахунку заборгованості, надавши дані про місце роботи та розмір заробітної плати з 01.09.2011 /а.с.88/

Згідно розрахунку заборгованості ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 15.05.2014 заборгованість за період з серпня 2011 року по квітень 2014 року становить 12296,96 грн. /а.с.81/. Дані про погашення вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно та за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Таким чином пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1 % від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості прострочення.

В даному випадку заборгованість виникла з листопада 2011 року і становить 862 дні, розмір аліментів, який підлягав сплаті визначений державним виконавцем становить 306,60 грн., а отже розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 2642,89 (306,6:100х862).

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Отже, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини розрахований за вказаною формулою становить 43350,27 грн., що відповідає здійсненому судом першої інстанції розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у виникненні даної заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Цим доводам також дана належна оцінка судом першої інстанції. Зокрема, з копії виконавчого провадження, вбачається: вчинення цілого ряду виконавчих дій направлення на встановлення місця перебування та місця роботи відповідача; застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі Україні, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2011; примусового приводу постановою державного виконавця від 11.02.2014, який не був виконаний, оскільки при перевірці дільничним інспектором міліції ОСОБА_1 від пояснень відмовився, розмовляти не захотів та загалом зачинив двері.

Посилання на наявність у відповідача протягом всього спірного періоду офіційного місця роботи також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будучи повідомленим про наявність рішення суду про стягнення аліментів з 1999 року, ним були надані державному виконавцю дані про місце робити лише 14.04.2014. Доказів вчинення відповідачем інших дій направлених на виконання рішення суду про сплату аліментів матеріали справи не містять. А тому, виходячи з принципів змагальності і диспозитивності, твердження відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості у період з листопада 2011 року по квітнень 2014 року є такими, що не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин, вбачається обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по стягнутим з нього аліментам у повному обсязі. Проте, позовні вимоги задоволені частково, оскільки судом встановлена неправильність нарахування пені, що не оспорюється позивачем, а тому, в силу ст.303 ЦПК України, в цій частині рішення суду перегляду апеляційним судом не підлягає.

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами , як того вимагають положення ст.10,60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2014- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: