Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Рахівського районного суду від 24 червня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 69 320 грн. 50 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між банком та відповідачкою 12.04.2006 р. було укладено кредитний договір, по якому остання отримала кредит в сумі 100 тис. грн. Термін дії договору визначено до 12.04.2016 р. За користування кредитом ОСОБА_2 повинна була сплачувати 1% щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту, тобто 12 % на рік.

Відповідачка свого обов'язку по поверненню кредиту відповідно до умов договору не виконує, в результаті чого станом на 17.01.2013 р. виникла заборгованість на суму позову, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 12 349,56 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 749.36 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 15 870, 27 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28 351,31 грн.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив це рішення, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

ОСОБА_2 в судове засідання не явилась, як не явився і її представник. Вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджено відповідними розписками. Про причину неявки не повідомили і тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши представника апелянта та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції свій висновок мотивував належним виконання відповідачкою зобов'язання по поверненню кредиту і вважав, що це підтверджено копіями квитанцій по погашенню кредиту та зняттям заборони на відчуження будинку по заяві банку, який виступав забезпеченням по даному кредитному договору.

Доводи апеляційної скарги базуються на твердженні невідповідності висновків суду обставинам справи, які виражаються в тому, що заборгованість за кредитним договором вирахувана з врахуванням підвищеної процентної ставки за користування кредитом до 22,85%; це підвищення здійснено відповідно до п 2.3.1 кредитного договору і про це підвищення боржник був повідомлений 09.01.2009 р.; зняття обтяжень із забезпеченого майна не є припиненням зобов'язань за кредитним договором.

Ці доводи є обґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження свої вимог, банк надав копію кредитного договору, укладеного між ним та відповідачкою від 12.04.2006 р., по якому банк надав їй 100 тис. грн. з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, розрахунок заборгованості, яка станом на 17.01.2013 р. становить суму позову; копію листа від 31.12.2008 р. про підвищення відсоткової ставки до 22.85% на рік, копію реєстру відправлення цього листа відповідачці.

Відповідачка надала квитанції про погашення боргу: квитанція № 199466092 від 24.12. 2009 р. на суму 28951.33 грн.; квитанція №199466119 від 24.12. 2009 р. на суму 40 тис. грн., квитанція №199460038 від 24.12.2009 р. на 1048.67 грн. /а.с.44-46,141,143/зворот/, квитанція № від 29.10.2009 р на суму 2424.30 грн., квитанція № 728568 від 24.09.2009 р. на суму 2470 грн./а.с.143/, квитанція № від 30.06.2009 р. на суму 2392.73 грн., квитанція № від 31.05.2009 р. на суму 1911.55 грн. /а.с.144/, квитанція № 188636 від 25.08.2009 р. на суму 2381 грн., квитанція № від 28.07.2009 р. на суму 2463 грн./а.с.144/зворот/. Всього по цим квитанціям станом на 24.12.2009 р. сплачено 83343.78 грн.

Відповідачкою надано також копію квитанції від 02.12.2009 р. за №195329385 на суму 9 тис. доларів США, на 10 грн. та на 300 доларів США, але ці квитанції стосуються покупки валюти та вчинені від імені ОСОБА_3 і тому до уваги при вирішенні даної справи братись не можуть.

Інших документів, якими б підтверджувалось оплата заборгованості за кредитним договором між банком та відповідачкою останньою не надано і тому суд констатує, що станом на 24.12.2009 р. відповідачка погасила кредит на суму 83 343.78 грн. Документальних підтверджень погашення кредиту після зазначеної дати відповідачкою не надано. Тому суд вважає за необхідне зазначити, що стверджувати про належне виконання відповідачкою своїх зобов'язань по погашенню заборгованості за кредитним договором, що взято за основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції, неможливо. Тобто, це твердження не відповідає обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідачкою не надано своїх розрахунків по погашенню заборгованості, що є її обов'язком відповідно до зазначеної вище норми ЦПК України і тому суд приймає за основу розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

На підставі зазначених доказів, суд констатує, що позовні вимоги є доведеними поданими позивачем доказами, які вказані вище.

Також не може бути прийнято до уваги і факт звернення банку до нотаріуса про зняття обтяження майна, яке було забезпеченням кредитного договору, оскільки така заява сама по собі не свідчить про відсутність заборгованості по кредитному договору і такою вона може бути при оцінці її в сукупності з доказами, якими б підтверджувалось погашення заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 24 червня 2014 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 12.04.2006 р. за № MKRWGK 00000103 в сумі 69 320.50 коп., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 12 349,56 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 749.36 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 15 870, 27 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28 351,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 1039.81 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :