У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 3 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, ОСОБА_3 пред'явили до ОСОБА_4, Нересницької сільської ради Тячівського району, третя особа Тячівська державна нотаріальна контора позов про визнання заповіту недійсним.

Позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_1 і після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцем за заповітом є відповідачка ОСОБА_4 Заповіт, який на її користь склав батько, а посвідчила секретар Нересницької сільської ради є недійсним, оскільки батько заповіт не підписував і не розумів зміст цього правочину, окрім того при посвідченні заповіту секретар сільради допустила порушення чинного законодавства щодо його форми та змісту.

Рішенням суду першої інстанції у позові відмовлено.

Ухвала апеляційного суду, якою це рішення було залишено без змін, в касаційному порядку була скасована, а справа надіслана на новий апеляційний розгляд.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення позову. Апелянти вказують на те, що секретар сільської ради не вправі була посвідчувати заповіт на користь своєї двоюрідної сестри, ця ж посадова особа при його посвідченні припустилась порушень ЗУ «Про нотаріат», тому заповіт є недійсним. Окрім того, стан здоров'я батька позивачів у день підписання заповіту викликає сумнів у його дієздатності.

Колегія суддів вважає, що скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

Позивачі є синами ОСОБА_1, проживали окремо від нього.

Відповідачка ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_1, проживала з ним однією сім'єю в АДРЕСА_1.

31 січня 2013 року ОСОБА_1 (батько позивачів та чоловік відповідачки) заповів усе своє майно на випадок смерті на користь дружини.

Цей заповіт було посвідчено секретарем Нересницької сільської ради Русин М.П.

Оспорюючи дійсність вказаного одностороннього правочину позивачі зазначали, що він складений з порушенням його форми( в ньому вказані різні дати посвідчення), а також зазначили, що їх батько за станом здоров'я підписав заповіт не розуміючи його зміст. Окрім того, вони стверджували, що підпис батька у заповіті є підробленим.

Інших підстав недійсності заповіту позивачі не наводили.

Поясненнями секретаря Нересницької сільської ради Русин М.П. в судовому засіданні встановлено, що в дійсності заповідач ОСОБА_1 заповів підписав 31 січня 2013 року, про що зазначено у верхній частині цього документу. Тоді ж, тобто 31 січня 2013 року вона посвідчила заповіт. Помилка щодо року його посвідчення у нижній частині заповіту: 2012 рік замість 2013 року пояснюється технічним збоєм пристрою, на якому набирався текст заповіту.

Суд правильно вказав, що ця описка не тягне за собою недійсності заповіту в цілому.

Жодних доказів перебування їх батька під час підписання заповіту у такому стані, який би свідчив про те, що він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними позивачі суду не надали.

Враховуючи наведене, відмова у позові і з цієї підстави відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

З приводу третьої підстави позову суд призначив почеркознавчу експертизу з метою встановлення належності підпису у тексті заповіту саме заповідачу ОСОБА_1

За висновком експерта спеціалізованої експертної установи МВС України підписи в обох примірниках заповіту від 31 січня 2013 року від імені ОСОБА_1 виконані саме заповідачем ОСОБА_1

Враховуючи приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України, що регулюють вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та підстави недійсності правочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В апеляційних скаргах в якості підстави недійсності заповіту зазначено новий довід, який позивачами не наводився у позовній заяві та який не був предметом перевірки суду першої інстанції: секретар сільської ради та спадкоємець ОСОБА_4 є близькими родичами, що виключало можливість посвідчення цією посадовою особою заповіту на користь відповідачки.

Судом касаційної інстанції саме з цієї підстави була скасована ухвала апеляційного суду при попередньому розгляді справи, а справа надіслана на новий апеляційний розгляд.

Виконуючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України обов'язкові вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 25 червня 2014 року, колегія встановила наступне.

Відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про нотаріат» посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не має права вчиняти їх на користь своїх родичів. Такими родичами закон визначив батьків, дітей, онуків, діда, бабу, братів та сестер даної посадової особи, причому першої черги спорідненості.

Свідоцтвами про народження секретаря Нересницької сільської ради та відповідачки ОСОБА_4, їх свідоцтвами про одруження доведено, що вони не є рідними сестрами, оскільки їх батьки та матері є різними особами.

З відтвореного технічного запису судового засідання суду першої інстанції видно, що вказані особи визнали цю обставину, оскільки заявили, що вони є «первими сестрами». На місцевому діалекті вказане словосполучення означає «двоюрідні сестри».

Таким чином, перешкод, передбачених чинним законодавством, для посвідчення секретарем Нересницької сільської ради Русин М.П. заповіту ОСОБА_1 на користь своєї дружини ОСОБА_4 не було.

Перевіривши решту доводів апеляційних скарг відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 та ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Як зазначено вище, суд вирішив дану справу з врахуванням доводів та заперечень сторін спору, доказів, наданих ними, та у відповідності до вимог загальних та спеціальних норм, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 3 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя