Справа №333/7472/14-ц
Провадження №2/333/2894/14
Ухвала

Іменем України

22 вересня 2014 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про захист прав споживачів та визнання договору купівлі-продажу прав вимоги частково недійсним,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про захист прав споживачів та визнання договору купівлі-продажу прав вимоги частково недійсним, в якій позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», недійсним в частині, що стосується передачі кредитних зобовязань за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, витребувати у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» повний текст зазначеного договору.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.119 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

Згідно ст.6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку. На підставі ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

В позовній заяві позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі предявлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено, коли і в чому це виявилося, способи захисту, яких суд може вжити.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не зазначає, яке саме його право як споживача було порушено, коли і в чому це виявилося, а також не вказує способи захисту, яких суд може вжити. Зазначене може вплинути не лише на сплату судового збору, але й на визначення підсудності справи (право споживача на предявлення позову за своїм місцезнаходженням).

Крім того, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», недійсним в частині, що стосується передачі кредитних зобовязань за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року. При цьому відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Також, згідно ст.93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. З матеріалів позовної заяви не вбачається, що зазначені в позовній заяві адреси відповідачів є саме їхніми юридичними адресами (адресами місцезнаходження, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців).

Крім того, однією з обовязкових вимог до позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, є зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. В позовній заяві позивач зазначає, зокрема, що в нього не існує заборгованості у розмірі 42876,80 доларів США, що відповідачі не повідомили його про відступлення права вимоги. При цьому ніяких доказів на підтвердження зазначених фактів до позовної заяви позивач не додає, чим можуть бути підтверджені зазначені обставини, в позовній заяві не зазначає.

Також позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про витребування у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» повного тексту спірного договору. При цьому доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою надати йому інформацію, позивач суду не надав. Зазначене клопотання про забезпечення доказів не відповідає вимогам, встановленим в ст.134 ЦПК України.

Оскільки позивач не зрозуміло навів обставини порушення своїх прав, що призвело до звернення в суд, а також не зазначив причини неможливості вирішення питання в позасудовому порядку, виникає необхідність надати позивачу можливість більш детально викласти обставини з зазначенням доказів, які підтверджують кожну із обставин звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою та вказати, яким саме чином відповідачами було не визнано, порушено або оспорено його право.

Відповідно до ст.121 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, яка подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про захист прав споживачів та визнання договору купівлі-продажу прав вимоги частково недійсним залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков