АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ сумісно нажитого майна під час перебування у шлюбі,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та стягнення боргу за зворотною вимогою,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року до суду звернувся ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 1986 року, який було розірвано 08 листопада 2005 року, однак і після розірвання шлюбу вони продовжували жити однією сімєю, вести спільне господарство до листопада 2011 року. У січні 2007 року у них народився син ОСОБА_5, який мешкає разом із матірю.

Під час перебування у шлюбних відносинах, було придбано майно: житловий будинок із надвірними будівлями № 5А по вул. Пушкіна у м. Нікополі, який був ними проданий у 2012 році за 28000 доларів США, з яких 18800 доларів США пішло на сплату боргу по кредиту банка, 9200 доларів США, що становить 9200 х13,00 =119600 грн. відповідачка забрала собі, витративши на купівлю житлового будинку № 45 по вул. Пушкіна у с. Капулівка Нікопольського району, право власності на який було оформлено на матір відповідачки.

У 2005 році було придбане нежитлове приміщення на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м.Нікополі (склад-крамниця) 240,1 кв.м. за 114000 грн., право власності на який було оформлено на відповідачку.

У 2006 році придбаний автомобіль НОМЕР_1 за 35000 грн., право власності на який було оформлено на ОСОБА_3, але який знаходиться у користуванні відповідачки, його вартість становить 16000 грн.

Загальна вартість 1/2 частини усього набутого у шлюбі майна становить: (119600+114000+ 16000): 2= 124800 грн., що складає його частку.

З урахуванням уточнених у жовтні 2014 року позовних вимог, ОСОБА_3 просив провести розподіл сумісно нажитого майна у рівних долях, визнавши за ним право власності на 1/ 2 частину коштів після продажу придбаного у шлюбі будинку із надвірними будівлями № 5А по вул. Пушкіна у м. Нікополі - 59800 грн.; 1/2 частину нежитлового приміщення на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі (склад-крамниця) у розмірі 120 кв.м вартістю 57000 грн.; 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1 вартістю 8000 грн., всього на суму 124800 грн.

ОСОБА_4 у жовтні 2013 року звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, зазначивши, що шлюб між нею і ОСОБА_3 офіційно було розірвано 26 жовтня 2005 року, але фактично шлюбно-сімейні відносини між ними було припинено в червні 2005 року, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду про розірвання шлюбу. Саме з цього періоду з позивачем разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Сумісно нажите майно було ними добровільно поділено, у 2012 році укладено угоду купівлі-продажу (відчуження) житлового будинку із надвірними будівлями № 5А по вул. Пушкіна у м. Нікополі. Дана угода відбулась в присутності відповідача та за його згодою, оскільки даний обєкт нерухомості мав статус сумісно набутого майна подружжя. Отримані кошти порівну були поділені між ними.

Інше зазначене відповідачем майно - житловий будинок із надвірними будівлями № 45 по вул. Пушкіна у с. Капулівка Нікопольського району, не може бути сумісно нажитим майном подружжя, оскільки є власністю іншої людини, і належить їй на законних підставах.

Частина нежитлового вбудованого приміщення на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі (склад крамниця) було придбано нею в період фактично припинених шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_3 Підтвердження зазначеного факту знайшло своє відображення у винесеному судом рішенні про розірвання шлюбу від 26 жовтня 2005 року.

Частина нежитлового приміщення на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі (склад-крамниця) була куплена нею для здійснення підприємницької діяльності і за рахунок коштів, отриманих за результатами її підприємницької діяльності. Сплата за придбаний обєкт здійснювалась в серпні та вересні 2005 року, після чого 08 вересня 2005 року їй було видано свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно.

У звязку з скрутним матеріальним становищем у 2007 році, вона була вимушена подарувати 7/170 частин нежитлових будівель, площею 120,7 кв.м. на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі ОСОБА_6 в рахунок свого боргу.

На даний час у її власності знаходиться 6/170 частин нежитлових будівель, площею 119,4 кв.м. на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі, вартість якої складає 28853,17 грн.

Крім того, 02 червня 2011 року нею та відповідачем (як позичальниками) було отримано у громадянина ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором позики кошти в сумі 96000 грн. з терміном повернення 02 вересня 2011 року.

У звязку із не виконанням зобовязань за вказаним договором приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 20 січня 2012 року було вчинено виконавчий напис на договорі позики від 02 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 як солідарного позичальника (боржника), суми в розмірі 183740 грн. на користь ОСОБА_7

Свої зобовязання перед ОСОБА_7 за договором позики від 02 червня 2011 року вона виконала в повному обсязі, сплативши 05 червня 2012 року всю суму боргу в розмірі 183740 грн.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просила визнати за нею право особистої приватної власності на 6/170 частини нежитлової будівлі, нежитлового вбудованого приміщення (літ А-2), площею 119,4 кв.м., розташованої на першому поверсі будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі; стягнути з ОСОБА_3 на її користь борг за зворотною вимогою у сумі 91870 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково.

Поділено спільне майно подружжя, визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/ 2 частку автомобіля ЗАЗ 110557 двигун № НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3 держномер АЕ 9735 БЕ, зареєстрований за ОСОБА_3 У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 6/170 частини нежитлових вбудованих приміщень (літ А-2) будинку № 85 А по вул. Гагаріна у м. Нікополі площею 119,4 кв.м., розташованої на першому поверсі.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 288,53 грн. та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243,6 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за зворотною вимогою у сумі 91870 грн. та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Рішення в частині поділу майна сторонами не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 09 липня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 26 жовтня 2005 року, що набрало законної сили 06 листопада 2005 року (а.с.29).

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 після державної реєстрації шлюбу 19 липня 2014 року взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2 (а.с.109).

Як убачається з нотаріально посвідченого договору позики від 02 червня 2011 року (далі Договір позики) позичальники ОСОБА_4 і ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 96000 грн. строком на три місяці - до 02 вересня 2011 року. За домовленістю сторін позичальники за цим договором вважаються солідарними боржниками (п.1).

Відповідно до п.4 Договору позики у разі своєчасного не повернення позичальниками суми позики позикодавець ОСОБА_7 вправі предявити у строки, передбачені чинним законодавством України, цей договір до стягнення, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також пені в розмірі 0,5 відсотків від суми боргу за кожний день прострочки та штрафу в розмірі 20 відсотків від суми боргу (а.с.36).

Через невиконання позичальниками умов Договору позики 20 січня 2012 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суми боргу 96000 грн., штрафу в розмірі 19200 грн. за невиконання обовязку з повернення всієї суми грошей або будь-якої частини терміном до 02 вересня 2011 року, пені за кожен день прострочки за період з 03 вересня 2011 року до 19 січня 2012 року в розмірі 66720 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1820 грн., а всього - 183740 грн.( а.с.37).

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_4 надала копію заяви ОСОБА_7 від 05 червня 2012 року про відсутність будь-яких претензій стосовно виконання нею своїх зобовязань по договору від 02 червня 2011 року в повному обсязі (а.с.38).

Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_3 на її користь компенсації сплаченого боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, посилаючись на ті обставини, що зобовязання по договору від 02 червня 2011 року сторони виконали в повному обсязі, борг ОСОБА_7 повернули за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля Fiat Ducato, який був зареєстрований на імя ОСОБА_3, що підтверджується відповіддю , наданою на запит суду Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів про зняття 05 червня 2012 року зазначеного автомобіля з обліку в комісійний магазин (а.с.69).

Висновки суду про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу у звязку з поверненням сторонами боргу за рахунок коштів від продажу автомобіля Fiat Ducato, який був зареєстрований на імя ОСОБА_3, ґрунтуються на припущеннях та є помилковими, оскільки відповідь, на яку посилався суд як на доказ погашення суми боргу за Договором позики, не містить інформації ким знято автомобіль з обліку, чи був він проданий, ким та за яку суму, а також іншої інформації на підтвердження доводів ОСОБА_3

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає обставинам справи, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, у відповідності з п.п.1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України воно у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитися у повному обсязі і з доводами апеляційної скарги щодо доведеності вимог ОСОБА_4 про сплату нею за Договором позики на підставі виконавчого напису заборгованості у розмірі 183740 грн.

Згідно виконавчого напису від 20 січня 2012 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 було стягнуто суму боргу 96000 грн., штраф у розмірі 19200 грн. за невиконання обовязку з повернення всієї суми грошей або будь-якої частини терміном до 02 вересня 2011 року, пеню за кожен день прострочки за період з 03 вересня 2011 року до 19 січня 2012 року в розмірі 66720 грн. та плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1820 грн., а всього - 183740 грн.

У заяві ОСОБА_7 від 05 червня 2012 року, на яку ОСОБА_4 посилається як на доказ погашення заборгованості, зазначено про відсутність будь-яких претензій стосовно виконання нею своїх зобовязань по договору від 02 червня 2011 року в повному обсязі.

Сума отриманих ОСОБА_7 коштів у заяві не вказана, а також не зазначено про отримання ним коштів за виконавчим написом.

Тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 544 ЦК України, враховуючи, що за Договором позики від 02 червня 2011 року підлягала поверненню сума 96000 грн. та що згідно заяви позикодавця, він не має претензій стосовно виконання зобовязань саме за договором, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_3 на її користь 48000 грн. (96000 грн.:2).

Відповідно до положень ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 480 грн. (1% від 48000 грн.).

В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року в частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на її користь боргу за зворотною вимогою скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 48000 грн. (сорок вісім тисяч грн.) боргу за зворотною вимогою та 480 грн. (чотириста вісімдесят грн.) витрат на сплату судового збору.

В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді