Справа № 415/1876/14-ц
Провадження № 2/415/1019/14
26.12.14 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Добуграй В.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору про відступлення права вимоги, -
ОСОБА_1 звернувіся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору про відступлення права вимоги.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача.
У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленихдоговором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
В судовому засіданні встановлено, що згідно з заявою Кредитній спілці «Надія» від 12 січня 2009 року відповідач ОСОБА_2 просила надати їй кредит в сумі 4650,00 грн.
12 січня 2009 року КС «Надія», в особі голови Правління ОСОБА_1 та ОСОБА_2, уклали кредитний договір № 1472.
Згідно з п. 1.1. кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року, ОСОБА_2 отримала від КС «Надія» кредит у сумі 4650 гривень та прийняла на себе зобов'язання повернути вказану суму відповідно до умов, передбачених договором.
Згідно з п. 2.1 кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року, термін дії договору становить 24 (двадцять чотири) місяці, тобто з 12 січня 2009 року по 12 січня 2011 року і діє до повного виконання зобов'язань.
Згідно з п. 3.1. кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року, плата за користування кредитом (відсотки) встановлюються виходячи з відсоткової ставки 60 % річних за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, Базою для нарахування відсотків є залишок заборгованості за основною сумою виданого кредиту.
Згідно з п. 3.9 кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року, у перший місяць визнання кредиту з підвищеним ризиком відсоткова ставка, зазначена в п. 3.1. розділу 2 Договору збільшується на 12 % річних та нараховується за кожний день прострочення сплати по кредиту до погашення заборгованості.
Згідно з п. 4.1 кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року, сторони домовились про наступний графік погашення кредиту (Додаток 2).
Вказане зобов'язання відповідача було забезпечене договором застави № 667 від 12 січня 2009 року, відповідно до якого заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором № 1472 від 12 січня 2009 року у виді своєчасного повернення кредиту в сумі 4650, 00 грн. та відсотки за користування кредитом, додаткової відсоткової ставки та інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, передає в заставу квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка за взаємною згодою оцінюється сторонам в сумі 20 000 грн.
Кредитний договір № 1472 від 12 січня 2009 року також забезпечується договором поруки № 1148 від 12 січня 2009 року, відповідно до якого для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором № 1472 від 12 січня 2009 року, поручитель ОСОБА_5 бере на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням відповідача, що випливають з кредитного договору № 1472 від 12 січня 2009 року.
Станом на 12 квітня 2011 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором № 1472 від 12 січня 2009 року в розмірі 9868,00 грн., в складі якої тіло кредиту - 4650, 00 грн. та відсотки за користування кредитом - 5218,00 грн.
12 квітня 2011 року відповідач подала заяву про згоду на укладання договору про відступлення від права вимоги ОСОБА_1 та погодилася, що ОСОБА_1 погасить її кредитну заборгованість перед кредитним союзом «Надія» по кредитному договору № 1472 від 12 січня 2009 року, в сумі 9868,00 грн., а також дала згоду на передачу оригіналів документів ОСОБА_1. Копію договору про відступлення права вимоги відповідач отримала.
12 квітня 2011 року між первісним кредитором Кредитна спілка «Надія», в особі Сірожко Маргаритою Валентинівною, та ОСОБА_1 було укладено договір № 2 про відступлення права вимоги, згідно з яким первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з кредитним договором № 1471 від 12 січня 2009 року, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору. За передане право вимоги за кредитним договором № 1471 від 12 січня 2009 року новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 9868,00 грн.
Позивач направляв ОСОБА_2 претензію з вимогою повернення грошових коштів за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1471 від 12 січня 2009 року.
Станом на 01 квітня 2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 на користь позивача складає: залишок основної суми кредиту - 4650,00 грн., нараховані відсотки за користування кредитом - 11 696,27 грн., додаткова відсоткова ставка за користування кредитом при порушенні графіку погашення - 8094,82 грн. Всього заборгованість складає - 24 441,09 грн.
Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, і вважаються судом доведеними, крім того, визнані відповідачем у повному обсязі.
За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору про відступлення права вимоги підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № k11/Q/6 від 26 березня 2014 року про сплату судового збору у сумі 244 гривні 41 копійка.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 244 гривні 41 копійка.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 512-514, 516, 526, 530, 536, 610, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору про відступлення права вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1471 від 12 січня 2009 року у сумі 24 441 (двадцять чотири тисячі чотириста сорок одну) гривню 09 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмір 244 (двісті сорок чотири) гривні 41 копійку.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА