Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Чернівці в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про залучення коштів на розвиток інфраструктури м. Чернівці за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року прокурор м. Чернівці, діючи в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 листопада 2011 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір про залучення коштів на розвиток інфраструктури м. Чернівці, за умовами якого замовник ОСОБА_1 зобов'язувався перерахувати кошти в розмірі

125 869,64 грн на розвиток інфраструктури міста на підставі рішення

23 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 27 грудня 2007 року

№ 480, яким йому наданий дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 м. Чернівці площею 0,41 га в оренду до 1 січня 2015 року. Згідно з п. 4.2 договору сплата грошових коштів повинна бути здійснена в повному обсязі до 25 грудня 2012 року, проте відповідач сплатив кошти частково і станом на 15 березня 2013 року заборгованість склала 40 556,83 грн. Претензія від 30 серпня 2012 року з вимогою сплатити відповідно до умов договору вищевказані кошти відповідачем залишена без уваги. Пунктом 3.4 вказаного договору встановлено, що у разі несвоєчасного перерахування коштів відповідач сплачує Чернівецькій міській раді пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Ураховуючи викладене, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради 40 556,83 грн, у тому числі пеню в розмірі 2 795,95 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради на розвиток міста згідно договору від 1 листопада 2011 року 40 556,83 грн, у тому числі пеню в розмірі 2 795,95 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з договору про залучення коштів на розвиток інфраструктури м. Чернівці, невиконання зобов'язань за яким тягне настання наслідків, передбачених законом і договором.

Висновки судів відповідають вимогам закону та матеріалам справи і доводами касаційної скарги не спростовані.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Карпенко

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар