АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/9165/14-ц Головуючий І інстанції - Іващенко С.О.
Провадження: 22-ц/790/1385/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна, -

встановила :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що він зареєстрований та є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_3 є його сином, який також зареєстрований у вказаній квартирі з 2008 року та з яким укладений договір найму частини житлового приміщення в усній формі на засадах сплати відповідачем всіх комунальних послуг у повному обсязі, що підтверджується власноруч написаною розпискою.

Своїх зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за комунальні послуги на загальну суму 21709,66 грн. Крім того, з його сином проживає співмешканка, яка в квартирі не зареєстрована, однак також користується комунальними послугами.

Вказав, що на час звернення до суду він сплатив частину заборгованості за комунальні послуги у розмірі 5556,35 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 кошти на утримання нерухомого майна в розмірі 21709,66 грн., витрати на інформаційно-консультатійні послуги в сфері права в розмірі 2000 грн, судовий збір - 243,60 грн., витрати на нотаріальні дії в розмірі 200 грн.; зобов'язати відповідача приймати подальшу участь у сплаті обов'язкових платежів на утримання та збереження нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2778,17 грн. Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 31,17 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають істотне значення для справи, не надано юридичну оцінку доказам, наданих позивачем, не врахована загальна сума заборгованості.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачена заборгованість на загальну суму 5556,35 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача рівна частка сплаченої позивачем заборгованості за солідарним зобов'язанням.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів про сплату іншої частини заборгованості.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та наданим сторонами доказом.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24.06.1994р. є власником кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є сином позивача та зареєстрований у вказаній квартирі з 2008 року

У зв'язку з виникненням заборгованості за комунальні послуги, судом видано судові накази про солідарне стягнення коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3: від 04.04.2011 р. на користь КП «ВТП «Вода» в розмірі 1132,94 грн.; від 07.12.2011р. на користь КП «Жилкомсервіс», в розмірі 1086,13 грн.; від 16.08.2013р. на користь КП «Жилкомсервіс», в розмірі 2731,91 грн.; від 12.02.2013р. на користь КП «ХТМ», у розмірі 10514,56 грн.

Згідно наданих квитанцій за оплату комунальних послуг, позивачем сплачена заборгованість на загальну суму 5556,35 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають істотне значення для справи, не надано юридичну оцінку доказам, наданих позивачем є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, судові накази видані судом про солідарне стягнення коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а позовні вимоги заявлені до ОСОБА_3 на загальну суму 21709,66 грн.

Однак позивачем не доведено, що існує заборгованість на вказану суму.

Також позивач не надав доказів про сплату усієї суми заборгованості і, відповідно, виникнення у нього права на стягнення з відповідача 1/2 частини від сплаченої суми.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -