АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8152/14 Справа № 199/5993/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, усунення від права на спадквання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, усунення від права на спадквання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 07 грудня 2007 року за реєстровим №6590, встановити обставини ухилення відповідача від обов'язку утримання спадкодавця ОСОБА_5 та усунути відповідача від права спадкування за заповітом та за законом спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги в яких просила: усунути відповідачку ОСОБА_4 від спадквання після смерті ОСОБА_5 як за законом та і за заповітом; встановити факт того, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідною сестрою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнати за нею (позивачкою) право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено та ухвалено: встановити факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідною сестрою ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; усунути від права на спадкування за заповітом та за законом ОСОБА_4 після ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Вищезазначена квартира раніше належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гезь В.Н., зареєстровано в реєстрі за № 12 (а.с. 23).

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2010 року було визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 30 серпня 2008 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 2-1585, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Зазначене рішення було частково скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 06 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_11, та в частині витребування у ОСОБА_11 спірної квартири, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011 року залишено в силі рішення першої та апеляційної інстанції (а.с. 12).

Також судом встановлено, що у ОСОБА_5 був рідний син, ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть виданим 19 березня 2012 року, актовий запис № 1535. Батько померлої, ОСОБА_13, 1900 року народження, та її мати, ОСОБА_14, 1905 року народження, померли. Зі своїм чоловіком ОСОБА_15, ОСОБА_5 розірвала шлюб 07 листопада 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане 15 травня 2002 року Жовтневим районним управлінням юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 661. ОСОБА_5 крім свого сина, ОСОБА_12, інших дітей не мала, також рідних братів та сестер.

Після смерті ОСОБА_5 позивачка, яка по відношенню до спадкодавця є родичкою шостою ступеню споріднення, що підтверджується наступним: рідна бабуся позивачки - ОСОБА_7, є донькою ОСОБА_19, яка в свою чергу є рідною донькою ОСОБА_17 та рідною сестрою ОСОБА_13 (сина ОСОБА_17), який є батьком ОСОБА_5, а тому рідна бабуся позивачки, ОСОБА_7, та спадкодавець, ОСОБА_5, є двоюрідними сестрами.

ОСОБА_7 померла 24 листопада 1981 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 листопада 1981 року, актовий запис № 1323. Рідний батько позивачки, ОСОБА_18, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 717.

В строк передбачений ст. 1270 ЦК України, позивачка звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва на спадщину за законом після ОСОБА_5 їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у неї відсутні документи, які підтверджують її ступень споріднення з ОСОБА_5 (а.с. 13).

Крім того відповідач ОСОБА_4, є рідною онукою ОСОБА_5, а тому відповідно до ст.1266 ЦК України вона також є спадкоємцем тієї частки спадщини, яка б за законом належала її батьку, ОСОБА_12, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, та мала право на спадкування за правом представлення. А 04 листопада 2000 року та 07 грудня 2007 року ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 склала заповіт на все своє майно, що залишиться після її смерті (а.с. 50, 55).

Так задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчасно звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка є по відношенню до спадкодавця родичкою шостою ступеню споріднення та крім неї жодна інша особа з відповідною заявою не зверталася, а рішенням суду було визнано недійсним договір дарування квартири, посвідчений 30 вересня 2008 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим остання не має право на спадкування.

Разом з цим повністю з таким рішенням погодитися не можна виходячи з натупного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 04 листопада 2000 року та 07 грудня 2007 року склала на ім'я ОСОБА_4 заповіт на все своє майно, що залишиться після її смерті (а.с. 50, 55), а згідно первісної позовної заяви позивач просила суд визнати заповіт ОСОБА_5 від 07 грудня 2007 року недійсним (а.с. 3).

Проте суд першої інстанції не розглянув первісні позовні вимоги, а позивач в подальшому за цими позовними вимогами ніяких пояснень, чи доказів суду не подавала та фактично змінила підстави та предмет позову.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги та відповідно не роз'яснив позивачу її право на уточнення позовних вимог стосовно вищевказаних заповітів, проте вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом не можуть бути розглянуті без вимог про визнання цих заповітів недійсними, оскільки ці вимоги є взаємопов'язаними між собою. А позивач такі вимоги суду взагалі не пред'являла.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти: всебічному і повному з'ясуванню обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом, а статтею 11 цього Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосувано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч вимог вказаних норми Закону не уточнив позицію позивача щодо вимог про визнання заповітів недісними, а тому не з'ясував фактичних обставин по справі та не встановив характер правовідносини сторін, зробивши передчасні висновки та постановив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, з постановленням нового - відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Макаров М.О. Болтунова Л.М. Тамакулова В.О.

м. Дніпропетровськ