Номер провадження: 22-ц/785/9233/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, діючої від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 до Державного підприємства «Одеська залізниця», за участю третіх осіб: Служби будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд ДП «Одеська залізниця», органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання приватизації квартири частково недійсною, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3 В процесі розгляду справи в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_4 та Державне підприємство (далі ДП) «Одеська залізниця». Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження (наказ) Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці від 01 жовтня 2002 року № 382, зареєстроване і записане у реєстровій книзі за № 2147, в частині включення до складу приватизованої квартири АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допоміжного приміщення багатоквартирного будинку - веранди площею 5,1 кв. м. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 01 жовтня 2002 року, видане Службою будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд Одеської залізниці, згідно з розпорядженням (наказом) від 01 жовтня 2002 року № 382, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 2147, а також технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі на другому поверсі двоповерхового будинку АДРЕСА_1, між квартирою № 8, що належить відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та квартирою № 9, що належить ОСОБА_2; стягнути суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Позивач посилалась на те, що при здійсненні приватизації своєї квартири відповідачі неправомірно включили до складу своєї квартири частину «галереї» (позаквартирного коридору) загального користування, розташованої на другому поверсі, тим самим було порушено її права, їй створено перешкоди для проведення води, газу, утеплення труб, тощо, та завдано моральних страждань.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діяла водночас і в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, представник відповідачів позов не визнали, вказуючи, що переобладнання існує тривалий час, що приватизація її квартири відбулася ще у 2002 році, за правилами, встановленими законодавством України, які діяли на той час.

Представники ДП «Одеська залізниця», Служби будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд ДП «Одеська залізниця», органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради участі у розгляді справи не приймали.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволені частково. Визнано частково недійсними: розпорядження № 382 від 01.10.2002 року та Свідоцтво про право власності на житло від 01.10.2002 року, видані службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м, до загальної площі квартири АДРЕСА_1, при проведенні приватизації вказаної квартири, на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_3 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_1, між квартирою № 8 та квартирою АДРЕСА_3. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені яких діє їх представник, просять рішення суду від 19 червня 2014 року скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує позивач, яка рішення суду не оскаржила.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що переобладнання своєї квартири відповідачі здійснили самочинно, що при здійсненні приватизації житла відповідачі неправомірно включили до складу своєї квартири частину «галереї» загального користування, що вимоги про зобов'язання знести перегородку пред'явлені тільки до ОСОБА_3, що технічний паспорт є доказом і скасування не потребує, та що вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

З такими висновками суду в межах оскарження колегія суддів погоджується частково.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_2, та ОСОБА_7 і ОСОБА_8(т.1 а. с.16-17)

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності ( в рівних частках) належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.10.2002 року Одеською залізницею, службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд, за розпорядженням № 382 від 01.10.2002р.(т.1 а.с.49) За технічним паспортом, складеним фірмою «Юрікс» у 2002 році, відповідачами приватизовано квартиру загальною площею 37,1 кв. м. До складу квартири увійшли наступні приміщення: жила кімната площею 17,9 кв. м , кухня площею 14,1 кв. м, веранда площею 5,1 кв. м.(т.1а.с.50)

Із технічної документації наданої комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ОМБТІ»), вбачається, що згідно зі схемою поетажного плану зазначеного будинку вхід до квартири № 9, належної позивачу, та вхід до квартири № 8, належної відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5, здійснюється через позаквартирний коридор загального користування, з якого здійснюється також вхід до інших квартир другого поверху, без визначення окремих приміщень до квартир у позаквартирному коридорі. Вбачається, що веранда площею 5,1 кв. м. є частиною позаквартирного коридору. (т.1а.с.105-108)

У відповідності зі ст. 100 ЖК України переобладнання найманого житла допускається з дозволу наймодавця та виконавчого комітету. Докази наявності дозволу наймодавця та виконавчого комітету на здійснення переобладнання своєї квартири шляхом приєднання до житла частини позаквартирного коридору відповідачами суду не надано. Відтак, правомірність встановлення перегородки в позаквартирному коридорі та включення новоутвореної веранди площею 5,1 квадратних метрів до складу квартири АДРЕСА_1 відповідачами не доведена.

За змістом ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності вимог позивача до відповідачів про визнання недійсними розпорядження № 382 від 01.10.2002 року та свідоцтва про право власності на житло від 01.10.2002 року. Відповідно правильним є також рішення суду щодо задоволення позову ОСОБА_2 про усунення їй перешкод в користуванні загальним позаквартирним коридором шляхом знесення перегородки на підставі ст. 391 ЦК України.

Посилання відповідачів та їх представника на пропуск строку позовної давності в частині визнання незаконними розпорядження та свідоцтва про право власності до уваги не беруться, оскільки за ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За ствердженням позивача про включення відповідачами під час приватизації до складу своєї квартири частини позаквартирного коридору загального користування вона дізналася тільки в 2009 році. Такі ствердження позивача, з урахуванням того, що вона не є членом сім'ї відповідачів належними і допустимими доказами не спростоване. Саме по собі тривале існування перегородки не може вважатися доказом включення її до складу квартири під час приватизації. У решті, щодо знесення перегородки, висновки суду про наявність тривалого правопорушення і відсутності правових підстав для застосування строку позовної давності є вірними.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що спірне приміщення веранди в позаквартирному коридорі існувало завжди, що вони переобладнання не здійснювали, що отримали квартиру з переобладнанням тощо не можуть братися до уваги, оскільки такі ствердження не відповідають відомостям КП «ОМБТІ» (т.1 а.с.105-108) Надану суду ксерокопію ордеру, в якій зазначено загальну площу квартири відповідачів - 37,1 кв. м, неможливо брати до уваги, оскільки у застосованій наймодавцем формі ордеру на час його видачі є тільки графа щодо розміру житлової площі квартири, яка надається наймачу, та форма зовсім не передбачала зазначення загальної площі квартири. А крім того, згаданий ордер суперечить відомостям КП «ОМБТІ» та копії іншого ордеру. Оригінал вказаного сумнівного ордеру апеляційному суду не надано.

Той факт, що на теперішній час спірне приміщення веранди є частиною квартири відповідачів, що в ньому встановлене газове, електричне обладнання, комунікації, що в ньому зареєстровані ще двоє малолітніх дітей тощо висновків суду не спростовує.

Разом з тим, у відповідності зі ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. За визначенням відповідач це особа, до якої звернена вимога позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач подала клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості співвідповідача ОСОБА_4, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 Суд першої інстанції своєю ухвалою від 19 грудня 2013 року клопотання задовольнив і ОСОБА_4 приймала участь у розгляді справи в якості співвідповідача. А відтак, висновок суду про те, що позивач вимоги до ОСОБА_4 щодо знесення перегородки не заявляла є помилковим. Доводи в апеляційній скарзі з цього приводу колегія суддів визнає слушними. А тому вважає за необхідне рішення суду в зазначеній частині змінити, і зобов'язати обох відповідачів знести перегородку в позаквартирному коридорі.

У решті таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи суд не припускався, а тому доводи в цій частині є неспроможними.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року в частині зобов'язання знести перегородку змінити.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку № 3 між квартирою № 8 та квартирою № 9 по АДРЕСА_1.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк

А.П. Заїкін