Справа № 442/8407/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" грудня 2014 р.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Дубеля Р.М.

при секретарі Півала І.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним вище позовом з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17656грн.73 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16065,00грн. та 5000,00 грн. за заподіяну моральну шкоду.

Позов обґрунтовує тим, що з 01.01.2012р. по 05.03.2014р. працював на різних посадах у ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів». Починаючи практично з кінця 2012р. йому спочатку недоплачували заробітну плату, а потім і взагалі припинили виплачувати заробітну плату.

На час звільнення відповідач заборгував йому виплату заробітної плати, оскільки заборгованість по заробітній платі не виплачена станом по сьогодні.

Крім цього завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000.00грн. обґрунтовує тим, що оскільки через невиплату ОСОБА_1 на протязі такого тривалого часу зарплатні, було порушено його нормальні життєві звички, він не зміг забезпечити свою сім'ю продуктами харчування , необхідним одягом, вчасно сплачувати комунальні платежі, через що змушений був позичати грошові кошти у своїх знайомих, що завдало йому додаткових нервових потрясінь та переживань.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, його представник ОСОБА_3 подав письмову заяву про проведення судового засідання без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Публічного Акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і місце слухання справи. З приводу задоволення позову до ПАТ «ДЗАК» заперечень не подав.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «ДЗАК» що стверджується трудовою книжкою та відповідними наказами .

Статтею 24 цього ж Закону визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом - (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися і через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник ,або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому.

Таким чином судом встановлено, що заробітна плата не виплачена позивачу із-за вини роботодавця (ПАТ «ДЗАК») . Його посилання на те, що підприємство в даний час не працює не є поважною причиною, яка б слугувала підставою для невиплати заробітної плати, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру, правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11,31 ЦПК України).

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати; що відповідно до ст.237-1 КЗпП 1 (набрала чинності 3 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання і робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Внаслідок невиплати відповідачем позивачці належних їй сум як заробітна плата у строки, передбачені КЗпП, протягом тривалого часу є порушенням її конституційних та трудових прав.

Відтак, суд приходить до висновку про спричинення позивачу моральних страждань, оскільки вказані порушення призвели до моральних страждань та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивач був позбавлений доходу, на який розраховував.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з вище викладеного характеру правопорушення, його тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивача у зв'язку з невиплатою заробітної плати, глибини душевних страждань, які позивач зазнав у зв'язку з порушенням її законних прав, тому приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди в сумі 1000 грн. і стягнення такої з ПАТ «ДЗАК» Дрогобицької на користь позивачки.

Відповідно до ч.І ст.83 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхилено частини вимог.

Оскільки Законом України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору,- відтак, з урахуванням майнової та немайнової вимог позивача, до стягнення з ПАТ «ДЗАК» в дохід держави підлягає судовий збір

Керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212,214-215 ЦК України, ч.1 ст. 47, ст. ст. 115, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд,-

вирішив :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_1 17656 грн.73 коп. заробітної плати, 16065грн.00 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку, та 1000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду шляхом подачі через Дрогобицький міськрайонний суд заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня після його проголошення.

Суддя ____________ Р.М.Дубель