АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2707/14 Справа № 200/1952/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року м. Дніпропетровськ 24 березня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Гасановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частину квартири, -

Встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки квартири.

4 грудня 2013 року позивачка уточнила свої позовні вимоги і просила стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 104 175 грн. 00 коп. компенсація за 1/3 частку квартири та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2350 грн.08 коп..

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 104 175 грн. 00 коп. , витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2350 грн.08 коп., понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1041грн. 75 коп., а всього 107 566 грн. 83 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2013 року скасувати та постановити нове рішення по справі , яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який помер 06.08.2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 418264, виданим 15.08 2011 року Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_5 міського управління юстиції у Дніпропетровської області.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09 2012 року виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, позивач успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі вказаного свідоцтва позивачка зареєструвала за собою право власності на зазначену частину квартири, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 16.10.2012 року та технічним паспортом на квартиру.

Власником 2/3 частин цієї квартири є мати ОСОБА_4 - ОСОБА_2, яка успадкувала їх в порядку спадкування за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира знаходиться в житловому будинку літ. А-9 і складається з : 1-коридор, площею 7,2 кв.м., 2-ванна 2,7 кв.м., 3 -туалет, площею 1,4 кв.м., 4-кухня, площею 7,3 кв.м., 5-житлова площею 15,5 кв.м., 6-житлова, площею 12,7 кв.м., 7-кладова,площею 0,4 кв.м., 8-кладова, площею 0,3 кв.м., 9- кладова площею 0,4, 10-лоджія , площею 2,0 кв.м., загальною площею 49,9 кв.м. ,житловою площею 28,2 кв.м.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 1683/1684-13 від 15.10.2013 року виділення в натурі 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 не можливо.

Суд першої інстанції,задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 104 175 грн. 00 коп. , не з'ясував, які права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_3 порушує ОСОБА_2 і в чому полягає суть цих порушень.

Суд першої інстанції посилався на те, що нібито між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує спір про порядок користування вказаною квартирою,однак такий порядок, у розумінні ЦК України, взагалі не укладався, оскільки як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 мешкають окремо і не мають потреби у постійному спільному використанні цієї квартири. ОСОБА_3 ніколи не ставила вимоги до ОСОБА_2 щодо мешкання в спірній квартирі або користуванню нею. Відповідачка ОСОБА_2 змушена була в серпні 2012 року змінити замки на вхідних дверях квартири, оскільки ОСОБА_3 відмовилась надати ключі від квартири, які весь час з моменту смерті спадкодавця знаходились у неї, чим унеможливила проживання ОСОБА_2, доньки померлого ОСОБА_6 та інших родичів, які приїхали на помини. Заміну замків було зроблено у пристутності свідків, з відома райвідділу міліції та ОСОБА_3, яка такі дії ОСОБА_2 не оскаржила.

У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.Кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.У разі неможливості цього,він має право вимагати від інших співвласників.які володіють і користуються пільним майном,відповідної матеріальної компенсації.

ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає ОСОБА_3П розпорядитись належною їй часткою квартири.

Відповідно до ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК ),співвласник,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У той же час відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Згоди на грошову компенсацію за частку квартири ОСОБА_2 не давала,оскільки вона пенсіонерка і 104175,00 грн. для неї велика сума і вона у неї відсутня.

За таких обставин стягнення за рішенням суду грошової компенсації частки позивачки, яка бажає виділу, з відповідачки, яка сплатити таку компенсацію неспроможна є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику,що є неприпустимим.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і неправильно застосував матеріальний закон,який регулює спірні правовідносини.

З положень ч. 2 ст. 364 ЦК не випливає обов'язок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу.

Окрім того,в своїх позовних вимогах ОСОБА_3 разом зі стягненням грошової компенсації за часку квартири не ставила питання про припинення право власності на 1/3 частину спірної квартири.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частину квартири - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 521 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді