Справа № 308/9475/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак І.О.

при секретарі - Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося у суд з вказаним позовом мотивуючи його тим, що ним 23 листопада 2006 року надано ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №151/Uz/Н06-4.4.1. кредит у розмірі 6000 грн. з терміном повернення кредитних ресурсів до 23.11.2009 року, згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору) та з оплатою відсотків по ставці 0,0001% річних, щомісячної винагороди у розмірі 105,00 грн.

На забезпечення кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23.11.2006 року, відповідно до якого остання поручилася перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_1 по кредитному договору № 151/Uz/Н06-4.4.1. у повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 свої обов'язки належним чином не виконав в частині сплати комісійної винагороди, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті комісійної винагороди у розмірі 3465 грн. та штрафних санкції у вигляді пені за прострочення сплати комісії за період з 04.06.2012 року по 03.06.2013 року у розмірі 12 647,25 грн., яку просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому, та просила суд його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 позов визнали частково, не заперечили проти факту наявності заборгованості за кредитним договором, проте до моменту ухвалення судового рішення подали заяву про застосування строків позовної давності по даній справі та просили суд обмежити суму стягнення за кредитним договором в частині сплати відповідачем комісійної винагороди 1333,68 грн., в частині стягнення пені просили суд відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 23 листопада 2006 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 151/Uz/Н06-4.4.1., згідно якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 6000 грн. з терміном повернення кредитних ресурсів до 23 листопада 2009 року, згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору) та з оплатою відсотків по ставці 0,0001% річних, щомісячної винагороди у розмірі 166,71 грн.

П. 6.1. даного Договору визначено, що у випадку прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплачувати проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на виконання умов зазначеного договору кредиту, відкрив ОСОБА_1 позичковий рахунок № 2233.3.13.8170201 та на підставі заяви про видачу готівки надав вказану суму кредиту, що і не заперечувалося представниками сторін в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 13.01.2011 року сплатив позивачу суму боргу за кредитним договором у розмірі 9700,78 грн. заборгованість за тілом кредиту та нарахованим відсоткам, що підтверджується квитанціями № 1 від 13 січня 2011 року.

Дані обставини сторонами по справі не заперечуються.

В свою чергу, згідно представленого позивачем розрахунку, за ОСОБА_1 обліковується заборгованості по сплаті комісійної винагороди у розмірі 3465 грн. та штрафних санкції у вигляді пені за прострочення сплати комісії за період з 04.06.2012 року по 03.06.2013 року у розмірі 12 647,25 грн. 25 коп., яку суд вважає доведеною.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Окрім того, ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вказаним кредитним договором від 23 листопада 2006 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договори поруки з ОСОБА_2 згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ОСОБА_1 свого обов'язку по сплаті кредиту та несе солідарну відповідальність.

Відповідності до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В той же час, відповідач та його представник в своїх запереченнях посилаються на сплив строків давності звернення позивача до суду з вказаним позовом у зв'язку з чим просять таку застосувати та позов задовольнити частково.

Так, у відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України терміном є певний період у часі, після закінчення якого пов'язана дія чи подія, що має юридичне значення. Строком є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, що має юридичне значення.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною 1 ст. 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30. 03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

При цьому сама по собі умова договору про дію кредитного договору до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Нормами статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес і загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України).

Комісійна винагорода, яку просить стягнути АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період з 04.06.2012 року по 03.06.2013 року згідно умов кредитного договору № 151/Uz/Н06-4.4.1. нараховується, як щомісячна плата за користування кредитними коштами та характеризується строковістю платежу, у зв'язку з чим у позивача, на підставі норм ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України виникло право вимоги про дострокове повернення в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.01.2011 року погасив заборгованість за кредитним договором № 151/Uz/Н06-4.4.1., що підтверджується квитанціями № 1 від 13.01.2011 року. Даного факту представник позивача в судовому засіданні не заперечив. Разом з тим, судом встановлено, що з даним позовом позивач звернувся в 06.06.2013 року, що підтверджується вхідним штампом суду на позовній заяві.

Згідно з додатком № 1 до Кредитного договору № 151/Uz/Н06-4.4.1. розмір щомісячної винагороди становить 166,67 грн.

Як вбачається з позовної заяви, позивачу - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 13 Філії «Західне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» достовірно було відомо про те, що ОСОБА_1 з 31.01.2011р. перестав сплачувати щомісячну комісію за користування кредитом, але відділення № 13 Філії «Західне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду з позовом звернувся тільки 06.06.2013 року.

Загальний строк позовної давності в такому випадку застосовується до строкових платежів по кредитному договору, строк настання сплати яких починається з червня місяця 2010 року.

Разом з тим, відповідач виконав передбачене умовами кредитного договору зобов'язання шляхом сплати грошових коштів на позичковий рахунок у повному обсязі 13.01.2011 року, про що свідчить відповідна довідка банку. Сторони даного факту не заперечили.

За таких обставин суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача в частині сплати комісії за період з червня 2010 року по лютий 2011 року, і в такому випадку загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 1333,68 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені, то така задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

За таких обставин, оскільки вимога про стягнення з відповідачів пені за прострочення сплати комісії заявлена поза межами позовної давності і відповідач по справі до моменту ухвалення рішення подав заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення пені слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, які складають 229,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст., 251, 252, 254, 257, 526, 554, 559, 610, 625, 626, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість по комісії за кредитним договором №151/Uz/H06-4.4.1. від 23.11.2006 року, за період з червня 2010 року по січень 2011 року включно, в розмірі 1333 (одна тисяча триста тридцять три) грн. 68 коп., а також 229,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.