У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 від імені яких діє представник в особі адвоката ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду від 23 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 де третьою особою без самостійних вимог є: Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд із позовною вимогою про зняття відповідачів із реєстрації місця проживання. Та в цей же період розширив позовні вимоги й просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх із реєстрації місця проживання.

Рішенням Тячівського районного суду від 23 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а в знятті їх із реєстрації місця проживання, відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 від імені яких діє представник в особі адвоката ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій клопочуть перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суд та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Мотивують, вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду, представник апелянтів у особі адвоката ОСОБА_4 підтримав, вимоги скарги та просив задовольнити таку з наведених мотивів.

Представник позивача в особі ОСОБА_6, і адвоката ОСОБА_7 заперечили вимоги скарги й просили відхилити таку.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2014 року ОСОБА_5 є власником житлового будинку № 44 по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району де проживає із сімєю. Але разом із цим за даною адресою значаться зареєстрованими й ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які там не проживають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідачі прийняли також спадщину після смерті їх батька. А про наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом дізнались тільки в ході судового засідання, та суд відмовився зупинити розгляд справи для надання їм можливості оскаржити дане свідоцтво. Розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1, який перебуває під вартою.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до норм ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2014 року є власником житлового будинку № 44 по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району. Дане свідоцтво пройшло державну реєстрацію права власності за номером запису : 5115978, а.с. 7, 9.

Виходячи зі змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2014 року, житловий будинок № 44 по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району в цілому з надвірними спорудами належав спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Буштинської селищної ради за № 120 серії САС № 138050 від 23.06.2008 року.

Зазначена обставина вказує на те, що покійна ОСОБА_8, яка померла 07.09.2013 року була одноособовим власником житлового будинок № 44 із надвірними спорудами по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району. Таким чином, відповідачі не мають права власності на цей житловий будинок з огляду на наведене. А звідси, являються сторонніми особами для нового власника, так-як не являються членами його сімї.

Та у відповідності до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним.

Але разом із цим за даною адресою значаться зареєстрованими ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які там уже більше одного року не проживають.

Встановлені судом правовідносини, свідчить про те, що наявний спір між власником житла та членами сімї попереднього власника житла.

Згідно положень ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

А як зазначено в ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

А ст. 379 ЦК України вказує на те, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Як уже вище зазначено, ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, значились зареєстрованими в житловому будинку № 44 по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району, власником якого була покійна ОСОБА_8, яка померла 07.09.2013 року. Після її смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2014 року право власності на цей житловий будинок із надвірними спорудами перейшло до її сина ОСОБА_5.

Між тим, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Та чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

А виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Оскільки, ОСОБА_5 є новим власником житлового будинку № 44 по вул. Комарова в смт. Буштино, Тячівського району, а ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 проживали в ньому як член сім'ї колишнього власника будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Ураховуючи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 від імені яких діє представник в особі адвоката ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________