Справа 237/4719/13-ц
Провадження 2/237/132/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2014 року м. Мар»їнка

Марїнський районний суд Донецької області у складі суду:

Головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Марїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» ДП «НЕК Укренерго» про стягнення моральної шкоди спричиненої внаслідок здоровя на виробництві,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який під час розгляду справи був змінений про стягнення моральної шкоди спричиненої внаслідок здоровя на виробництві, у якому позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь 10.000 гривень врахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

ОСОБА_3, учень Донецького Вищого професійного училища ресторанного сервісу та торгівлі, прийнятий в їдальню ВП пансіонат «Енергетик» ДП НЕК «Укренерго» з 27.05.2013 року для проходження виробничої практики за професією офіціант згідно договору № 14-6/0496-13 від 27.02.2013 року.

09.08.2013 року при виконанні своїх обовязків ОСОБА_3 підійшов до котла, який знаходився на варильному цеху їдальні, для того, щоб взяти перше блюдо, яке повар 5 розряду ОСОБА_4 розливала в каструлі обємом 3 літри. Одна із наведених каструль була без однієї ручки. Коли її взяв позивач не зміг її утримати та каструля з гарячою першою стравою впала йому на ліву стопу. При огляді лікарями на шкірі верхньої поверхні лівої стопи невелика ділянка гіперемії з бульбашками опік 1 ступеня опіку, опікова поверхня становить менше 3 % ураження.

У звязку з тим, що позивач отримав опік 1 ступеня лівої ноги йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 10.000 гривень та просить стягнути з відповіда.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача на підставі складеної довіреності ОСОБА_2 в судовому засіданні із позовом не погодилася, просила суд позовні вимоги залишити без задоволення у звязку з відсутністю законних та обґрунтованих підстав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ВП «Пансіонат «Енергетик ДП «НЕК «Укренерго» 27 лютого 2013 року укладено договір № 14-6/0496-13 про виробничу практику учнів Донецького вищого професійного училища ресторанного сервісу та торгівлі Донецької області, відповідно до п.1.1 якого Училище направляє, а підприємство приймає на тимчасову роботу для проходження виробничої практики учнів в якості кухарів, офіціантів, мийників посуду, працівників кухні та продавців дрібного роздробу.

На підставі зазначеного договору 27 травня 2013 року Пансіонатом Енергетик видано наказ № 124к про прийом на виробничу практику, яким було прийнято на практику ОСОБА_3.

09 серпня 2013 року з ОСОБА_3 трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Згідно з Актом від 03 вересня 2013 року розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Актом від 04.09.2013 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, складених на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», 09.08.2013 року керівник практики учнів Донецького вищого професійного училища ресторанного сервісу та торгівлі ОСОБА_5 о 06 годині 00 хвилин привела практикантів в їдальню та роздала їм виробничі завдання і розставила по процесах. ОСОБА_3 працював офіціантом. О 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3 підійшов до котла, який знаходився у варильному цеху їдальні, для того, щоб взяти першу страву, яку кухар 5 розряду ОСОБА_6 за допомогою практиканта ОСОБА_7 розливала в каструлі обємом 3 літри, ОСОБА_3 взяв каструлю, яку ОСОБА_7 поставив на приставний столик біля котла і яка була наповнена гарячою першою стравою до 2 літрів, ї хотів її поставити на нижню полицю візка офіціанта, то каструля випала з його рук, впавши на підлогу, і при цьому гаряча перша страва потрапила на ліву стопу ОСОБА_3

Як зазначено в актах, після отримання опіку позивачу була надана перша медична допомога, надано проти опіковий засіб «Пентанол». Позивачу було запропоновано звернутися до медпункту, проте він відмовився з тих питань, що йому вже надана медична допомога. Трохи згодом, о 18 годині 30 хвилин позивач відвідав медпункт, де йому наклали на стопу пошкодженої ноги асептичну повязку.

Судом встановлено, що наступного дня, 10.08.2013 року позивач звертався до лікаря терапевта медичного пункту Пансіонату Енергетик зі скаргами на болі в лівій стопі, де йому була надана медична допомога. Враховуючи те, що позивач отримав опік 1 ступеня та опікова поверхня становила менше 1 % ураження і оскільки позивач відмовився від консультації лікаря в лікарні м. Сімферополь, лікування проводилося в амбулаторних умовах з 10.08.2013 року по 15.08.2013 року.

15.08.2013 року позивач отримав консультацію лікаря хірурга Сімферопольської ЦРКЛ. Лікарем була виписна довідка від 15.08.2013 року, в якій зазначив: діагноз: Опік (киплячою їжею) лівої стопи 1-2 ст. до 1 %».

Актом розслідування нещасного випадку також зазначено, що позивач в подальшому відмовлявся здійснювати чергову перевязку, самостійно застосував ліки, які не були призначені лікарем, натомість не застосував ті препарати, які лікар призначав.

Судом встановлено, що листок непрацездатності виданий 19 серпня, натомість у самому документі зазначено, що позивач є непрацездатним з 15 серпня, тобто листок непрацездатності фактично охоплює ті дати, протягом яких позивач знаходився в смт. Миколаївка, Автономної Республіки Крим та ще не звертався до лікарів Курахівської міської лікарні.

Таким чином, листок непрацездатності оформлений з порушенням п.2.5 наказу Мінохорони здоровя від 13.11.2001 року № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

Суд звертає увагу, на наступні факти.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач у своїй позовній заяві наголошує на тому, що одна із каструль, в які кухар розливала першу страву, була без однієї ручки, внаслідок чого позивач не зміг втримати її та гаряча страва пролилася на ліву стопу позивача, що завдало опіку шкіри 1 ступеня з опіковою поверхнею менше 1 %.

Однак зазначена підстава щодо каструлі з однією ручкою не підтверджується Актом розслідування нещасного випадку Н-5, на який Позивач посилається. Відповідно до цього Акту «при огляді місця нещасного випадку порушень не встановлено. Проведено огляд каструль порушень не встановлено».

Крім того, така поведінка позивача свідчить про порушення ним п.2.4 Інструкції № 6 з охорони праці офіціанта про всі виявлені несправності обладнання, інвентарю, електропроводки і інші неполадки повідомити своєму безпосередньому керівнику і приступити до роботи тільки після їх усунення. Таким чином, поведінка позивача, що описана в позові, свідчить про вину позивача у настанні нещасного випадку.

При цьому в акті розслідування нещасного випадку, що стався 09 серпня 2013 року о 12 годині 30 хвилин, а саме у його висновку зазначено: особа, що допустила порушення є ОСОБА_3, який порушив вимоги інструкції охорони праці, п.2.4, 3.9 "Інструкції № 6 з охорони праці для офіціанта"; порушення з боку посадових осіб ВП пансіонат "Енергетик" ДП НЕК "Укренерго" Донецького Вищого професійного училища ресторанного сервісу та торгівлі встановлено.

Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу.

По суті спору Позивач обґрунтовує позов статтями 1167,1168 ЦК України, статті 237-1 Кодексу законів про працю України, статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Згідно з ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 1 другою цієї статті.

Виняток з цього правила стосовно вини становить ч.2 статті 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Ресбуліки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, серед іншого, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Водночас не відноситься до джерел підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 статті 1187 ЦК України є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Тобто діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, створює підвищену небезпеку для людей в силу своєї не контрольованої і потенційної непередбачуваності. Натомість роботу на кухні з кухонним посудом і стравами, в тому числі і діяльність, повязану з отриманням та подачею гарячих страв, можна повністю контролювати, а також передбачити усі наслідки такої діяльності за умови бережного поводження з інвентарем та дотримання правил техніки безпеки.

Сама гаряча страва та посуд, в якій вона знаходилася, не є обєктами, використання яких створюють підвищену небезпеку, а отже не є джерелом підвищеної небезпеки. Тому положення ч.2 статті 1167 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються.

В інших випадках відшкодування моральної шкоди здійснюється згідно із ч.1 статті 1167 ЦК України, згідно з якою для відшкодування шкоди необхідна наявність вина відповідача, яка полягає у його неправомірних рішеннях, діях чи бездіяльності.

Позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності та вини з боку відповідача.

Окрім того, позивач посилається на статтю 237-1 КЗпП України, якою передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих звязків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Але позивач не надав доказів на підтвердження порушення його законних прав з боку відповідача, яке призвело до моральних страждань позивача, в чому вина відповідача.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.05.2012 року «наявність в КЗпП України статті 237-1 виключає застосування до випадків заподіяння моральної шкоди працівникові статей 1167,1168 ЦК України, оскільки вказані норми встановлюють різні підстави для виникнення обовязку відшкодування шкоди».

Позивачем не надано доказів стосовно недотримання відповідачем обовязку щодо створення на робочому місці в кожному структурному підрозділі умов праці відповідно до нормативно правових актів.

В судовому засіданні встановлено, що перед тим, як приступити до роботи, позивач 27.05.2013 року відповідно до п.3.5 Договору пройшов інструктаж з охорони праці та пожежної небезпеки, а також первинний інструктаж на робочому місці, а саме: ознайомився під розпис з Інструкцією № 6 з охорони праці для офіціантів.

Відповідно до статті 14 ч.1 Закону України «Про охорону праці» працівник зобовязаний дбати про особисту безпеку і здоровя оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на територію підприємства.

Крім того, згідно до п.2.5 договору училище мало забезпечити попередню професійну підготовку учнів, котрі направляються на практику, вивчення та дотримання ними правил технічної експлуатації виробничого обладнання та правил поводження на робочих місцях.

Також, суд вважає, що позивач не дотримався необхідних норм охорони праці, зокрема, своїми діями порушив вимоги п.3.9 Інструкції Пансіонату Енергетик № 6 з охорони праці для офіціанта, а саме не дотримався обережності при отримання і подачі страв, русі з ним в дверях і проходах.

Саме через необережність позивача стався нещасний випадок, а тому причинами шкоди, якої зазнав позивач, в тому числі й моральної, є саме поведінка останнього, а не протиправні дії Пансіонату Енергетик.

Так. Актом Н-1 встановлена відсутність факту роботи в умовах дії шкідливих або небезпечних факторів. Актом Н-5 також встановлено, що при огляді місця нещасного випадку порушень не встановлено. Проведено огляд каструль порушення не встановлено, що зазначено у протоколі від 21.08.2013 року.

Таким чином, у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат.

Оскільки позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за доцільне судові витрати віднести на користь держави.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1167,1168,1187 ЦК України, Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мар»їнського районного суду

Донецької області ОСОБА_8 12.03.2014