Справа № 181/274/14-ц
Провадження №4-с/181/2/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Літвінової Л.Ф.

при секретарі Кулик К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Межова скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» на дії (рішення) державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» звернулося до суду зі скаргою на дії (рішення) державного виконавця.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2013 року у цивільній справі №2-541/11 за позовом ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 50 932,41 гривень та судових витрат в розмірі 624,02 гривень та прийнято в цій частині нове, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 25 466,21 гривень, у рахунок відшкодування судових витрат - 327,01 гривень, а разом 25 793,22 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 25 466,21 гривень, у рахунок відшкодування судових витрат - 327,01 гривень, а разом 25 793,22 гривні.

На виконання рішення Межівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №2-541/11 від 15 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» зазначених сум.

Вказаний виконавчий лист було предявлено для примусового виконання представником стягувача до Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.

20 лютого 2014 року державним виконавцем Ширяєвою Т.П. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП№42174437 по примусовому виконанню зазначеного виконавчого листа.

Як зазначено у постанові, підставою для відмови у відкриті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі відсутній індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Заявник вважає, що зазначена норма передбачає наявність у виконавчому документі достатніх даних, за допомогою яких можна ідентифікувати стягувача та боржника. У даному випадку, відсутність індивідуального ідентифікаційного номера боржника у виконавчому документі жодним чином не перешкоджає його ідентифікації та виконанню рішення суду, оскільки виконавчий лист містить достатні данні, які ідентифікують Боржника, та містить прізвище, власне ім'я та по батькові боржника; місце проживання (реєстрації) боржника; номер і серію паспорта боржника.

Отже, не зазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номера будь-кого зі сторін виконавчого провадження не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки його просто може не бути у фізичної особи, при цьому виконавчий документ не втрачає законної сили і підлягає виконанню. Відсутність даних про ідентифікаційний номер боржника може бути усунута в процесі виконавчого провадження без винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець має на це права і повноваження, передбачені ч.2 ст.4, ч.2 ст.5, п.3 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 19 Закону, у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення.

Скориставшись цим правом, стягувач у заяві про відкриття виконавчого провадження №01-31/2/37 від 13 лютого 2014 року зазначив індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (НОМЕР_1), однак, вказані відомості державний виконавець до уваги не прийняв та відмовив у відкритті виконавчого провадження з підстав відсутності у виконавчому документі саме ідентифікаційного номера боржника.

Такі дії свідчать про небажання державного виконавця виконувати покладені на нього Законом обовязки щодо вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Просить суд визнати постанову ВП№42174437 від 20 лютого 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-541/11 від 15 січня 2014 року, винесену державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_5 неправомірною та зобовязати останню відкрити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Представник заявника у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Представник Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції скаргу в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 02 жовтня 2013 року Межівським районним судом Дніпропетровської області скаржнику видано виконавчий лист по справі №2-541/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 25 466,21 гривень, у рахунок відшкодування судових витрат - 327,01 гривень, а разом 25 793,22 гривні, в якому дійсно не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі, серед іншого, зазначаються: індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

З цього положення Закону слідує, що, якщо у виконавчому документі, як в спірному випадку зазначено лише серія і номер паспорту боржника, то в ньому повинні міститися відомості про те, що фізична особа громадянин України, який через свої релігійні або інші переконання відмовився від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомив про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Положення ч.2 ст.4, ч.2 ст.5, п.3 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», на які посилається скаржник, як на підставу того, що державний виконавець повинен самостійно встановлювати ідентифікаційний номер боржника, не можна застосовувати в даному випадку, оскільки в них мова йдеться про дії державного виконавця під час виконання рішень, що можливе лише після відкриття виконавчого провадження.

Пункт 6 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» містить імперативну норму стосовно обовязку державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону, тобто він поступив у спосіб та згідно порядку, визначені чинним законодавством.

Державним виконавцем у відповідність до п.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, перевірено відповідність виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону, враховано те, що він не містить всіх необхідних даних, та прийнято відповідне законне рішення.

Скаржник невірно трактує положення ч.2 ст.19 зазначеного Закону, акцентуючи на тому, що у заяві про відкриття виконавчого провадження ним було зазначено ідентифікаційний код боржника, оскільки він, як стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, і це за його думкою є достатнім для усунення зазначеного недоліку виконавчого документу.

Як вбачається з диспозиції цієї статті, це можуть бути додаткові відомості, не зазначені в обовязковому переліку відомостей, зазначених у ст.18 Закону, які будуть сприяти більш скорішому виконанню рішення: це рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 19, 26 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.386-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» про визнання постанови ВП№42174437 від 20 лютого 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-541/11 від 15 січня 2014 року, винесену державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 неправомірною та зобовязання останню відкрити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

ОСОБА_6