Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати із цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 03 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні й вихованні. Засобом до їхнього існування є соціальна допомога по догляду за дитиною. ОСОБА_1 працює на сезонних роботах і має достатні заробітки, які від неї приховує, щоб не платити аліменти. Інших доходів не має, а тому неспроможна сама утримувати дитину в достатній мірі для її нормального розвитку. Оскільки, ніщо не перешкоджає ОСОБА_1 утримувати свою доньку, має достатні доходи, а тому й просила суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 800 гривень.

Рішенням Тячівського районного суду від 03 лютого 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 650 гривень.

ОСОБА_1 подав на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про стягнення аліментів у частці від заробітку. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду ухвалено в порушення вимог норм процесуального та матеріального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених підстав.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначена норма передбачає, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Та являється при цьому особистим, індивідуальним обовязком, і не залежить, ні від віку батьків, чи їх фізичного стану, а ні від матеріального становища.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 не має постійного місця роботи, а працює на сезонних роботах де отримує значні заробітки.

В спростування твердження про роботу на сезонних роботах, ОСОБА_1 надав Трудовий договір від 05.11.2013 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 де працює на посаді пекаря з встановленням йому зарплати в розмірі 1250 грн., а.с. 35.

Розмір зарплати за листопад і грудень 2013 року доводиться Довідкою про заробітну плату та інші доходи за № 4 від 11.02.2014 року, а.с. 34.

Виходячи із цього, доведеною є обставина, що ОСОБА_1 має постійне місце роботи та дохід. А тому, визначаючи способом присудження аліментів, колегія суддів зазначає, що такий слід визначити у частці від заробітку (доходу) батька дитини, а не у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.

У 2014 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень.

Даним мінімальним розміром прожиткового мінімуму на одну особу, держава визнає право кожної дитини на той мінімальний рівень забезпечення життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. А батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_1, колегія суддів зважує на те, що останній є молодою і здоровою людиною, яка спроможна матеріально забезпечувати на належному рівні як себе так і свою дитину. Позивачка ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, і соціальна допомога на дитину є її єдиним доходом. В ОСОБА_1 відсутні інші діти чи особи, які перебувають на його утриманні, а мама його не являється інвалідом і в звязку із цим не може залежати від доходів сина.

Позаяк мінімальний прожитковий мінімум, батьки зобовязані забезпечити дитині разом, а тому розмір аліментів слід визначити в 1/2 частці від заробітку (доходу) ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення способу присудження і визначення розміру аліментів. А звідси, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами статей 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 03 лютого 2014 року, змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягувати із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2013 року й до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду по стягненню аліментів у межах 1/2 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за один місяць.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________