РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Павліченка С.В., Куцина М.М.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пилипецька сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, яким просить заборонити ОСОБА_1 самовільно проводити будівельні роботи на дорозі загального користування; зобовязати відповідача розібрати самовільну побудову на дорозі загального користування та відновити попередній стан дороги загального користування, шляхом демонтування огорожі та перенесення огорожі на попереднє місце, очистити дорогу від будівельних предметів та не чинити перешкод у користуванні загальною дорогою між домоволодіннями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в подальшому. Вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №649567 від 20.04.2002 року є власником житлового будинку №75 в с. Подобовець Міжгірського району Закарпатської області та земельної ділянки загальної площі 0,6019 га. відповідно до державного акту на право власності на землю ІІ-ЗК №001147 від 30.04.2002 року. Між земельною ділянкою, яка обслуговує її житловий будинок та земельною ділянкою відповідача проходить дорога загального користування, яка забезпечує проїзд до її присадибної ділянки та інших громадян (сусідів). У 2011 році відповідач ОСОБА_1 переніс огорожу своєї земельної ділянки за рахунок дороги та здійснив добудову до свого житлового будинку в сторону дороги загального користування, чим зменшив проїзну частину дороги та позбавив доступу проїзду вантажного транспорту до її житлового будинку і земельної ділянки.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні підїзною дорогою до земельних ділянок, що обслуговує житловий будинок №75 в с. Подобовець Міжгірського району Закарпатської області і для ведення особистого селянського господарства з забезпеченням проїзду з одною полосою руху шириною 3,5 метрів від огорожі земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом: знесення будівель, споруд, насаджень на дорозі вказаної ширини; знесення огорожі на дорозі вказаної ширини та очищення дороги вказаної ширини від будівельних матеріалів, грунту, тощо. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 043,60 грн. В решті вимог про стягнення витрат відмовлено (а.с.95-97).

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі, скасувати ухвалу від 17.02.2014 року щодо забезпечення позову. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також вказав, що згідно опорного плану с. Подобовець існуюча дорога ніколи не мала розмірів визначених будівельними нормами і правилами та не вказана в жодних картах-схемах, а рішенням суду його в порушення ст.153 ЗК України позбавляють права на земельну ділянку на користь влаштування дороги загального користування.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Позивач та її представник вважають, що підстав для задоволення скарги немає, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №649567 від 20.04.2002 року є власником житлового будинку №75 в с. Подобовець Міжгірського району Закарпатської області та земельної ділянки загальної площі 0,6019 га. відповідно до державного акту на право власності на землю ІІ-ЗК №001147 від 30.04.2002 року. ОСОБА_1 на підставі рішення Міжгірського районного суду від 19.06.2005 року про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки по спадкуванню є власником житлового будинку та земельної ділянки 0,0599 га. в урочищі «Біля хати» з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у справі Пилипецька сільська рада Міжгірського району Закарпатської області є суміжним із відповідачем землекористувачем.

Відповідно до акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 28.10.2013 року межі земельної ділянки ОСОБА_1 проходять по периметру тимчасових межових знаків; заперечень з боку суміжних землекористувачів та землевласників немає (а.с.44).

Відповідач в судовому засіданні визнав, що на належній йому на праві власності земельній ділянці побудував добудови до житлового будинку без отримання належного дозволу та належно затвердженого проекту.

11 листопада 2011 року комісією Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області складено акт про самовільно встановлену ОСОБА_1 огорожі при вході на проїзну дорогу загального користування та запропоновано: встановити огорожу (ворота) згідно попереднього розміщення, дотримуватися встановлених норм ширини дороги загального призначення в межах від 3-4 метрів та в майбутньому не робити перешкод у користуванні дорогою загального призначення. Також, 04 січня 2013 року Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області складено акт про порушення ОСОБА_1 Закону України «Про обовязки землекористувачів» та дотримання правил добросусідства та обмежень та запропоновано очистити проїзну дорогу загального використання від насипу глини до 15.01.2013 року (а.с.9, 10).

05 лютого 2014 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства обєкта будівництва за адресою: с. Подобовець, №76 Міжгірського району Закарпатської області і встановлено, що ОСОБА_1 здійснив реконструкцію житлового будинку без права на виконання будівельних робіт, чим порушив ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вищевказане правопорушення передбачене ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.18).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що оскільки параметри дороги загального користування в спірному місці в установленому порядку не визначені, вони мають бути встановлені в межах мінімальних норм, передбачених ДБН-360-92, тобто шириною не менше 3,5 метрів, а тому відповідач порушив вимоги земельного і містобудівного законодавства і своїми діями створив незручності і перешкоди позивачу в належному користуванні земельною ділянкою.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво обєктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.367 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови.

Згідно абз.4 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» від 30.03.2012 року № 6 розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, вбачається, що припису про знесення самочинного будівництва відповідачу не видавалося.

Проте суд, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та зобовязуючи відповідача знести самочинно збудовану ним будівлю на відведеній йому у встановленому законом порядку для будівництва та обслуговування житлового будинку земельній ділянці, обґрунтував свій висновок лише тим, що відповідач побудував добудову до житлового будинку та гараж на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності без отримання належного дозволу та належно затвердженого проекту та порушив діючі будівельні норми і вимоги ширини проїжджої частини з одною полосою руху шириною не менше 3,5 метрів (у відповідності до п.3.22 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських сільських поселень»).

Судом залишено без належної уваги й заперечення та пояснення сільського голови Пилипецької сільської ради, до якого територіально відноситься с. Подобовець, про те, що сільською радою не виносилось рішення щодо визначення параметрів дороги між земельними ділянками сторін, на яких знаходяться їх житлові будинки, а згідно акту комісії від 12.03.2014 року у складі: головного спеціаліста Держземагенства в Міжгірському районі, спеціаліста І категорії сектору Державного земельного кадастру Держземагенства в Міжгірському районі та головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури в присутності сільського голови Пилипецької сільської ради при обстежені земельних ділянок та дороги загального користування, яка проходить між дворогосподарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що межові знаки у вигляді огорожі дворогосподарства ОСОБА_1 відсутні, а тому визначити ширину дороги неможливо та зробила обміри із привязкою до огорожі житлового будинку ОСОБА_2 за результатами яких складено план-схему розташування земельних ділянок с. Подобовець, №75 та №76.

Відповідно до п.17 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Згідно п.22-23 цієї ж постанови ПВСУ знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу.

Будь яких клопотань щодо призначення та проведення експертиз сторони не заявляли.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які висновки, що свідчать про те, що будівництво суперечить будівельним нормам і правилам та перешкоджає позивачу користуватись проїздом, або здійснено на проїзній дорозі загального користування.

Крім того, відповідно до опорного плану с. Подобовець розміри ширини дороги між дворогосподарствами позивача та відповідача не вказані.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування і детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Рішення про розроблення та зміни до генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Додане до матеріалів справи рішення Пилипецької сільської ради Міжгірсьорго району від 18 травня 2014 року "Про генеральний план с. Подобовець" та генеральний план с. Подобовець, не може бути взято до уваги апеляційним судом так-як рішення про затвердження генерального плану прийнято через 2 місяці після ухвалення оскарженого судового рішення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 до уваги , що позивачами не доведені обставини на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, то в задоволенні позову слід було відмовити.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову на вищезазначені обставини уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідачем поставлене питання про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ст.214 ч.1 п.8 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, потреба в забезпеченні позову відпала, колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року, скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пилипецька сільська рада Міжгірського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування відмовити.

Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.02.2014 року скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: