Провадження №2/761/8729/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим Т.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Доценка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси і Кредит" про визнання припиненими правовідносин по договору поруки, суд, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в якому, посилаючись на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, просив визнати припиненими правовідносини по укладеному між сторонами договору поруки №392-08-П від 14.08.2008 року, починаючи з 10 січня 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем порушений шестимісячний строк звернення з вимогами про стягнення суми боргу до поручителя, оскільки таке право вимоги у банка виникло задовго до подання ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" у вересні 2013 року до Оболонського районного суду м.Києва відповідного позову про стягнення заборгованості по кредитному договору до позивача як поручителя, та гр.ОСОБА_4, як позичальника за кредитним договором від 14.08.2008 між ОСОБА_4 та ВАТ "Банк Фінанси та Кредит".

Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність, надав відповідні письмові пояснення (а.с.41-42).

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №392-08-И від 14.08.2008 між ВАТ "Банк Фінансти та Кредит" та ОСОБА_4 (а.с.7-11) було укладено договір поруки від 14.08.2008 за №392-08-П між позивачем ОСОБА_1, ВАТ "Банк Фінанси та Кредит" і ОСОБА_4 (а.с.17-19).

Також, до вказаного кредитного договору була укладена додаткова угода №1 від 30.01.2009 якою встановлено дату повернення кредитних коштів 88000 доларів США до 13 січня 2038 року шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 635 доларів США у строк з 1 по 10 число кожного місяця (а.с.15).

А додатковою угодою №1 до договору поруки також були внесені зміни до первісного договору поруки щодо кінцевої дати повернення кредиту та встановлення відсоткової ставки на рівні 16,00 % у випадку звільнення позичальника яка являлась працівником банку (а.с.20).

Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання.

Разом із тим, ні умови кредитного договору, ні поруки, - не встановлюють обов"язку відповідача письмово повідомляти поручителя про звільнення боржника з роботи в банку, крім того, умовами договорів вказана обставина (звільнення ОСОБА_4 ) не пов"язана з припиненням правовідносин по договору поруки, тому посилання позивача на цю обставину є безпідставними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, укладений договір поруки - є підставою, відповідно до якої між позивачем і відповідачем виникли взаємні права та обов'язки. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін.

Норми ч.4 ст.559 ЦК України передбачають, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 3.2 кредитного договору (з урахуванням додаткової угоди) позичальник зобов"язався щомісяця з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості у сумі 635,00 доларів США.

Умови п.5.2 договору поруки передбачають, що порука припиняється із припиненням зобов"язань, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов"язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

В зв'язку з невиконанням належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором позичальником, виникла заборгованість перед банком, внаслідок чого останній звернувся до Оболонського районного суду м.Києва із відповідним позовом про стягнення заборгованості, про що свідчить відповідна ухвала про відкриття провадження від 13.09.2013 року (а.с.32).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Вимоги ст.360-7 ЦПК України передбачають, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5.12.2012 по справі №6-147цс12, звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

При цьому, зміст постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 вказує на те, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як вже зазначалось, умови кредитного договору в даному випадку передбачають, що позичальник здійснює погашення заборгованості в термін з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, вказане стосується і сплати процентів.

Отже, з урахуванням того, що, як вбачається із розрахунків заборгованості по вказаному кредитному договору станом на 31.05.2013 року, останні платежі основної суми заборгованості по тілу кредиту відбулись 29.01.2010 року; по сплаті відсотків - 5.09.2012 року (а.с.25, 26), - тому загалом правовідносини по договору поруки не припинились з 10 січня 2010 року, як вказує позивач і просить в своїх позовних вимогах. В даному випадку порука припинилась щодо частини зобов"язань окремо по тілу кредиту та по сплаті процентів з урахуванням перебігу шестимісячного строку, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань, позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Разом із тим, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тому, виходячи із принципу диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог, а оскільки вимоги позивача про припинення всіх правовідносин поруки саме починаючи з 10.01.2010 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати розподіляються судом у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 509, 524, 525, 526, 530, 549, 554, 559,575, 589, 599, 625, 627, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси і Кредит" про визнання припиненими правовідносин по договору поруки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :