Номер провадження: 22-ц/785/3757/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», про визнання права користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання за нею права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач посилалась на те, що її мати ОСОБА_3 з 1990 року працювала на Одеському заводі будівельних матеріалів № 1 (наступна назва - ВАТ «Сілікат» ). У зв'язку з роботою на заводі їй було видано ордер на право проживання із сім'єю із чотирьох осіб у гуртожитку, у будинку АДРЕСА_1, який через деякий час було втрачено. Після вселення в квартиру АДРЕСА_1 в ній зареєструвалася тільки її мати ОСОБА_3, а інші члени її сім'ї (батько - ОСОБА_4, вона, позивач - ОСОБА_2, та її брат - ОСОБА_5), які проживали разом з нею та вели спільне господарство, з невідомих причин за місцем свого проживання зареєстровані не були. Натомість були зареєстровані за іншою адресою, де ніколи не мешкали. Позивач стверджувала, що вона вселилась у спірну квартиру в якості члена сім'ї наймача, навчалася у школі за місцем свого проживання, а саме у Загальноосвітній школі №45, користувалась послугами лікарні за місцем проживання, та її мати ОСОБА_3 щорічно укладала з комунальним підприємством договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, і добросовісно сплачувала усі комунальні платежі. Після смерті матері, 06 вересня 2009року на неї було переоформлено особовий рахунок на спірну квартиру, вона продовжувала проживати в квартирі разом з цивільним чоловіком і трьома малолітніми дітьми, сплачувати усі комунальні послуги за користування квартирою, та виконувати усі інші зобов'язання, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міськради проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність ордеру, на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Представник КП ЖКС «Хмельницький» проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність законних підстав.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 18 кв. м.

В апеляційній скарзі Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради просить рішення суду від 03 лютого 2014 року скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про визнання за позивачем права користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що мати позивача вселилась у спірну квартиру (гуртожиток) на законних підставах, зокрема на підставі ордеру, що її донька - позивач по справі вселилась до своєї матері у спірне житло як член її сім'ї, і що позивач набула право користування квартирою АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 18 кв. м.

З висновками суду колегія суддів погоджується частково.

За вимогами ст.ст.128,129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету; на підставі згаданого рішення адміністрація підприємства видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За аналогією ст. 65 ЖК України наймач (в даному випадку мешканець гуртожитку) вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Із матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що будинок по АДРЕСА_1 як гуртожиток знаходився на балансі Одеського заводу будівельних матеріалів № 1, згодом перейменованого в ВАТ «Сілікат». В 2004 році будинки, що не увійшли до статутного фонду ВАТ «Одеський завод скловиробів», у тому числі будинок (гуртожиток) по АДРЕСА_1 ( введений в експлуатацію в 1991 році) було передано за актом приймання-передачі у комунальну власність.(а. с. 36-39) За довідкою ВАТ «Сілікат» мати позивача ОСОБА_3 працювала на вказаному підприємстві з 09 лютого 1990 року до 11 січня 2002 року, тобто більше 10 років. (а.с.28) У відповідності з копією паспорта ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача, у встановленому законом порядку була зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 ( за штемпелем з 25 вересня 2007 року). (а.с.21) За довідкою КП «ЖКС «Хмельницький» на момент передачі будинку на баланс КП ДЕЗ «Бугаївське» особовий рахунок на ОСОБА_3 уже було відкрито. (а.с.60) А відтак, слід визнати, що ОСОБА_3 в спірне житлове приміщення вселилась не самоправно, а на підставі ордеру, в порядку ст. 129 ЖК України. Протилежне відповідачем не доведено, а тому доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів видачі ордеру на спірне житло на увагу не заслуговують.

ВАТ «Сілікат», ВАТ «Одеський завод скловиробів» як представники власника державного житла визнавали за ОСОБА_3 право користування спірним житлом, і до передачі житла у комунальну власність вимог про її виселення разом з членами її сім'ї не заявляли. 06 вересня 2009 року ОСОБА_3 померла (а.с.31) Після її смерті у спірній квартирі залишилась проживати її донька ОСОБА_2(а.с.60), яка на момент смерті матері не була зареєстрованою у будь-якому житлі, та яка на теперішній час мешкає в спірній квартирі разом зі своїми трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3. Іншого житла на умовах найму або на праві власності позивач немає.(а.с.119-120,11)

За свідченням допитаних судом свідків-сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підстав не довіряти яким у суду немає, позивач вселилась та мешкає в спірній квартирі з дитинства. За вказаною адресою вона обслуговувалась поліклінікою, що вбачається із оглянутої судом її індивідуальної карти амбулаторного хворого, в якій містяться записи з травня 2005 року. За місцем знаходження спірної квартири ОСОБА_2 ходила до школи № 45 у м. Одесі.(а.с.44) За розрахунковою книжкою по оплаті за квартиру, комунальні послуги та інші послуги, видану КП ДЕЗ «Бугаївський» у жовтні 2005 року, встановлено, що у спірній квартирі кількість проживаючих складала не одна, а три особи. За довідкою КП «ЖКС «Хмельницький» на момент прийняття будинку на баланс КП ДЕЗ «Бугаївське» позивач ОСОБА_2 уже мешкала в спірній квартирі, та мешкала разом з матір'ю більше 5 років, а тому у 2009 році у зв'язку зі смертю її матері особовий рахунок було переведено на неї. Саме позивач продовжила виконувати усі умови договору найму житла після смерті наймача ОСОБА_3, утримувати житло та здійснювати оплату за комунальні послуги. (а.с.60)

Згідно з п.17 Примірного положення про гуртожитки, затв. Постановою Ради Міністрів УССР від 03.06.1986р., громадяни, які мешкають в приміщеннях (гуртожитку), що знаходяться в їх відокремленому користуванні, мають право вселити в займане приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї допускається тільки з дозволу адміністрації та профкому… З огляду на наявні у справі докази, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач вселилась на спірну житлову площу ще до досягнення повноліття, цей факт був відомим балансоутримувачу будинку, у зв'язку з чим він проти її проживання не заперечував, за відомостями КП ДЕЗ «Бугаївський» обліковувались проживаючими в спірній квартирі три особи, у тому числі позивач.

Той факт, що позивач значилась зареєстрованою, але не проживала, у період з 18 грудня 2003 року по 09 грудня 2007 року у с. Дачне Біляївського району Одеської області у багатоквартирному будинку № 26 (без зазначення номеру квартири а.с.116), що перебуває на балансі ВАТ «Сілікат», на що вказує в апеляційній скарзі представник відповідача, вищенаведених висновків суду не спростовує. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985р. із наст. змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»(п.9) наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Достеменно встановлено, що мати позивача вселила позивача в спірну квартиру як свою доньку, тобто в якості члена своєї сім'ї, що спірне житло було постійним місцем проживання позивача, що позивач та її мати вели спільне господарство, а тому позивач набула право користування спірним жилим приміщенням. Протилежні докази, які б спростовували надані позивачем докази, та які б підтверджували її проживання за іншою адресою представником відповідача суду не надані. А за ст. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Залучений апеляційним судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи брат позивача ОСОБА_5 вищевстановлені судом обставини повністю підтвердив, проти визнання за позивачем права користування спірною квартирою не заперечує.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 18 кв. м.

Із наявних у справі особового рахунку НОМЕР_1, довідки (виписки із будинкової книги) та такої ж довідки, наданої суду апеляційної інстанції, вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 складається із двох кімнат загальною площею 48,82 кв. м та житловою площею 29,1 кв. м. (а.с.50-54,55,143) Саме в цю квартиру вселилась позивач при житті матері. Отже, суд першої інстанції помилково зазначив, що спірна квартира складається із однієї кімнати житловою площею 18 кв. м., і як наслідок, помилково визнав за позивачем право власності тільки на неї. В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги Малиновської райадміністрації Одеської міськради. Відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду 1-ої інстанції - змінити, визнавши за позивачем право користування спірною квартирою, що складається з двох кімнат житловою площею 29,1 кв. м, загальною площею 48,82 кв. м.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Малиновської райадміністрації Одеської міськради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою № 137, що складається з двох кімнат житловою площею 29,1 кв. м, загальною площею 48,82 кв. м, у будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк