Провадження №2/521/7083/14
08 грудня 2014 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Плавича І.В.,
при секретарі - Мазинській І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, -
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування позову позивач вказує, що 07 вересня 2013 року відбулась ДТП, за участю автомобілю марки «Тойота Камри», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_2
12 квітня 2013 року між ПАТ «УСК «Гарант-Авто» - з одної сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони, був укладений договір серії АЕ №1466919, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки «Тойота Королла», реєстраційний номер НОМЕР_1.
21 листопада 2013 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів, передбачених законодавством до ПАТ «УСК «Гарант-Авто».
За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування, страховиком було визначено загальну суму шкоди, що підлягає відшкодуванню у розмірі 8669,97 гривень. Страховик зобов'язався перерахувати страхове зобов'язання у термін визначений ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але до теперішнього часу страхове відшкодування позивачу не було перераховане.
У зв'язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 8392,97 гривень, суму витрат на перевезення пошкодженого транспортного засобу евакуатором у розмірі 550,00 гривень, суму пені за весь час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1095,00 гривень та судові витрати.
Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, був повідомлений судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2 ЦПК України.
Повноважний представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у відкрите судове засідання не з'явився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, у зв'язку з неявкою представника повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 - виходячи з наступного.
Під час розгляду цивільної справи судом було встановлено, що 07 вересня 2013 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Тойота Камри», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, та автомобілю марки «Тойота Королла», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого зокрема було пошкоджено автомобіль марки «Тойота Камри», що на праві власності належить ОСОБА_1
12 квітня 2013 року між ПАТ «УСК «Гарант-Авто» - з одної сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони, був укладений договір серії АЕ №1466919 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого автомобіль марки «Тойота Королла», реєстраційний номер НОМЕР_1 був забезпеченим.
Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_3
21 листопада 2013 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів передбачених законодавством до ПАТ «УСК «Гарант-Авто».
За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування, страховиком було визначено загальну суму шкоди, що підлягає відшкодуванню у розмірі 8669,97 гривень. Страховик зобов'язався перерахувати страхове зобов'язання у термін визначений ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте до теперішнього часу грошове зобов'язання не виконане.
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 8 ч.ч.1,2 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Як роз'яснюють ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29).
З урахуванням викладеного, суд з'ясував, що в даному випадку між сторонами по справі склались страхові правовідносини у вигляді загальнообов'язкового страхування цивільної-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 36 п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів для узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право отримання відшкодування з особою, яка має право отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний у разі визнання вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.
Згідно ст. 36 п.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог ОСОБА_1 та приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 8942,97 гривень з рахуванням суми витрат на перевезення пошкодженого транспортного засобу, а також сума пені за весь час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1095,00 гривень.
Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
З огляду на викладене та у зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування - у розмірі 8942,97 гривень.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму пені за весь час прострочення виконання зобов'язання - у розмірі 1095,00 гривень.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору - у розмірі 243,60 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.