Номер провадження: 22-ц/785/7395/14
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення факту надання допомоги, зміну черговості отримання спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Позивач просила встановити факт, що вона проживала однією сім'єю більш 5 (п'яти) років зі спадкодавцем - ОСОБА_6 до відкриття спадщини після його смерті; просила встановити факт, що вона, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві - ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані; просила змінити черговість отримання спадщини після смерті ОСОБА_6, визнавши за нею, ОСОБА_2, право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Уточнивши частину своїх позовних вимог, позивач просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_4 від 22.01.2011 року, реєстровий номер 1-23; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_3 від 22.01.2011 року., реєстровий номер 1-26, встановивши їх частки 2/4 для ОСОБА_3 та ? частку для ОСОБА_4, визнати за нею, ОСОБА_2, у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину спадкового нерухомого майна - житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, який розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,1366 га.

Позивач та її представник посилались на те, що позивач більше 5 років до дня смерті проживала однією сім'єю разом з дідусем ОСОБА_6, який був у безпорадному стані, доглядала його, виконувала усі роботи по благоустрою будинку, а тому має право вимагати зміни черговості спадкування, та вимагати визнання недійсними виданих відповідачам свідоцтв про право на спадщину.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з'явився, просив розглядати справу без

його участі, позов визнав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на недоведеність позову щодо факту проживання позивача зі спадкодавцем протягом 5 років, на відсутність з її сторони належного догляду за померлим батьком, та на відсутність у нього безпорадного стану.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2, проживала однією сім'єю більше 5 (п'яти) років зі спадкодавцем - ОСОБА_6 до відкриття спадщини після його смерті.

Встановлено факт, що ОСОБА_2, протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві - ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Змінено черговість отримання спадщини після смерті ОСОБА_6, визнавши за ОСОБА_2 право на спадкування зі спадкоємцями першої черги за законом - ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_3, від 22.01.2011 року., реєстровий номер 1-23. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_3, від 22.01.2011 року., реєстровий номер 1-26. Визнано за ОСОБА_2, у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину спадкового нерухомого майна - житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, який розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,1366 га. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_5 просять рішення суду від 02 липня 2014 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечували ОСОБА_2, її представник та ОСОБА_4

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.2,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду 1-ої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до моменту відкриття спадщини, протягом тривалого часу опікувалась і матеріально забезпечувала померлого, оскільки він через тяжку хворобу і похилий вік був у безпорадному стані.

З такими висновками суду погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За статтями 1258 ч.1 , 1261 ч.1, 1259 ч.2, 1264, 1266 ч.1 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини; внуки.. спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Разом з тим, за вимогами ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 належав житловий будинок який знаходиться в АДРЕСА_1, згідно зі свідоцтвом про право власності від 03 листопада 2004 року. (а.с.25). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно. (а.с.8). ОСОБА_6 заповіту не залишив, у зв'язку з чим спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є три його сини: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які за повідомленням нотаріальної контори своєчасно прийняли спадщину.(а.с.15) Спадкоємець ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині відмовився на користь брата ОСОБА_3 У зв'язку з зазначеним 22 січня 2011 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 1/3 частку спадкового майна: житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (реєстровий номер 1-23). В цей же день нотаріусом було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на 2/3 частки ( у тому числі з урахуванням 1/3 частки від якої відмовився син померлого гр-н Російської Федерації ОСОБА_5) спадкового майна: житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (реєстровий номер 1-26). (а.с.18-19) За витягом про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 28.03.2011 спірний жилий будинок з надвірними спорудами зареєстрований за спадкоємцями у вищевказаних частках.(а.с.26-27)

За наявним у справі листом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області від 18 грудня 2013 року вбачається, що на звернення позивача, яке мало місце тільки у грудні 2013 року, їй було надано відповідь, що вона за законом не є спадкоємцем після смерті діда ОСОБА_6, оскільки її черга п'ята.

Згідно із п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Вбачається, що позивач ОСОБА_2 є донькою спадкоємця ОСОБА_4 та водночас онукою померлого.(а.с.9-10) За довідкою про склад сім'ї та витягом із будинкової книги позивач у встановленому законом порядку вселилась до спірного будинку як член сім'ї власника разом зі своїм чоловіком 04 листопада 2005 року. (а.с.11-12,14) Відтак, на момент смерті ОСОБА_6 час реєстрації і проживання позивача у спірному будинку складав тільки 4 роки 2 місяці і 24 дні. Надана позивачем довідка виконкому Біляївської міської ради (а.с.13) про те, що позивач є жителем м. Біляївка з 2003 року по день смерті ОСОБА_6 з посиланням на невстановленого змісту акту невідомого депутата до уваги не береться, оскільки за своїм змістом вона носить суб'єктивний характер, та не може вважатися належним і допустимим доказом проживання позивача з 2003 року. Із наявних у справі письмових доказів вбачається, що позивач 30 липня 2004 року шлюб уклала з ОСОБА_8 саме в селі Маяки Біляївського району Одеської області, і шлюб зареєстровано саме Маяківською сільською радою, де вона на той час проживала з батьками. Укладаючи 19 серпня 2005 року трудовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, позивач також зазначила у договорі своє справжнє місце проживання в с. Маяки, за місцем проживання батьків. У зв'язку з вищезазначеним колегія суддів не приймає до уваги суб'єктивні свідчення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ін. про те, що позивач проживала разом з померлим з 2003 року, чи більше п'яти років.

Окрім того, сторони, у тому числі позивач, визнали, що позивач з чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_14 після вселення мешкали по АДРЕСА_1 у житловому будинку літ. «А», тоді як померлий ОСОБА_6 мешкав від них окремо, у літній кухні літ. «Б» (а.с.21), де за поясненням батька позивача його і було знайдено померлим. За повідомленням ПАТ «Енергопостачальна Компанія «Одесаобленерго» № 596 від 10.04.14р. за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані два особових рахунки: особовий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_2, з якою укладений договір на постачання електроенергії від 07.09.2006р., та особовий рахунок НОМЕР_2 відкритий на спадкодавця ОСОБА_6, з яким укладений договір на постачання електроенергії від 07.09.2006 року.(а.с.62)

Відтак, позивач та спадкодавець проживали на території однієї садиби, але окремо, і не були пов'язані спільним побутом. Посилання позивача на факт її проживання з померлим однією сім'єю більше 5 років колегія суддів визнає неспроможним.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Застосування ст.1259 ч.2 ЦК України, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто в стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

За випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6, наданою одноособово лікарем Біляївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги, померлий мав такі захворювання: стенокардія, напруження ТПК, гіпертонічна хвороба 2 ст., ст.3 риск 4, цукровий діабет 2 тип, субкомпенсація, діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок, ДЕП 11 ст., церебральний АТСК, хронічний простатит, нетримання сечі. Одноособово лікарем зазначено, що хворий самостійно себе обслуговувати не міг, потребував сторонньої допомоги. (а.с.16) Висновку МСЕК з цього приводу немає. Одноособовий висновок лікаря не є належним і допустимим доказом потреби хворого в сторонній допомозі. Сторони визнали, що померлий вільно пересувався по подвір'ю, користувався паличкою, інвалідності не мав, був спроможний проживати один, окремо в літній кухні, а відтак не був безпомічним і міг сам себе обслуговувати.

Не підтверджено об'єктивними доказами і факт надання позивачем такої матеріальної допомоги, яка б була для ОСОБА_6 основним засобом для існування, та факт понесення позивачем суттєвих витрат по догляду за ним і утриманню. За довідкою Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області від 03.04.2014 року №4099/09 ОСОБА_6 отримував пенсію за віком, розмір якої перевищував прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, виплата пенсії була припинена у зв'язку з його смертю 28.01.2010р. (а.с.7,63-67). У відповідності з листом Управління соціального захисту населення Одеської області від 08.04.2013 року померлий ОСОБА_6 мав пільги як учасник війни та з 06.08.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 користувався 50 відсотковою знижкою плати за користування комунальними послугами в межах норм споживання, а саме: водопостачанням, електроенергією, газопостачанням та абонплатою за користування квартирним телефоном. (а.с.59)

На підставі наведеного, не можливо вважати померлого такою особою, яка б для забезпечення свого існування конче потребувала матеріальної допомоги.

За свідченням свідків зі сторони відповідачів, зокрема ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ін.. матеріальну та фізичну допомогу батькові надавали також його сини та члени їх родин.

Оскільки позивач зі своєю сім'єю безоплатно, як онука, мешкала на території садиби належної на праві власності померлому, то факт надання нею допомоги померлому в придбанні продуктів харчування, в прибиранні будинку та подвір'я, оброблення нею спільної земельної ділянки тощо не дає підстав для висновку щодо догляду нею особи в безпорадному стані. Свідчення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ін., та доводи позивача з цього приводу, з урахуванням усіх обставин справи, є неспроможними.

Відтак, в порушення ст.212 ЦПК України суд першої інстанції не дав правильної та належної оцінки наданим сторонами доказам, не впевнився в їх достатності, достовірності та допустимості. Судом належно не враховано роз'яснення вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, та неправильно застосовано правила ст. 1159 ч.2 ЦК України, які застосуванню не підлягали.

За таких обставин, в межах оскарження апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення факту надання допомоги, зміну черговості отримання спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова