Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі: Химинець О.Я.,

представника позивача ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення № 16 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення коштів , -

встановив:

ОСОБА_2Ю звернулась до суду з позовом до Відділення № 16 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення коштів.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 травня 2014 року мід ОСОБА_2Ю та банківською установою Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» в особі Відділення № 16 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/16/186740 . Відповідно до статті 1 частини 1 Договору Позивач передав, а Відповідачі прийняли на депозитний рахунок № 02 грошові кошти у сумі 200 000 гривень 00 копійок на умовах Договору, згідно з яким, Позивачем 30 травня 2014 року був переданий Відповідачам, а останнім отриманий на Депозитний рахунок Внесок в повному обсязі. Відповідно до статті 1 частини 2 Договору банк приймає від вкладника грошові кошти на строк з 30 травня 2014 року по 30 червня 2014 року. Таким чином, 01 липня 2014 року Відповідачі мали би повернути відповідну суму Внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів Позивачу. У звязку з тим, що у день закінчення терміну дії договору позивач не подала письмової заяви про повернення Вкладу договір продовжився на той самий термін на тих же самих умовах. 30 липня 2014 року ОСОБА_2Ю було написано заяву про розірвання договору строкового банківського вкладу 2630/16/186734 від 30 травня 2014 року у звязку з закінченням терміну та виплатити готівкою та нараховані відсотки. 31 липня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору строкового банківського вкладу № 2630/16/186734, відповідно до якого в день закінчення строку дії Договору, Вклад повертається Вкладнику шляхом перерахування суми Вкладу на поточний депозитний рахунок Вкладника № 02 відкритий в ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_3».

05 серпня 2014 року позивачкою було підписано ще одну заяву у якій зокрема зазначалося прохання про видачу їй грошових коштів з банківського вкладу № 2620/16/202941 в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Після цього, ОСОБА_2Ю неодноразово звертався до Відповідачів з вимогою сплатити грошові кошти за Договором, однак Відповідачі під приводом різних причин відмовлялися сплачувати грошові кошти. Нею було направлено Відповідачу лист від 05 серпня 2014 року про перерахування суми Внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів відповідно до умов Договору, однак, Відповідачі не вчинили жодних дій відповідно до змісту вказаного листа, як і не надав на нього відповідь. На підставі наведеного, позивач звернулась до суду та просила стягнути на її користь суму боргу.

В судовому засіданні представник позивача позов з наведених у ньому мотивів підтримав в повному обсязі та просив суд таку задовільнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши допустимість

та належність кожного доказу, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено , що 30 травня 2014 року мід ОСОБА_2Ю та банківською установою Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» в особі Відділення № 16 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/16/186740 . Відповідно до статті 1 частини 1 Договору Позивач передав, а Відповідачі прийняли на депозитний рахунок № 02 грошові кошти у сумі 200 000 гривень 00 копійок на умовах Договору, згідно з яким, Позивачем 30 травня 2014 року був переданий Відповідачам, а останнім отриманий на Депозитний рахунок Внесок в повному обсязі. Відповідно до статті 1 частини 2 Договору банк приймає від вкладника грошові кошти на строк з 30 травня 2014 року по 30 червня 2014 року. Таким чином, 01 липня 2014 року Відповідачі мали би повернути відповідну суму Внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів Позивачу. У звязку з тим, що у день закінчення терміну дії договору позивач не подала письмової заяви про повернення Вкладу договір продовжився на той самий термін на тих же самих умовах. 30 липня 2014 року ОСОБА_2Ю було написано заяву про розірвання договору строкового банківського вкладу 2630/16/186734 від 30 травня 2014 року у звязку з закінченням терміну та виплатити готівкою та нараховані відсотки. 31 липня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору строкового банківського вкладу № 2630/16/186734, відповідно до якого в день закінчення строку дії Договору, Вклад повертається Вкладнику шляхом перерахування суми Вкладу на поточний депозитний рахунок Вкладника № 02 відкритий в ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_3».

05 серпня 2014 року позивачкою було підписано ще одну заяву у якій зокрема зазначалося прохання про видачу їй грошових коштів з банківського вкладу № 2620/16/202941 в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Після цього, ОСОБА_2Ю неодноразово зверталася до Відповідачів з вимогою сплатити грошові кошти за Договором, однак Відповідачі під приводом різних причин відмовлялися сплачувати грошові кошти.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таким чином, з огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України та зміст Договору, останній є зобовязанням.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, Відповідачі не повернули ОСОБА_2Ю у визначені Договором строки суму Внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то Відповідачі порушили умови Договору.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 164, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Відділення № 16 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення коштів - задоволити .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», на користь ОСОБА_2 суму Внеску в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень , а також суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4400 грн.00 коп. /чотири тисячі чотириста/ , а також суму, що становить три проценти річних від простроченої суми за фактичну кількість днів користування Внеском та процентами в розмірі 2301 грн. 37 коп./ дві тисячі триста один грн. тридцять сім коп./.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», на користь ОСОБА_2 відсотки за користування Вкладом відповідно до договору строкового банківського вкладу № 2630/16/186734.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», на користь держави суму судового збору в розмірі 246,

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4