У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, і ОСОБА_3 де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, і скасування його державної реєстрації, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, і скасування їх державної реєстрації та визнання права власності на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом. Просив суд встановити, що покійний ОСОБА_4 (ОСОБА_4) Стефанович (25.01.05р.) прийняв спадщину за ОСОБА_5 (26.02.95р.), яка складалась з 1/2 частини в житловому будинку № 40 по вул. Стрільничній у м. Ужгороді. Визнати недійсним і скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2007 року яке видано ОСОБА_6. Визнати недійсними й скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 22.04.2011 року укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_3, договір купівлі-продажу від 05.11.2012 року укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку № 40 по вул. Стрільничній у м. Ужгороді.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує, свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду, представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_7 підтримала, вимоги скарги та просила задовольнити таку з наведених мотивів.

Представник ОСОБА_3 в особі ОСОБА_8 заперечив доводи скарги й просив відхилити таку, оскільки, а ні батько позивача, а, ні сам останній не прийняли спадщину та із заявою до нотаріуса не звертались.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_4 у встановленому порядку не прийняв спадщину за ОСОБА_5. Заповіт складено на ОСОБА_4, а не на ОСОБА_4, а доказу, що це одна й та же особа не надано позивачем. ОСОБА_1 не надав жодного доказу, що ОСОБА_4 вступив у користування майном, чи подав до нотаріуса заяву, а отже, не прийняв спадщину після ОСОБА_5.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, звертаючись у суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 зазначав, що 26.02.1995 року померла ОСОБА_5 мама ОСОБА_4, а його бабуся й відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку № 40 по вул. Стрільничній у м. Ужгороді. За життя ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_4, який вступив у володіння та користування спадщиною, але не оформив таку. А 25.01.2005 року помер ОСОБА_4 з яким постійно проживав, а тому належним чином прийняв спадщину, що відкрилась після смерті батька. Але, не дивлячись на це, ОСОБА_6 19.04.2011 року зареєструвала за собою право власності на спірне майно. Яке продала ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 22.04.2011 року. Та останній у свою чергу за договором купівлі-продажу від 05.11.2012 року продав дане майно ОСОБА_2. Тому й просив задовольнити позовні вимоги.

Проте, наведені обставини не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_1 прийняв спадкове майно, яким є 1/2 частина житлового будинку № 40 по вул. Стрільничній у м. Ужгороді.

Стверджуючи, що його покійний батько ОСОБА_4 прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, а саме, 1/2 частиною житлового будинку № 40 по вул. Стрільничній у м. Ужгороді. ОСОБА_1 вважає, що оскільки постійно проживав із покійним батьком на час відкриття спадщини, а тому, вважається таким, що прийняв спадщину не дивлячись на те, що не оформив таку в нотаріальній конторі.

За правилами частин 1, 2 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається, прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

У звязку із цим ОСОБА_1 звернувся 25 липня 2005 року в Першу Ужгородську державну нотаріальну контору із заявою (ч. 1 ст. 1273 ЦКУ), що на залишену після смерті 25.01.2005 року ОСОБА_4 спадщину по закону не претендує. Заявив, що в подальшому ніяких претензій до прийняття спадщини мати не буде. Дана заява ОСОБА_1 прийнята державним нотаріусом разом з перевіркою справжності його підпису і знаходиться в Спадковій справі № 420/2005р., а.с. 62.

Як передбачає ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

А звідси, у ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення до суду із заявленими позовними вимогами, оскільки відмовився від прийняття спадщини.

Крім цього, заявляючи вимогу про визнання недійсним і скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 22.04.2011 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, позивач не заявив вимог до ОСОБА_6, яка являлась стороною даного правочину та яка отримала на спірне спадкове майно свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.12.2007 року. ОСОБА_6 являється належним співвідповідачем у спірних правовідносинах.

Зважуючи на викладене, колегія суддів не може визнати правомірними вимоги апелянта, через те, що такі не стверджуються матеріалами справи.

Таким чином, під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________