Справа № 310/8503/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, про усунення порушень прав власника шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, вказуючи, що 28 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до якого він передав у власність ОСОБА_6 832 000 гривень, що еквівалентно 104 000 доларів США. Додатковою угодою до договору позики від 21.12.2012 року внесено зміни, позику встановлено в розмірі 920 000 грн., що еквівалентно 115 000 доларів США та встановлено строк договору до 01.12.2013 року. У забезпечення виконання договору позики між ним та ОСОБА_6 21.12.2012 року укладено договір іпотеки, предметом якого було визначено житловий будинок АДРЕСА_1. Умови договору позики від 28.11.2012 року, зі змінами внесеними додатковою угодою від 21.12.2012 року, у встановлений строк ОСОБА_6 належним чином не виконані, сума позики не повернута, тому у відповідності до п. 6.5.1. договору іпотеки від 21.12.2012 року, для задоволення вимог іпотекодержателя, 13.03.2014 року було здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 Під час розгляду цивільної справи за його позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення стало відомо що в належному позивачу на праві власності житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі та їх неповнолітні діти. Просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідачів та їх малолітніх дітей права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив суду, що відповідачі у належному йому на праві власності житловому будинку не проживали і не проживають на теперішній час. Фактично вони проживають АДРЕСА_2. Будинок АДРЕСА_1 тривалий час відключений від водопостачання та електропостачання, тому проживати у ньому неможливо. Крім того, договором іпотеки було закріплено, що колишній власник будинку та іподекодавець ОСОБА_6 не мала права з часу його укладення вселяти до будинку та реєструвати у ньому будь-яких осіб.

Відповідачі у судове засідання не з'явились без поважних причин. Представник відповідачів ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що відповідачі проживали в АДРЕСА_1 з часу реєстрації до 17.12.2014 року, поки їх не виселили разом з належними їм речами, які знаходились у будинку. Вважав, що неможливо позбавити відповідачів права користування будинком, так як позивач у відповідності до ст. 116 ЖК УРСР України не надає їм інше житло. Окрім того, позивачем не виконано вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та не направлено відповідачам письмової заяви про виселення у добровільному порядку.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради Рупчев С.В. просив у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю. Вважав, що договором не можуть зменшуватися права відповідачів і відсутні відомості про наявність у відповідачів іншого житла. За таких обставин немає підстав знімати дітей з реєстрації, оскільки немає куди їх перереєструвати.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

За ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно договору іпотеки від 21.12.2012 року, який укладено між іпотекодержателем ОСОБА_1 та іпотекодавцем ОСОБА_6 забезпечувались вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем та посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_11 28.11.2012 року, реєстровий № 2305, та додаткової угоди до договору позики, реєстровий № 2515, посвідченої 20.12.2012 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за умовами якого іпотекодавець зобов'язується перед іпотекодержателем повернути гроші у сумі 920 000 гривень, що еквівалентно 115 000 доларів США за комерційним курсом валют на час розрахунку у строк не пізніше 01.12.2013 року. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за договором позики отримати задоволення за рахунок житлового будинку АДРЕСА_1. Пунктом 6.5.1 договору передбачено, що згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель на власний розсуд може набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань іпотекодавцем за договором позики. У цьому випадку договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (а.с.6-8).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 13.03.2014 року зареєстровано право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, об'єкта житлової нерухомості, який розташований: АДРЕСА_1. Право власності виникло на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2517, виданий 21.12.2012 року, видавник ОСОБА_11 нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області (а.с. 5).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 на законних підставах набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

За повідомленнями УДМС України в Запорізькій області від 17.10.2014 року (а.с. 13), довідки голови вуличного комітету № 19 від 14.05.2014 року (а.с. 9), копій паспортів відповідачів (а.с. 61, 62) місце проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровано в АДРЕСА_1 з 30.11.2013 року. Відповідно до листа Бердянського міського відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області реєстрацію громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 з малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12, від 29.04.2011 року № 611 та згідно письмової згоди власника - ОСОБА_6 (а.с. 10).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі у порушення п. 5.2 договору іпотеки від 21.12.2012 року зареєстровані в спірному будинку за згодою колишнього власника будинку - ОСОБА_6 без письмової згоди іпотекодержателя.

В силу ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України відповідачі не є членами сім'ї позивача і у них відсутнє право користування житловим приміщенням на підставі договору найму за ст. 158 ЖК УРСР.

Право мешканців будинку похідно від права власника, який надав їм право користування житлом. Оскільки право попереднього власника на будинок АДРЕСА_1 припинилось, то припинилось і право на користування ним у відповідачів.

Окрім того, суд враховує, що в силу ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Отже місце проживання неповнолітніх дітей є похідним від наявності права на проживання батьків, тому вони підлягають виселенню зі спірного житла разом з батьками.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, у тому числі, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Існування перешкод у здійсненні ОСОБА_1 повноважень власника знайшло своє підтвердження у судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та письмовими доказами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 29, 319, 331, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156, 158 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя