Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ПриватБанк на заочне рішення Тячівського районного суду від 03 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року, ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд із вище вказаним позовом. При цьому, посилався на те, що 31.08.2006 року було укладено між ЗАТ КБ ПриватБанк правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 кредитний договір № MKG0SE00000507 на суму 15000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту та виниклої заборгованості, але ОСОБА_1 своєчасно не погашає заборгованість за кредитом. Та станом на 07.04.2014 року виникла заборгованість по платежам за кредитом на загальну суму 210933,49 гривні. В дану суму входить також сума 15957,40 гривень, яка вже стягнута згідно судового наказу Тячівського районного суду від 06.02.2008 року, але не погашена, та у звязку із цим підлягає відніманню від загальної суми заборгованості. То до стягнення підлягає різниця на загальну суму 194976,09 гривень. За наведених обставин, ПАТ КБ ПриватБанк просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Тячівського районного суду від 03 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 тільки 54918 гривень заборгованості та відшкодовано судові витрати.

ПАТ КБ ПриватБанк подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині стягнення пені та заборгованості, у якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно його скасування та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено вимоги норм процесуального законодавства та неправильно застосовано норми матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта в особі ОСОБА_2 підтримала, доводи апеляційної скарги, які просила задовольнити, оскільки вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, але судову повістку не отримала, так-як відсутня за місцем проживання. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України надіслана судова повістка у звязку з незнаходження ОСОБА_1 вдома, вважається доставленою. Та виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в її відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в стягненні пені слід відмовити та зменшити розмір стягуваної заборгованості на суму 15957 гривень, яка вже стягнута судовим наказом.

Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи, та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повинен відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином (ст. 526 ЦК України).

Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKG0SE00000507 від 31.08.2006 року стосовно ОСОБА_1 станом на 07.04.2014 року така становить на загальну суму 194976,09 гривень за мінусом уже раніше задоволеної суми 15957,40 гривень.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Та ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Проте розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав надає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. (Така правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 у справі № 6-100цс14 у порядку перегляду).

Як слідує з розрахунку заборгованості по пені за порушення строку сплати ануїтетних платежів за період з 01.09.2006 року по 07.04.2014 року така становить 124101,00 гривня. Тобто, дана сума перевищує більше ніж в один раз розмір збитків за кредитним договором № MKG0SE00000507 від 31.08.2006 року, які складаються із загальної суми 86832,49 гривні (11794,48+70313,01+4725,00).

Виходячи із зазначеного та враховуючи вимоги наведених норм, колегія суддів вважає за можливе зменшити стягнення з ОСОБА_1 розміру пені з 124101,00 гривні до 86832,49 гривні, тобто в межах розміру збитків за кредитним договором № MKG0SE00000507.

Звертаючись у суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ ПриватБанк зазначав, що судовим наказом Тячівського районного суду від 06.02.2008 року вже було стягнуто заборгованість по кредиту в розмірі 15957,40 гривень. А тому, сума заборгованості була зменшена на цю суму як така, що вже задоволена судовим рішенням, та до стягнення заявлена лише різниця, яка й становила загальну суму 194976,09 гривень.

Дану обставину, суд першої інстанції залишив поза увагою, що призвело до повторного відняття вже віднятої суми 15957,40 гривень від суми загальної заборгованості предявленої позивачем до стягнення.

Зазначене свідчить про те, що безпідставно віднята судом першої інстанції сума 15957,40 гривень від суми загальної заборгованості є підставою для стягнення такої з відповідачки, так-як є складовою частиною загальної заборгованості, що становить загальну суму 86832,49 гривні розмір збитків за кредитним договором № MKG0SE00000507 від 31.08.2006 року.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягає стягненню з ОСОБА_1 сума пропорційно до розміру задоволених вимог, яка становить 513,95 гривень судового збору, а.с. 52.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задоволити частково.

Заочне рішення Тячівського районного суду від 03 жовтня 2014 року, скасувати в частині відхиленої вимоги щодо пені та стягнення заборгованості, та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 86832,49 гривні пені та 15957 гривень заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір у сумі 513,95 гривень.

У решті заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________