Номер провадження: 22-ц/785/6125/14
Головуючий у 1 інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі Швець В.Ф.,

за участю: представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області про стягнення страхової виплати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2014 року,-

встановила:

11 грудня 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області (далі - Фонд ССНВВПЗ України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області) про стягнення страхової виплати у звязку з невиплатою сум відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

Свої вимоги мотивував тим, що з 05.04.1989р. по 12.02.1990р. він працював на ділянці БУ №815 тресту «Київдорбуд» оператором СБ-75. 06 жовтня 1989р. з ним стався нещасний випадок на виробництві з вини водія АК №2 тресту «Дунайводбуд», про що було складено ОСОБА_3 №1 за формою Н-1 від 13.10.1989р., затверджений керівником підприємства. В результаті нещасного випадку йому була безстроково встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40%.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2005р., на його користь з ВАТ «Ізмаїльська автобаза «Дунайводбуд» стягнуто одноразово 2434,20 грн., а починаючи з 14.09.2004р. безстроково, щомісячно по 133,20 грн.

Оскільки ВАТ «Ізмаїльська автобаза «Дунайводбуд» ліквідовано, виконавче провадження у звязку з визнанням боржника банкрутом закрито, державну реєстрацію припинення проведено без правонаступника, а рішення є не виконаним, на підставі Закону України від 23.09.1999р. Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - Закон) просив стягнути страхову виплату у звязку з невиплатою боржником сум у відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, в письмових запереченнях посилались на те, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2005р. шкода здоровю позивача завдана невинними діями роботодавця, а робітником іншого підприємства, отже позивач не є субєктом страхування за вказаним Законом, оскільки не був застрахований підприємством, винним у завданні шкоди його здоровю, та даним підприємством не сплачувались за нього страхові внески до Фонду(а.с.23-25).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2014р. в задоволенні позову ОСОБА_2- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог, оскільки відшкодування шкоди у разі ліквідації підприємства без правонаступника проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а тому ОСОБА_2 є субєктом страхування.

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області - ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. При цьому посилалась на те, що нещасний випадок з ОСОБА_4 трапився у 1989 р., та з цього приводу було вже 4 судових розглядів, потерпілий неодноразово звертався до відділення Фонду щодо нарахування йому страхових виплат, але йому з цього приводу було відмовлено.

Даний нещасний випадок на обліку у відділенні Фонду не знаходиться, потерпілий не є застрахованою особою відповідно до ст. 6 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та підприємство на якому стався нещасний випадок не сплачувало за ОСОБА_4 страхові внески до Фонду та не передавало документи, що підтверджують право ОСОБА_4 на страхові виплати до робочого органу виконавчої дирекції Фонду, страхової справи ОСОБА_4 у відділенні Фонду не має.

Позивач та його представник до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника Фонду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що згідно абз.2 п.3 розділу ХI Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Проте, особлива справа ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області не передавалась, відповідний акт прийому-передачі особистої справи не складався. У разі відсутності у юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого, позивач до ліквідаційної комісії не звертався, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до статей 440, 450 ЦК України (в редакції 1963 року), які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, якщо не доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

При цьому, організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточених, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що 06.10.1989р., працюючи на ділянці БУ №815 тресту «Київдорбуд» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві з вини водія АК №2 тресту «Дунайводбуд», про що було складено ОСОБА_3 №1 за формою Н-1 від 13.10.1989 року, затверджений керівником підприємства, в якому зазначено, що нещасний випадок стався з вини водія тресту «Дунайводбуд». В результаті цього нещасного випадку позивачу була безстроково встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40%.

Як вбачається з акту №1 за формою Н-1 від 13.10.1989р., дійсно з вини водія АК №2 тресту «Дунайводбуд» ОСОБА_5 стався нещасний випадок на виробництві з ОСОБА_2 06 жовтня 1989р. (а.с.96-97).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2005р., на користь ОСОБА_2 з ВАТ «Ізмаїльська автобаза «Дунайводбуд» у відшкодування шкоди стягнуто одноразово 2434,20 грн., а починаючи з 14.09.2004р. - безстроково щомісячно по 133,20 грн.(а.с.5).

Відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 12.03.2013р. та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 25.03.2013р. проведена державна реєстрація припинення боржника без

правонаступника (а.с. 12-13, 35-37).

Постановою Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 29.12.2012р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у виконання рішення про стягнення з ВАТ «Ізмаїльська автобаза «Дунайводбуд» на користь ОСОБА_2 грошових коштів закінчено (а.с.11).

01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно абз.2 п.3 розділу ХI Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, особиста справа ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області не передавалась, відповідний акт прийому-передачі особистої справи не складався.

Відповідно до ст. 6 Закона України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності(далі Закон) суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни.

Позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з трестом Київдорбуд', тому застрахованим він був саме даним підприємством. Про нещасний випадок на виробництві був складений акт № 1 за формою Н-1.

Як вбачається з п.п. 15.1 ОСОБА_3 №1 про нещасний випадок на виробництві від 13.10.1989р., причинами нещасного випадку з ОСОБА_4 є недоліки у навчанні інструктування водія поадовими особами AK №2 треста «Дунайводбуд» про порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 АК №2». Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2005р. встановлено, що шкоду здоров'ю потерпілому від нещасного випадку спричинено робітником тресту Дунайводбуд.

Відповідно до пункту 1 Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 03.07.1984 р. №690, що діяли на момент настання нещасного випадку з ОСОБА_2, підприємства, установи, організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну робітнику чи службовцю каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, яке трапилось з вини організації, як на території цієї організації так й за її межами.

Підприємство звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що вона спричинена не з його вини.

Рішенням Ізмаїльського міського суду від 20.12.1990р. встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2В стався не з вини тресту Київдорбуд, підприємства (роботодавця) позивача.

Відповідно до ст.ст. 5, 6 вищевказаного Закону позивач не є суб'єктом страхування за Законом, оскільки він не був застрахований підприємством, винним у спричиненні шкоди здоров'ю, та даним підприємством не сплачувалися за нього страхові внески до Фонду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність страхового випадку передбаченого ст. 13 Закону, та про відсутність у відділення Фонду підстав для відшкодування шкоди.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2003р. та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2003р. по справі № 22а- 2198/2003 встановлено, що позивач не є суб'єктом страхування за вищевказаним Законом, оскільки не був застрахований підприємством, що спричинило йому шкоду, тож відсутній страховий випадок передбачений ст. 13 Закону.

Доводи позивача, про те, що він є суб'єктом страхування незалежно від того яким підприємством його було застраховано є необґрунтованими.

Позивач не є суб'єктом страхування за законом, а отже відшкодування шкоди повинне проводитися відповідно до вимог ст.ст. 440 та 450 Цивільного кодексу Української PCP, діючого на момент настання нещасного випадку, яка закріплює відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

У чинному з 01 січня 2004р. ЦК України ст. 1187 також передбачено відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки підприємство ВАТ Ізмаїльська автобаза Дунайводбуд ліквідовано ухвалою господарського суду Одеської області від 12 березня 2013р. (справа №5017/3389/2012), тому за ч. 2 ст. 1205 ЦК України в якій передбачено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.

Як вбачається з листа Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції листом від 17.04.2014р. зв'язку з визнанням боржника (ВАТ Ізмаїльська автобаза Дунайводбуд) банкрутом, виконавче провадження були закінчені на підставі п.7 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» , а виконавчі документи направлені до господарського суду Одеської області.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1п.1,308, 314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3

ОСОБА_6

ОСОБА_7