Справа № 366/3565/13-ц
Провадження №2/366/14/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Ткаченка Ю.В., при секретарі судового засідання Євтушенко В.Д., за участю: позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, відповідача за первинним позовом (позивача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та повернення сторонам правочину у натурі отриманого за ним, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення плати за користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, просить суд визнати недійсним договір оренди з правом викупу житлового приміщення від 09.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_1, як орендарем та ОСОБА_3, як орендодавцем; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 96000 грн., повернення грошових сум, сплачених за нікчемним правочином; судові витрати покласти на ОСОБА_3

Також, ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, в якій, після додаткових уточнень, просить суд виселити ОСОБА_1 із будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення; стягнути з ОСОБА_1 на його користь плати за користування житловим будинком у розмірі 102085 грн.; судові витрати покласти на ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, позов підтримали частково. Під час судового засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відмовився від частини заявлених вимог, а саме: щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди з правом викупу житлового приміщення від 09.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_1, як орендарем та ОСОБА_3, як орендодавцем., вказавши при цьому, що вказаний договір є нікчемним правочином, так як його недійсність прямо встановлена законом. Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 96000 грн., повернення грошових сум, сплачених за нікчемним правочином. Зустрічний позов ОСОБА_3, вважають безпідставним та просять суд у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, заявлений позов не визнали, зазначивши про його необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог. Просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити повністю.

13 серпня 2014 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої збільшила суму коштів, яку необхідно стягнути з ОСОБА_3 на її користь, а саме: 153910 грн. На її думку, так як вона сплачувала кошти в іноземній валюті, то відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України дана сума повинна бути перерахована за курсом валют, який діє на момент винесення рішення суду.

Суд заслухав пояснення учасників процесу, дослідивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності прийшов до переконання про часткове задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.07.2009 року ОСОБА_3 є власником домоволодіння в АДРЕСА_1 /а.с.41/

09.12.2010 року між ОСОБА_3, як орендодавцем та ОСОБА_1, як орендарем, було укладено договір оренди з правом викупу жилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. /а.с.3/

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_1 приймає у строкове платне володіння вищевказане жиле приміщення з правом викупу строком на 3 роки з 09.12.2010 р. по 09.12.2013 р.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що викупна вартість житлового приміщення, на момент укладення договору оренди з правом викупу, становить 40000 доларів США, що на момент підписання договору становить 320000 гривень.

Також, згідно умов даного договору ОСОБА_1 зобов'язана в строк до 09.12.2013 року рівними щомісячними платежами по 1-й тисячі доларів США виплатити ОСОБА_3 загальну грошову суму, яка має відповідати 320000 грн., а ОСОБА_3 зобов'язувався в строк до 09.12.2013 року виготовити всю документацію, необхідну для реєстрації права власності на будинок.

З моменту укладення договору ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 орендну плату в рахунок викупу загальною сумою 96000 грн., що підтверджується відповідними розписками /а.с.4-6/

Вищевказаний договір був вчинений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Так, відносини оренди житла з викупом встановлюються на підставі договору, до якого застосовуються положення статей 810-1, 811 ЦК України. За вимогою ст. 811 ЦК України договір оренди житла з викупом укладається у письмовій формі, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та обов'язковій державній реєстрації.

За правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Роз'ясненнями, наданими в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі по тексту - Постанова) визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Пунктом 5 даної Постанови встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з п.10 Постанови - реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір оренди з правом викупу жилого приміщення від 09.12.2010 року є нікчемний, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, та в силу приписів ст. 216 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, задовольнивши вимоги позивача про стягнення з відповідачки грошових коштів, сплачених за даним договором.

Щодо збільшення ОСОБА_1 позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на її користь 153910 грн., суд вважає необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами, оскільки плата ОСОБА_1 вносилася саме в гривні, а не в доларах США, на що вказують відповідні розписки, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так як, спірний договір від 09.12.2010 року, є нікчемний за вищевказаних обставин, вимога ОСОБА_3 за зустрічним позовом щодо виселення ОСОБА_1 із будинку, без надання іншого житлового приміщення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь плати за користування житловим будинком у розмірі 102085 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Також, ст. 810 ЦК України встановлює, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Стаття 820 ЦК України містить порядок визначення плати за користування житлом, відповідно до якої розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Оскільки, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було укладено договору найму житла (жилого приміщення), то і відповідно, вимога ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь плати за користування житловим будинком у розмірі 102085 грн., не є обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На основі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 236, 810-1, 811, 321, 387 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.3, 10, 11, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та повернення сторонами правочину отриманого в натурі, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 96 000 (дев'яносто шість тисяч) гривень, повернення грошових сум, сплачених за нікчемним правочином.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення житлового приміщення і про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення плати за користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 із будинку, що в АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особа яка приймала участь у справі, але не була присутня при проголошенні рішення - протягом того ж строку з дня одержання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Ткаченко