Справа № 278/2239/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої - судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, посилаючись на той факт, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк та ОСОБА_2 06 вересня 2005 року укладено кредитний договір №ZHD0RK03230226, відповідно до якого ПАТ КБ „ПриватБанк зобовязався надати відповідачці кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних строком повернення кредиту до 05.09.2008 року. ПАТ КБ „ПриватБанк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачці строковий кредит у розмірі 10000 грн. Відповідачка свої зобовязання не виконала. Станом на 16 квітня 2014 року відповідачка має заборгованість перед позивачем ПАТ „ПриватБанк, який є правонаступником ЗАТ КБ „ПриватБанк в сумі 24624 грн. 59 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив відмовити в його задоволенні застосувавши позовну давність.

Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк та ОСОБА_2 06 вересня 2005 року уклали кредитний договір №ZHD0RK03230226, відповідно до якого 06 вересня 2005 року відповідачка отримала кредит в розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 05.09.2008 року (а.с.6-7).

Встановлено, що за рахунком відповідача обліковується прострочена заборгованість і станом на 16 квітня 2014 року заборгованість відповідачки перед позивачем ПАТ „ПриватБанк становить 24 624 грн. 59 коп., яка складається з:

- 3306,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом нарахована позивачем по 04.05.2011 року;

- 2406,19 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом нарахована позивачем по 06.09.2008 року;

- 18911,71 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором нарахована щодо вимог по несплаті процентів за користування кредитом та комісії по день звернення позивачем до суду. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.4-5).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1 ,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (в нашому випадку до 05.09.2008 року з щомісячною сплатою кредиту в сумі 532,94 грн.) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Отже, з врахуванням умов договору та поданого представником відповідача клопотання, суд застосовує наслідки спливу позовної давності звернення до суду щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та пені.

При розгляді справ №6-126цс13 і №6-116цс13 про стягнення заборгованості за споживчим кредитом Верховний Суд України 20 листопада 2013р. і 06 листопада 2013р. зробив обов'язковий для всіх судів правовий висновок (ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року, постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки, пеня нарахована позивачем щодо основних вимог, строк звернення до суду з якими минув 06.09.2011 року , а тому минув і термін звернення до суду з вимогами щодо стягнення пені, отже вимога про стягнення пені не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позову позивачу не підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 212, 253, 258, 266, 525, 526, 533, 549, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215,218, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові публічному акціонерному товариству комерційний банк „Приват Банк відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук