Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю І.Т.В. Сервіс Плюс на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю І.Т.В. Сервіс Плюс до ОСОБА_1 від імені якої діє законний представник ОСОБА_2 про визнання договору щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеним та стягнення заборгованості за надані послуги, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс звернулось в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалось на наступне. Згідно рішень виконавчого комітету Мукачівської міськради від 24.01.12р. і 29.01.13р. ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс з 01.03.2012 року визнано виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідно до Акту прийняття-передачі (Додаток 1) до договору від 03.01.2012 року будинок № 41 по вул. Данила Галицького в м. Мукачево передано в управління ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс. На підставі цього, ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 отримує послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З початку надавання послуг, актів-претензій із приводу ненадання чи неналежного надання послуг від ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 не надходило. На виконання вимог ЗУ Про житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 як споживачам послуг було надіслано для підписання Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2012 року. Відмовившись підписати цей договір ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 продовжували споживати послуги, які надавались, проте такі не оплачували. Внаслідок цього виникла заборгованість за надані послуги за період з 01.03.2012 року по 31.10.2013 року на загальну суму 1229,37 гривень. Виходячи з наведеного й просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2014 року відмовлено ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс в задоволенні позову.

Заперечуючи рішення суду, ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс подало апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що судом ухвалено рішення суду в супереч вимог норм матеріального та процесуального законодавства.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта в особі ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених підстав.

Відповідач в особі законного представника ОСОБА_2, яка представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_1 заперечила, вимоги скарги, оскільки позивач бажає укласти договір із надання послуг без урахування інтересів споживача послуг.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний переддоговірний спір і від урегулювання якого ухиляється саме позивач, так-як не включає в текст договору про надання послуг істотні умови. А вже лише після цього наступає обовязок споживача послуг укласти такий договір.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам норм матеріального права.

Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міськради від 24.01.2012 року за № 28 визнано ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Мукачево, а.с. 96.

У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2004 року власником квартири АДРЕСА_1 (Університетська) у м. Мукачево є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а.с. 67.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 ЦК України, ОСОБА_2 як мама неповнолітньої ОСОБА_1, являється її законним представником.

А згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження.

Так, ЗУ Про житлово-комунальні послуги (далі Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами в процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом із тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України в сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України, і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України в статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти в письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені в ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст, засади свободи договору в статтях 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

А в статтях 20, 21 Закону визначаються обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному в п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМ України від 20 травня 2009 року № 529 зі змінами Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Постанова).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону, Постанови вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року в справі за № 6-110цс12. Та виходячи із припису ч. 2 ст. 214 ЦПК України, апеляційний суд при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу.

У матеріалах справи наявний Типовий Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2012 року. Форма та зміст (умови) якого відповідають Типовому Договору, який затверджено Постановою, а.с. 15. Таким чином, ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 було надано для укладення Типовий Договір. Укладення якого є обовязком сторін, які не мають права відступити від його положень, і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Оскільки, ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 відмовилась від укладення надісланого Типового Договору від 01.03.2012 року, а тому, ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс підставно звернулось до суду з позовом про визнання такого договору, укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Починаючи з 01.03.2012 року ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, споживачем яких є ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами-завданнями, інформаційними листами завданнями, актом виконаних робіт, розрахунком електроенергії, а.с. 28-54, 55-56, 57-58.

Щомісячна вартість таких послуг зазначена в розрахунку від 10.10.2013 року за період із березня 2012 р. по жовтень 2013 р. на загальну суму 1289,83 грн., а.с. 13.

З боку ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 за вказаний період не було подано до ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс актів-претензій із приводу ненадання та/або неналежного надання послуг. Також не надходили і відповідні скарги із цього приводу.

Таким чином, виниклі між сторонами зобовязання підлягають виконанню. Та одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Виходячи із цього, виникла у ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 заборгованість по сплаті за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підлягає стягненню на користь ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс.

За наведених обставин, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним й обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню на підставі вимог пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову. Оскільки, доводи апеляційної скарги є підставними, така підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2 слід стягнути на користь ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс 344,10 (229,40 + 114,70) гривень судового збору, а.с. 1, 2.

Як убачається з Акту виконаних робіт від 28.09.2013 року, ТзОВ І.Т.В. Сервіс Плюс понесло витрати на правову допомогу в сумі 286,75 гривень, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 від імені якої діє її законний представник ОСОБА_2, а.с. 14.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю І.Т.В. Сервіс Плюс, задоволити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2014 року, скасувати та ухвалити в справі нове рішення про задоволення позову.

Визнати договір від 01 березня 2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між Товариством з обмеженою відповідальністю І.Т.В. Сервіс Плюс та ОСОБА_1 від імені якої діє законний представник ОСОБА_2, укладеним.

Стягнути з ОСОБА_1 від імені якої діє законний представник ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю І.Т.В. Сервіс Плюс 1229,37 гривень заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 31 жовтня 2013 року за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та судовий збір у сумі 344,10 гривень, і витрати на правову допомогу в розмірі 286,75 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ____________________

____________________