Справа № 510/545/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2014 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

· при секретарі Пройка С.В.,

· розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, заперечень не надали, просили розглянути справу у її відсутності.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 11.05.2007р.; копія листа Ренійського районної державної нотаріальної контори від 23.05.2007р.; копія листа - відповіді КП «РБТІ» від 03.09.2012р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 122 від 22.04.2011р.; копія метричної книги Св. Афанасьевской церкви про народження; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про смерть ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про народження ОСОБА_8; копія свідоцтва про право власності на жилий будинок НОМЕР_1 від 01.02.1971р. на ім'я ОСОБА_7.; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, складений 05.10.1991р. на ім'я ОСОБА_7.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_11; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, складеного 26.01.2011р. на ім'я ОСОБА_10.; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про реєстрацію шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_11; копія довідки ВРАЦС головного управління юстиції в Одеській області про смерть ОСОБА_9 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4; копія довідки районного архіву Ренійської районної держадміністрації від 04.12.2007р.; копія заповіту ОСОБА_10 від 06.12.1993р. складеного на ім'я ОСОБА_4; копія домової книги прописки громадян у житловому будинку АДРЕСА_1; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про одруження між ОСОБА_13 та ОСОБА_14; копія паспорту громадянки РФ - ОСОБА_3; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 є прадідом ОСОБА_4 (чоловіка позивача). За життя ОСОБА_7 належав житловий будинок АДРЕСА_1. Факт належності будинку ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 від 01.02.1971р. про право власності на жилий будинок, технічним паспортом складеним 05.10.1991р., оформленим на ім'я ОСОБА_7 (рос. мова - ОСОБА_7). За життя ОСОБА_7 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1- помер. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги була його дружина ОСОБА_15 (прабабка ОСОБА_1.) та його син ОСОБА_9 (дід ОСОБА_1.). У встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернувся. Однак, ОСОБА_15 на момент смерті чоловіка проживала разом із ним, тобто прийняла спадщину відповідно до ст.549 ЦК Україннської РСР 1963р. Таким чином, ОСОБА_15 єдина спадкоємиця, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 на вищезазначене майно, але юридично її не оформила.

Після смерті ОСОБА_10., відкрилась спадщина на вищевказаний будинок. За життя ОСОБА_10. належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилась, заповіту не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги був її син ОСОБА_9 (дід ОСОБА_1.), який у встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК Україннської РСР 1963р., хоча юридично її не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_9 помер. За життя ОСОБА_9 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги була його дружина ОСОБА_10 (бабуся ОСОБА_1.) та донька ОСОБА_14 (мати ОСОБА_1). Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернувся, однак ОСОБА_10 прийняла спадщину відповідно до ст.549 ЦК України РСР 1963р.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_10 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. Факт належності їй житлового будинку підтверджується технічним паспортом складеним на її ім'я. За життя ОСОБА_10, розпорядилася належним їй майном на випадок своєї смерті, 06.12.1993р. залишила заповіт на ім'я свого онука ОСОБА_4 (чоловіка позивача). У відповідності із заповітом бабуся заповідала своєму онукові ОСОБА_4 усе майно що належатиме їй на день смерті. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ОСОБА_4 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення чоловіка позивача до нотаріуса, оформити прийняття спадщини було б неможливо у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та належної реєстрації нерухомості у Державному реєстрі прав власності. Незважаючи на це, чоловік позивача - ОСОБА_4 прийняв спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивача - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги є позивач - ОСОБА_1 (дружина) та відповідачі по справі - ОСОБА_2.(донька) та ОСОБА_3 (матір). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Цього не зробили і відповідачі. На день смерті ОСОБА_4 разом із ним мешкала позивач, тобто вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідачі за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертались, на неї не претендують, не заперечують, щоб спадщину оформив позивач.

В даний час, позивач, як спадкоємиця першої черги звернулася до нотаріальної контори за оформленням прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4, однак їй в цьому було відмовлено оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні стосунки з власником спадкового будинку ОСОБА_7 та відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Цей факт підтверджується матеріалами справи, із яких вбачається що прізвища спадкодавців дійсно мають розбіжності, а саме прадід ОСОБА_4 був записаний як ОСОБА_9 (рос. мовою) ОСОБА_16, у подальшому писався як ОСОБА_9 (рос. мовою), його син записаний як ОСОБА_19., після одруження він та його дружина записані як ОСОБА_10 (укр. мовою) ОСОБА_17 та ОСОБА_18.

Таким чином, позивачка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_4 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10 померли до набрання чинності ЦК України 2003р., тому данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 534 ЦК Української РСР 1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, що входять або не входять у коло спадкоємців за законом, а також державі або іншим установам.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_10 - бабуся ОСОБА_4 за своє життя склала заповіт на ім'я ОСОБА_4 - чоловіка позивачки, який після смерті ОСОБА_10 у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті ОСОБА_10 мешкав разом із нею, вступив в управління та володіння житловим будинком, що належав померлій бабусі, сплачував за його утримання комунальні послуги та доглядав за ним, отже вважається таким, що прийняв його, як спадщину. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця.

Таким чином, ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не міг оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки на той час не було оформлено технічну документацію на житловий будинок та були розбіжності у прізвищах спадкодавців.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, позивач у справі є спадкоємицею першої черги за законом. На день смерті чоловіка вона мешкала разом із ним у спадковому будинку та продовжує мешкати там по теперішній час. Відповідачі за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертались, на неї не претендують, не заперечують, щоб спадщину оформив позивач.

26.01.2011р. був виготовлений технічний паспорт на спірний житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості, оскільки, як з'ясувалося, право власності на житловий будинок повинно було бути зареєстроване належним чином колишнім власником. З цих причин позивачка не може надати нотаріусу витяг про реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно, у зв'язку із чим вимушена звернутися із позовом до суду.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за спадковою нерухомістю, сплата витрат по утриманню будинку та ін.).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок із надвірними спорудами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України 2003р.,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1, який складається в цілому із: житлового будинку літ. Д - 32,2 кв.м, сараю літ. Ж - 5,80 кв.м, огорожі 1-2, споруди - 3, розташованому на земельній ділянці площею 183 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник