Справа № 738/16/14-ц року
№ провадження 2/738/51/2014
У Х В А Л А
13 січня 2014 року Менський районний суд Чернігівської області
головуючого судді: Савченка О.А.
розглянувши заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника, -
В провадженні Менського районного суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника.
До Менського районного суду Чернігівської області надійшла заява представника ТОВ «Вердикт Фінанс» ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по вказаній цивільній справі.
В останній заявник просить вилучити у ОСОБА_2 автомобіль марки «CHEVROLET» модель «Aveo», номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, а також комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки, і передати останні до реалізації автомобіля на зберігання ТОВ «Вердикт Фінанс».
Свої вимоги мотивував існуванням реальної загрози неможливості виконання судового рішення в майбутньому, оскільки ОСОБА_2 внаслідок використання автомобіля може пошкодити останній або втратити всі приналежності до нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оглянувши матеріали справи та поданої заяви, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться або в нього або в інших осіб.
Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.
Однак, позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування доводів викладених у заяві, зокрема, на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір пошкодити або знищити транспортний засіб, або іншими своїми діями створити перешкоди для виконання майбутнього судового рішення.
Також, вирішуючи питання про спів розмірність предмету позову та заходів забезпечення, про застосування яких клопоче позивач, судом встановлено, що вилучення майна та передача його на зберігання іншій особі (п. 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України) є найбільш обтяжливим заходом.
Забезпечення позовних вимог, на думку суду, у такий спосіб свідчило б про фактичне задоволення позову до вирішення справи по суті, оскільки предметом позову власне і є вилучення майна, що суперечить положення ЦПК України та роз'ясненням Пленуму Верховного суду України.
З наданих позивачем документів не вбачається, що ОСОБА_2 переховується від позивача, уникає зустрічей з ним. Крім того, не доведено й того, що є невідомим місце знаходження транспортного засобу.
Тому, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що побоювання з приводу неможливості виконати рішення суду в майбутньому носять реальний характер, а також суду не доведено, що відповідач має намір здійснити відчуження вказаного майна з метою уникнення виконання рішення суду. Такі твердження позивача з приводу неможливості виконання судового рішення, на думку суду, є передчасними.
При цьому суд приймає до уваги те, що правомірність володіння транспортним засобом ОСОБА_2 не спростовано, тобто вилучення автомобіля до вирішення спору по суті, на думку суду, порушуватиме положення ст. ст. 317, 321 ЦК України, оскільки право користування майном підлягає захисту на рівні права власності, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).
Таким чином, розглянувши подану представником позивача заяву про забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи вищевикладені положення законодавства та вимоги постанови Пленуму Верховного суду України, приймаючи до уваги також інтереси відповідача у справі, суд дійшов до висновку про не співмірність заявлених вимог із заходом забезпечення позову та те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Тому, на думку суду, заява не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -
В задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через менський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.А. Савченко