Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 29 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Великобичківське лісомисливське господарство про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищенаведеним позовом та при цьому посилався на те що, наказом ДП Великобичківське лісомисливське господарство за № 189/к від 27 вересня 2013 року звільнено з роботи за прогул. Працюючи на посаді лісничого Щербіловського лісництва ДП Великобичківське ЛМГ наказом ДП Великобичківське ЛМГ за № 88 від 14.05.2013 року був відсторонений від займаної посади на час проведення службової перевірки по результатам фінансово-господарської діяльності ДП Великобичківське ЛМГ. Та наказом ДП Великобичківське ЛМГ за № 157/к від 14.08.2013 року на підставі службової записки головного лісничого завізованої в.о. директора в звязку з відстороненням від посади ОСОБА_1 та перебуванням у черговій відпустці інженера з реалізації продукції, обовязки останнього покладено на ОСОБА_1 з 14.08.2013 року. Проте згоди на переведення на іншу посаду не давав, і заперечував про це. За наявності таких порушень із боку ДП Великобичківське ЛМГ, останнє не набуло законних підстав для звільнення його із займаної посади за прогул. Оскільки дії відповідач вважає неправомірними, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 29 листопада 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Мотивує її тим, що рішення суду першої інстанції не є обґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням вимог норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності підтримав, доводи апеляційної скарги й просив таку задовольнити, виходячи з наведених підстав.

Представник відповідача в особі, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності заперечив, вимоги апеляційної скарги, та просив, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У той же час, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню так як судом першої інстанції не враховано обставини справи та вимоги матеріального закону, який регулює виниклі між сторонами правовідносини. Що у свою чергу, указує на незаконність рішення суду.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку із приводу того, що позивач, будучи відстороненим від роботи за основним місцем роботи й переведеним на іншу посаду допустив порушення у виді прогулу в період з 17.09 по 27.09.2013 року. А тому, звільнення позивача відповідачем було здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

Як передбачено ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про державну лісову охорону (затвердженого постановою КМ України від 16.09.2009 р. за № 976) Державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

А згідно додатку до Положення Посадові особи державної лісової охорони у разі коли державна лісова охорона діє у складі : Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства посада лісничого відноситься до державної лісової охорони.

Та як передбачено ст. 22 ЗУ Про державну службу невиконання службових обов'язків, що призвело до заподіяння значної матеріальної шкоди державі, підприємству, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою зі збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, у якому працює цей службовець.

Виходячи з цього в.о. директора ДП Великобичківське ЛМГ мав право відсторонити ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою на час проведення службового розслідування у звязку з порушенням лісового законодавства.

Проаналізувавши дані норми, колегія суддів дійшла до думки, що при відстороненні від виконання повноважень за посадою, працівник тимчасово до роботи не допускається, хоч дія трудового договору при цьому не припиняється. Оскільки, працівник до роботи не допускається у звязку з відстороненням від виконання повноважень за посадою, то відсутні й підстави стверджувати, що такий допустив прогул без поважних причин.

Наказом ДП Великобичківське ЛМГ за № 157/к від 14.08.2013 року на підставі службової записки головного лісничого завізованої в.о. директора у звязку з відстороненням від посади ОСОБА_1 та перебуванням у черговій відпустці інженера з реалізації продукції, обовязки останнього покладено на ОСОБА_1 з 14.08.2013 року, а.с. 8.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, а також переведення на роботу на інше підприємство або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

З пояснюючої записки ОСОБА_1 від 20.09.2013 року убачається, що не погоджувався виконувати обовязки інженера з реалізації продукції, вважаючи, що це є зміною істотних умов його праці, а.с. 11.

Проте у супереч вимог ч. 2 ст. 60 ЦПК України ДП Великобичківське ЛМГ не надало доказів того, що ОСОБА_1 надав свою згоду на переведення на іншу роботу та в іншу місцевість.

Дослідивши посадову інструкцію Лісничого від 01.06.2011 р. за № 04 колегія суддів не встановила підстав передбачених ч. 2 ст. 32 КЗпП України, які б давали підставу стверджувати, що покладення на ОСОБА_1 обовязків інженера з реалізації продукції не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди позивача, оскільки мало місце переміщення працівника на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у межах тієї ж місцевості, при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, і з тими ж істотними умовами праці, обумовленими трудовим договором.

Відсутні також підстави передбачені ч. 2 ст. 33 КЗпП України, що повязані з винятковими обставинами, такими як відвернення або ліквідація наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей.

Проаналізувавши дані норми та наявні обставини справи, колегія суддів дійшла до думки, що при покладенні на ОСОБА_1 обовязків інженера з реалізації продукції з 14.08.2013 року, ДП Великобичківське ЛМГ не отримало згоди працівника, що призвело до порушення його трудових прав.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року за № 100 із наступними змінами).

Починаючи з моменту звільнення - 27.09.2013 р. по дату ухвалення судового рішення - 24.02.2014 р., ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі, протягом 104 робочих днів. Визначаючи середньоденний заробіток, колегія суддів взяла до уваги зарплату позивача за липень - 4722 грн. і серпень - 1798 грн. 2013 року, що разом становить 6520 грн. (4722 + 1798). У липні місяці 2013 р. було - 23 робочі дні, а у серпні місяці 2013 р. було - 21 робочий день, що разом становить - 44 робочі дні. Та коли, 6520 грн. : на 44 = 148,18 грн. (середньоденний заробіток). Визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, необхідно 104 робочі дні х на 148,18 грн. середньоденного заробітку й отримаємо суму = 15410,70 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (сума зазначена без вирахуваних податків і обовязкових платежів), та ця сума і підлягає стягненню з відповідача.

Згідно вимог ст. 234 КЗпП України підлягає поновленню позивачу місячний строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору з приводу звільнення. Оскільки такий пропущено з поважних причин, що вбачається з матеріалів справи.

Судом першої інстанції на вище зазначені обставини справи та вимоги норм трудового права не звернуто уваги, належної правової оцінки їм не дано та ухвалено помилкове рішення, через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 29 листопада 2013 року, скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду.

Поновити ОСОБА_1 місячний строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати наказ Державного підприємства Великобичківське лісомисливське господарство за № 189/к від 27 вересня 2013 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві Великобичківське лісомисливське господарство на посаді лісничого Щербіловського лісництва ДП Великобичківське ЛМГ.

Стягнути з Державного підприємства Великобичківське лісомисливське господарство на користь ОСОБА_1 15410,70 гривень (сума зазначена без вирахуваних податків і обовязкових платежів) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ________________ Судді : __________________

__________________