РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

Справа №668/696/14-ц

Пров. №2/668/688/14

07.04.2014 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі

головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Куряніновій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що їй та членам її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло №8525, виданого Фондом комунального майна від 09 грудня 1993 року, належало на праві приватної спільної сумісної власності квартира №35, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Леніна, 16, загальною площею 84,66кв.м.

Також зазначає, що з часу вселення в зазначену квартиру позивачка проживає там постійно та користується жилим приміщенням постійно, сплачує витрати повязані з оплатою комунальних послуг за свої кошти, проводить поточні та капітальні ремонти квартири та виконує інші зобовязання, що випливають з порядку утримання житлового приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 листопада 1996 року встановлено порядок користування вказаною квартирою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16.04.2002 року визнано дійсним факт продажі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 2/6 частини вказаної квартири ОСОБА_9

04 червня 2005 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Також позивачка зазначає, що вона, як єдиний спадкоємець звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної квартири, яка належить померлій ОСОБА_8, але їй було відмовлено, у звязку з виділенням часток кожного співвласника в спільній сумісній власності.

Од же вважає, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З огляду на наведене просить суд виділити їй в особисту власність 2/6 частини вказаної квартири, виділити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 по 1/6 частини вказаної квартири кожному.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлялись належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 09.12.1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 09.12.1993 року, №8525 ОСОБА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на підставі приватної спільної сумісної власності належить по 1/6 частині квартири №35, що знаходиться по вул. Леніна в м. Херсоні, що підтверджується матеріалами справи та матеріалами інвентарної справи.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 06 червня 2005 року, виданого міським відділом РАЦС Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №2123, 04 червня 2005 року померла - ОСОБА_8, якій належало 1/6 частина спільної сумісної власності на вказану квартиру.

З огляду на наведене позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної квартири, яка належить померлій ОСОБА_8

Відповідно до відповіді (розяснення) приватного нотаріуса ОСОБА_10 від 26.04.2013 року вбачається, що померлій ОСОБА_8 на підставі ст.368 ЦК України на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного з співвласників у праві власності) належала квартира №35 в м. Херсоні по вул. Леніна в будинку №16. Також зазначила, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю тільки на частку, яка виділена у натурі із майна, що є у спільній сумісній власності. У звязку з тим, що частка померлої не визначена, приватний нотаріус завести спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті не має можливості.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 2. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 3. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. 4. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Од же визначення порядку розпорядження сумісним майном має здійснюватись лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена у будь-якій формі, щодо укладення правочинів, що в свою чергу означає, що у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, він вважається вчиненим за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ст.370 ЦК України разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Од же співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних частко у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім виділені.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, частка ОСОБА_1 у спільну часткову власність не виділялась.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Од же співвласнику надається право самостійно розпоряджатись своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна, однак такий виділ має здійснюватись за згодою усіх співвласників.

Підтвердження такої згоди всіх співвласників пояснення представника позивача та матеріали справи не містять.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною;3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згоди сторін, щодо отримання одним та сплату іншим грошової компенсації за частку в спільному майні судом не встановлено, вказані кошти на депозит суду внесені не були.

Також позивачка ставить питання, щодо виділення їй в особисту власність частки у спільній частковій власності, яка належала померлій ОСОБА_8

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Законодавець встановив чітку процедуру набуття спадкоємцем спадщини від умерлої особи, у встановлений законом спосіб, яку позивачкою дотримано не було.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 183,328,358,364,368,369,370,1216-1223 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88,143, 208, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення ОСОБА_1 в особисту власність 2/6 частини квартири, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 по 1/6 частини квартири кожному, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляції в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої у 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_11