Справа № 1309/2999/11 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/1576/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3. представника відповідача ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_5 про демонтаж самочинно здійсненої прибудови, фундаменту та надбудови,-

встановила:

В липні 2011 року Залізнична районна адміністрація ЛМР звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, просила суд ухвалити рішення, яким демонтувати самочинну здійснену прибудову фундаменту та надбудови під літ. «а-1» розм. 3,96 х 4,40 м, фундамент під літ. «а***-1» під прибудову розм. 2,00 х 5.51 м, надбудову другого поверху під літ. «А*-1» загальною площею 89,6 кв.м над існуючим житловим будинком, який розміщений в межах «червоних» ліній по вулиці Доробок.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради видано розпорядження від 15.06.2011 р. № 469 «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10Г.», яким відповідачів, що є співвласниками будинку № 22 на вул. Доробок в м. Львові, в термін до 01.07.2011 р. зобов'язано демонтувати самочинно здійснену прибудову, фундамент та надбудови. Тричі представники ЛКП «Левандівка» попереджали відповідачів про демонтаж самочинно здійсненої прибудови, фундаменту та надбудови, проте вони у зазначений термін вимоги вказаного розпорядження не виконали. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року позов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 демонтувати самочинно здійснені прибудову під літ. «а-1» розміром 3,96 х 4,40 м., фундамент під літ. «а-1» під прибудову розміром 2,00х5,51 м., надбудову другого поверху під літ. «А-1» загальною площею 89,6 м.кв. над існуючим житловим будинком, який розміщений в межах червоних ліній вулиці Доробок.

Стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року заяву ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року залишено без задоволення.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року оскаржили ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10

В апеляційній скарзі від 02.01.2014 року апелянти зазначають, що оскаржуване заочне рішення є несправедливим, незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з»ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вважають, що при вирішенні зазначеної справи, суд застосував закон, який не поширюється на зазначені правовідносини та не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Звертають увагу на те, що будинок по вул. Доробок, 22 у м. Львові був збудований ще у 1973 році без порушення норм та не знаходився в межах червоних ліній. У 2006 році вони надбудували другий поверх в межах існуючого першого поверху, не виходячи за його межі. Також, прибудували тамбур будинку на земельній ділянці, що є у приватній власності. Вони виготували проект на розширення та реконструкцію будинку, який погодили із Залізничою райСЕС та Держпожнаглядом. Відповідно до Звіту на відповідність приватної будівлі по вул.Доробок, 22 державним стандартам, будівельним нормам та правилам, визначено категорію технічного стану будинку як 1, що означає придатність будинку до експлуатації. У 2009 році звернулися в інспекцію держархбудконтролю для погодження самочинного будівництва, проте Залізнична районна адміністрація 15.06.2011 року прийняла розпорядження, яким зобов"язала відповідачів демонтувати самочинно здійснену прибудову, надбудову другого поверху та фундамент.

Розглядаючи справу суд першої інстанції порушив вимоги ст. 130 ЦПК України, оскільки провів розгляд справи без попереднього судового засідання, а також не вчинив ряд процесуальних дій щодо підготовки справи до судового розгляду.

Також, з справи зникли всі документи, які вони долучали відповідно до заяви від 07.05.2012 року, а тому ухвалене заочне рішення є незаконним та необґрунтованим.

На їх думку, порушення норм ДБН щодо недотримання відстані від існуючої споруди допустили треті особи ОСОБА_6.

Будинок по вул. Доробок, 22 стоїть на відстані 15 метрів від будинку ОСОБА_6, а тому твердження останніх, що надбудова другого поверху затіняє їх ділянку, не підтверджене доказами.

Апелянти вважають, що районний суд, не врахувавши подані ними докази, а саме державний акт на землю, на якій знаходиться самочинне будівництво, проект проведення реконструкції будинку, наявність позитивного висновку на відповідність будівлі будівельним і технічним нормам, розрахунки інсоляції, відсутність доказів порушення прав інших осіб, прийшов до неправильного висновку про необхідність демонтажу самочинного будівництва.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянти зазначають, що суд не зясував та не дослідив, чи такий демонтаж можливий, чи наявні відповідні будівельно-технічні висновки щодо можливості такого демонтажу та чи демонтаж не призведе до будь-яких пошкоджень та руйнації існуючих у будинку конструкцій.

Просять заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 подали заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначають, що районний суд з додержанням норм матеріального та процесуального права ухвалив оскаржуване рішення.

Просять апеляційну скаргу відхилити, рішення районного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їх представника ОСОБА_7 на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, в судовому засіданні доведено факт самочинного здійснення відповідачами прибудови під літ. «а-1» розм. 3,96 х 4,40 м, фундаменту під літ. «а***-1» під прибудову розм. 2,00 х 5.51м, надбудови другого поверху під літ. «А*-1» загальною площею 89,6 кв.м над існуючим житловим будинком, який розміщений в межах «червоних» ліній по вулиці Доробок, що є істотним порушенням будівельних норм і правил, а тому самочинно здійснені прибудову, фундамент та надбудову слід демонтувати.

Судова колегія погоджується із зазначеними висновками місцевого суду, оскільки такі відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про демонтаж самочинно здійсненої прибудови, фундаменту та надбудови, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети; будівництво, здійснене без дозволу або проекту; будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 належить на праві власності будинок № 22 по вул. Доробок у м. Львові, що підтверджується зокрема довідкою ЛКП «Левандівка», яка видана на підставі Витягу серія ВП № 2396922 від 23.12.2003 року (а.с. 11).

Також, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №200538 від 20.01.2005 року відповідачам належить на праві власності земельна ділянка по вул.Доробок, 22 у м. Львові, площею 0,0555 га, цільове призначення зазначеної ділянки - обслуговування житлового будинку (т. 1 а.с. 191).

Розпорядженням Залізничної райадміністрації Львівської міської ради № 469 від 15.06.2011 року зобов"язано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в термін до 01.07.2011 р. демонтувати самочинно здійснені прибудову під літ. «а-1» розм. 3,96 х 4,40м, фундамент під літ. «а***-1» під прибудову розм. 2,00 х 5,51м, надбудову другого поверху під. літ «А*-1» загальною площею 89,6 м.кв. над існуючим житловим будинком, який розміщений в межах «червоних» ліній на вулиці Доробок, а також привести планування зазначеного вище будинку до попереднього стану. Контроль за виконанням даного розпорядження покладено на директора ЛКП «Левандівка» (а.с. 3).

Зазначене розпорядження винесене на основі поданого пакету документів ЛКП «Левандівка», висновку міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації, викладеному у протоколі від 28.12.2010 р. № 42.

Згідно із ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

До повноважень районних адміністрацій у галузі будівництва згідно із ухвалою Львівської міської рада «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» № 3704 від 08.07.2010 року належить зокрема, розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Відтак, Залізнична райадміністрація, приймаючи розпорядження про зобов'язання відповідачів знести самочинно збудовані ними прибудови та надбудови до будинку по вул.Доробок, 22 та звертаючись з відповідним позовом, діяла відповідно до наданих повноважень.

Листами ЛКП «Левандівка» від 17.06.2011 р., від 11.07.2011 р. та від 14.07.2011 р., відповідачів повідомлено про необхідність виконання розпорядження Залізничної РА ЛМР №469 від 15.06.2011 року про демонтаж самочинно здійснених прибудови, фундаменту та надбудови, однак згадане розпорядження ними не виконане, про що складено акт від 15.07.2011 року (а.с. 4-10).

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 оскаржували розпорядження Залізничної райадміністрації Львівської міської ради № 469 від 15.06.2011 року в судовому порядку, і постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2012 року у справі № 2а-1541/11 позов задоволено, вказане розпорядження визнано протиправним та скасоване.

Разом з тим, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року, яка набрала законної сили, постанову Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2012 р. скасовано та прийнято нову, якою в позові ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про скасування розпорядження № 469 від 15.06.2011 року «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10Г.» відмовлено повністю.

Зазначеним вище судовим рішенням апеляційного адміністративного суду встановлено, що будинок під літ "а-1" по вул. Доробок, 22 в м. Львові, згідно даних технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 04.02.2010р., побудований у 1973 р., а самочинне будівництво прибудови під літ. "а**-1", тамбура під літ. "а*-1", та надбудова другого поверху під літ "А* -1" здійснено у 2006р., а фундамент під веранду під літ. "а***-1" влаштований у 2010р.

Крім цього, у мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що на час здійснення самочинного будівництва будинок, згідно викопіювань з генерального плану міста Львова та доданих матеріалів до справи № 2-а-1541/11, знаходився в межах "червоних ліній", які затверджені наказом ГУАМ ЛМР від 09.02.1998 р. № 1.

Відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, яка може оновлюватися не частіше ніж один раз на п"ять років.

Львівський апеляційний адміністративний суд прийшов висновку, що Залізнична райадміністрація, приймаючи розпорядження про зобов'язання відповідачів знести самочинно збудовані ними прибудови та надбудови до будинку обґрунтувала свій висновок тим, що зазначенні прибудови та добудова є самочинними, і такий висновок РДА відповідає чинному законодавству.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини відповідності вимогам закону розпорядження Залізничної райадміністрації Львівської міської ради № 469 від 15.06.2011 року, якими зобов"язано відповідачів демонтувати самочинно здійснені прибудову, фундамент та надбудову другого поверху, а також привести планування зазначеного вище будинку до попереднього стану, встановлені у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 100 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ОСОБА_2 народних депутатів.

Пунктами 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

На виконання переобладнання і перепланування потрібен дозвіл виконкому відповідної ради, що надається в формі рішення виконкому, прийнятого на підставі висновку міжвідомчої комісії.

В ході розгляду справи встановлено, що перед будівництвом прибудови, тамбура, надбудови та влаштування фундаменту відповідачі за дозволом на таке переобладнання та перепланування до Залізничної райадміністрації чи Львівської міської ради не зверталися.

Доводи апелянтів про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, є безпідставними, оскільки за приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України суд може ухвалити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво провести відповідну перебудову за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

В свою чергу, як зазначено вище, відповідачі провели будівництво прибудови, фундаменту та надбудови другого поверху без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, відповідно, такий вид відповідальності, як зобов"язання здійснити відповідну перебудову до відповідачів не може бути застосовано.

Що стосується доводів апеляційної скарги про проведення самочинного будівництва за межами червоних ліній вул. Доробок в м. Львові, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, яка може оновлюватися (п. 2 ст. 16 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності") не частіше, ніж один раз на п'ять років (п. 8 ст. 17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності").

У п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" надано визначення поняття "червоні лінії", а саме - це визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Крім цього, у п. 8 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені містобудівною документацією.

Відповідно до інформації, викладеної у листі Департаменту містобудування Львівської міської ради № 2401-3вих-2493 від 30.12.2013 року, червоні лінії вул. Доробок встановлені відповідно до генерального плану розвитку м. Львова, затвердженого ухвалою 15 сесії 21 скликання Львівської міської ради від 29.08.1993 року.

Згідно генерального плану міста, затвердженого ухвалою 18 сесії 5 скликання Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924 , категорії вул. Доробок не змінилися.

З наданого позивачем викопіювання з генплану м. Львова з нанесенням червоних ліній вул.Вигоди, 15, складеного головним спеціалістом відділу інженерних мереж та геослужби ОСОБА_11 05.05.2008 року встановлено, що самовільно збудовані прибудова, фундамент під прибудову та надбудова по вул. Доробок, 22 в м. Львові перебуває в межах червоних ліній вул.Доробок (а.с. 23).

Крім цього, зазначена обставина підтверджується топографічним зніманням з нанесеними червоними лініями за адресою м. Львів, вул. Доробок, 22 від 09.05.2012 року, за підписом директора управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради.

Доводи апелянтів про те, що проведене ними самочинне будівництво знаходиться поза межами червоних ліній, що підтверджується викопіюванням з генерального плану вул. Доробок, затвердженого ГУАМ № 1 від 09.02.1998 року (а.с. 221 т. 1), копією кадастрового плану земельної ділянки вул.. Доробок, 22 № :06:018:0062 (а.с. 222), викопіюванням вул..Доробок, 22 від 14.07.2009 року (а.с. 223), викопіювання вул. Вигоди, 15 від 14.03.2011 року (а.с. 76), не спростовують наведених вище обставин, викладених у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 року та картографіних документах.

Окрім цього, з наданої відповіді інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 22.05.2014 року на ім"я адвоката ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_3 тричі зверталася з декларацією про готовність об"єкта до експлуатації, однак 25.07.2013 року, 15.11.2013 року та 13.12.2013 року інспекцією їй відмовлено у реєстрації такої декларації.

У вказаному листі інспекції зазначено, що на час виконання відповідачами будівельних робіт з самочинного будівництва був чинний ДБН А.2.2-3-2004 "Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва", яким було визначено, що виконання будівельних робіт дозволяється тільки у відповідності до належним чином розробленого та затвердженого проекту.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_13