АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1368/14 Справа № 2-573/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року м. Дніпропетровськ 17 березня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Лаченкової О.В.,

суддів Григорченка Е.І., Варенко О.П.

при секретарі Гасановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розділ майна, -

встановила:

16.08.2011 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

12.05.2012 року ОСОБА_5 помер. 01.04.2013 року з уточнюючим позовом звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл майна.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09 грудня 2013 року позов ОСОБА_2О до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл майна було задоволено частково. При поділі майна в користування ОСОБА_2 виділено майно на суму 11 900.00 грн., а ОСОБА_3 на 10 700.00 грн., до вирівнювання часток з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.12.2013 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, перевіривши обставини справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.1999 року батько позивача ОСОБА_5 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_3. Від шлюбу дітей не мали. У звязку з його хворобою він став інвалідом 1 групи, тому родина розпалася й батько жив окремо. 06.02.2010 року їх шлюб був розірваний. Угоди про добровільний розподіл майна, що було їх загальною спільною власністю між ними не досягнуто . В період спільного життя його батько та ОСОБА_3 придбали майно на загальну суму 46 250 грн.. Його батько звернувся в суд для рішення спору, але 12.05.2012 року він помер.

Правонаступником по справі судом був залучений ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і розділивши майно подружжя між ним і дружиною його померлого батька,суд першої інстанції виходив з того,що позовні вимоги первинно виникли між подружжям про розподіл майна, після смерті позивача правонаступником залучений його син спадкоємець,а тому розподіл майна необхідно поділити виходячи з вимог ст.ст.60,63,70 Сімейного кодексу України.

З даним висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно ст.. 60 СК України майно, придбане подружжям, належить чоловікові й дружині на праві загальної спільної власності й згідно ст.. 63 СК України чоловік і дружина мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві загальної спільної власності, а також згідно ст.. 70 СК України при розподілі майна , права , що є обєктом, загальною спільною власністю подружжя, доля майна чоловіка й дружини рівні.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл майна не відповідають нормам СК України, оскільки це не правовідносини між подружжям, а правовідносини між спадкоємцем та колишньою дружиною його батька.

Вимоги ОСОБА_2 повинні розглядатись в порядку спадкового права,оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст.1216 ЦК України і не позбавлений права звернення з позовом з тих підстав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції згідно вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України не вірно було встановлено обставини по справі .

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є поряд з іншими підставами невідповідність висновків суду обставинам справу та неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 - скасувати . В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розділ майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді