Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.

суддів Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іршавського районного суду від 23 вересня 2013 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому зазначав, що згідно трудової угоди з 18.02.2008 р. до 01.06 2010 р. працював у відповідача водієм грузового автомобіля по внутрішнім та зовнішнім перевезенням грузів. З моменту прийняття на роботу до звільнення з роботи відповідач не виконував умови угоди та не виплатив йому мінімальну заробітну плату в розмірі 18 195 грн., при звільненні з роботи не провів розрахунок, а саме: не виплатив заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку за період роботи в сумі 1414 грн., та не видав йому трудову книжку, а тому згідно ст.117 КзОТ України, крім вищевказаних сум, зобовязаний йому сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 4420 грн.

Оскільки його робота у відповідача полягала у відрядженнях за кордон, то останній повинен був оплатити йому добові за час перебування у відрядженні згідно постанови КМУ № 663 від 23.04.1999 р., за період з 18.02.2008 р. по 31.12.2008 р. за 121 день 47 855 грн. 90 коп. ( 121 день х 50 дол. США х 7,91 грн.) та за період з 14.01.2009 р. по 31.03.2009 р. за 40 днів 14820 грн. ( 40 днів х 50 дол. США х 7.91 грн.).

Постановою Іршавського районного суду від 21.03.2013 р. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.175 КК України у звязку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу щодо ОСОБА_1 закрито.

Злочинними діями відповідача йому також завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 30 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 18195 грн. заборгованості по заробітній платі, 1414 грн. компенсації за невикористану відпустку, 4420 грн. за затримку розрахунку при звільненні, 62675 грн.90 коп. заборгованості по відрядженнях.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 23 вересня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 66245 грн.60 коп. заборгованості по заробітній платі, що складається з:

- 7432 грн. заробітної плати за період з 18.02.2008 р. по 31.03.2009 р.;

- 6851 грн. 60 коп. заробітної плати за час простою за період з 01.04.2009 р. по 31.03.2010 р.;

- 1622 грн.50 коп. компенсації за дні невикористаної відпустки;

- 45920 грн. витрат на відрядження за кордон;

- 4420 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 812 грн. 45 коп. судового збору.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2013 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення (а.с.88-89).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Вказує на те, що постановою Іршавського районного суду від 18.03.2013 р. не встановлено факту затримки розрахунку при звільненні позивача з роботи, стягнення добових витрат на закордонні відрядження у сумі 45920 грн. здійснено судом з порушенням ст.1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. в редакції від 29.07.2007 р., постанови КМУ № 663 від 23.04.1999 р., факт вимушеного простою не доведений матеріалами справи, в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. рішення є не обґрунтованим.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно трудового договору від 18.02.2008 р. ОСОБА_2 з 18.02.2008 р. по 31.05.2010 р. працював водієм-міжнародником у фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, що здійснював свою діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності, виданого Іршавською районною державною адміністрацією серії ВОО № 088089 від 21.06.1996 р. Договір був зареєстрований в Іршавському районному центрі зайнятості(а.с.23).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заробітної плати за період з 18.02.2008 р. по 31.03.2009 р., заробітної плати за час вимушеного простою за період з 01.04.2009 р. по 31.05.2010 р. в розмірі 2/3 тарифної ставки, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із факту доведеності їх невиплати з вини відповідача матеріалами справи, зокрема, постановою Іршавського районного суду від 21.03.2013 р. у справі № 705/1411/12 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.175 КК України (а.с. 4-7).

Проте при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі за період з 18.02.2008 р. по 31.03.2009 р. суд першої інстанції в порушення вимог закону нарахування заробітної плати обчислював за місяці, а не фактично відпрацьовані протягом місяця робочі дні, та не врахував, що за вказаний період ОСОБА_2 була нарахована, але, як встановлено в постанові Іршавського районного суду від 21.03.2013 р. у справі № 705/1411/12, безпідставно невиплачена заробітна плата на загальну суму 4783,66 грн., в т.ч.: за лютий 2008 р. в сумі 303,30 грн., за березень 2008 р. в сумі 212,31 грн., за квітень-вересень 2008 р. включно в сумі по 432,86 грн. за кожен місяць, за жовтень 2008 р. в сумі 449,35 грн., за листопад 2008 р. в сумі 224,68 грн., за період з грудня 2008 року по березень 2009 р. включно в сумі по 249,15 грн. за кожен місяць.

При нарахуванні компенсації за невикористану відпустку, суд також не врахував, що актом перевірки Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області № 07-02-003/0230 від 02.03.2012 р. було встановлено, що за період роботи у ОСОБА_1 ОСОБА_2 не була використана відпустка у кількості 54 календарних днів, та безпідставно виходив з того, що невикористана частина відпустки становить 55 календарних днів, а саме, що за період з 18.02.2010 р. по 31.05.2010 р. вона становить 7, а не 6 календарних днів.

З урахуванням того, що на день звільнення ОСОБА_3 з роботи мінімальна зарплата становила 884 грн., а середньоденна 29,5 грн. розмір компенсації за дні невикористаної відпустки у кількості 54 днів складає 1593 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача в якості компенсації за невикористану відпустку.

Крім того, при вирішенні питання щодо відшкодування ОСОБА_2 добових витрат за час перебування за кордоном у звязку з виконанням транспортних перевезень, суд першої інстанції правильно встановивши на підставі відміток органів прикордонного контролю у паспорті позивача для виїзду за кордон кількість днів його перебування за кордоном, не врахував положення Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 13.03.1998 р. № 59, редакція від 05.07.2007 р., відповідно до яких службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має розїзний (пересувний) характер не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою).

Відповідно до п.2 постанови КМ України від 31 березня 1999 р. № 490 «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має розїзний (пересувний) характер» у разі, коли робота працівників постійно проводиться в дорозі або має розїзний характер за межами України, граничні розміри надбавок працівникам за день не можуть перевищувати 80 відсотків граничних норм добових витрат, установлених для відряджень за кордон Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведеного, розрахована судом першої інстанція згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 р. № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» (в редакції, що діяла з 26.06.2007 р. по 19.05.2009 р.) сума граничних добових витрат для відрядження за кордон за 164 дні перебування за кордоном за період з 16.03.2008 р. по 31.03.2009 р. у сумі 45 920 грн. підлягає зменшенню з врахуванням вимог п.2 постанови КМ від 31 березня 1999 р. № 490 до 36 736 грн. ( 45920 грн. х 80%).

Встановлена апеляційним судом при розгляді даної справи невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по заробітній платі за період з 18.02.2008 р. по 31.03.2009 р. з 7432 грн. до 5803,21 грн., компенсації за невикористану відпустку з 1622,50 грн. до 1593 грн. та витрат на службові поїздки ОСОБА_3 за кордон з 45920 грн. до 36736 грн.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає зменшенню судовий збір, стягнутий за рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь держави, з 812 грн. 40 коп. до 509,83 грн.

Доводи скарги про те, що факт простою не доведений матеріалами справи, а також щодо відсутності підстав щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, спростовуються наявністю постанови Іршавського районного суду від 21.03.2013 р. у справі № 705/1411/12 згідно з якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.175 КК України, у тому числі і за неоплату вимушеного простою, у звязку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 316 ЦПК України, постановою КМ України від 31 березня 1999 р. № 490 «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має розїзний (пересувний) характер» колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 23 вересня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заробітної плати за період з 18.02.2008 р. по 31.03.2009 р., компенсації за невикористану відпустку, витрат на відрядження за кордон та судового збору змінити, зменшивши суму стягнення заборгованості по заробітній платі з 7432 грн. до 5803,21 грн., компенсації за невикористану відпустку з 1622,50 грн. до 1593 грн., витрат на відрядження за кордон з 45920 грн. до 36736 грн. та судового збору з 812 грн. до 509,83 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7