У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції на рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2005 року між банком та СФГ «Дімітрея» укладено кредитний договір № 010/03-86/1900, відповідно до умов якого кредитор відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 300 000 грн строком до 12 березня 2007 року і зі сплатою 17% річних.

Сторони кредитного договору неодноразово укладали додаткові угоди про його пролонгацію, остання з яких строк кредитної лінії встановлює до 12 березня 2008 року.

13 грудня 2005 року у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався відповідати за зобов'язаннями СФГ «Дімітрея» відповідно до умов кредитного договору.

14 грудня 2005 року у забезпечення виконання зобов'язань за цим же кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 50 571 грн.

Банк повністю та в строки виконав свої зобов'язання, однак позичальник умови договору не виконав, не сплачував відсотки за користування ним та не погашав кредиту, у зв'язку з чим станом на 5 грудня 2012 року заборгованість СФГ «Дімітрея» перед банком складає 502 401,51 грн.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 502 401,51 грн, з яких: 121 982,27 грн - заборгованість за кредитом, 133 480,55 грн - заборгованість за відсотками, 246 938,69 грн - заборгованість по пені за порушення строків сплати кредиту та процентів; та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 1 жовтня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції заборгованість по кредиту у сумі 121 982,27 грн; за відсотками - 133 480,55 грн; по пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 246 938,69 грн, а всього 502 401,51 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року рішення Арцизького районного суду Одеської області від 1 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року із залишенням в силі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 1 жовтня 2013 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо заборгованість за кредитом не погашена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що збільшення строку погашення кредиту без згоди поручителів, яке призвело до збільшення обсягу їх відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Крім того, суд послався на ч. 4 цієї статті і вважав поруку припиненою і з підстав закінчення строку.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та СФГ «Дімітрея» в особі голови ОСОБА_4 12 грудня 2005 року укладено кредитний договір № 010/03-86/1900, на підставі якого банк відкрив СФГ «Дімітрея» невідновлювальну кредитну лінію в сумі 300 000 грн для придбання основних засобів зі сплатою 17% річних зі строком погашення до 12 березня 2007 року.

13 грудня 2005 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед кредитором як солідарний боржник за виконання СФГ «Дімітрея» умов цього кредитного договору.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 14 грудня 2005 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 заставною вартістю 50 571 грн, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Неодноразово сторони кредитного договору укладали додаткові угоди, що пролонгували кредитний договір.

12 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та СФГ «Дімітрея» в особі голови СФГ «Дімітрея» укладена додаткова угода, відповідно до умов якої кредитні кошти надані позичальнику строком до 12 березня 2008 року.

Заборгованість за кредитним договором № 010/03-86/1900 від 12 грудня 2005 року станом на 5 грудня 2012 року складала 502 401,51 грн.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, керувався вимогами ст. 553, 554, 559 ЦК України.

Встановивши, що договором поруки строк її припинення визначений після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язань за кредитним договором, і на момент пред'явлення кредитором вимоги до ОСОБА_4 цей строк закінчився, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги висновку суду у цій частині не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме м о для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду.

Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору.

Відмовляючи у зверненні стягненні на предмет іпотеки, апеляційний суд також керувався ст. ст. 554, 559 ЦК України.

Проте вказані статті регулюють правовідносини, що склалися на підставі договору поруки, укладеного між кредитором та поручителем боржника, і не регулюють правовідносин, що виникли між кредитором та іпотекодавцем, який забезпечує виконання боржником зобов'язання за кредитним договором предметом іпотеки.

Тому висновок апеляційного суду про припинення договору іпотеки з підстав, передбачених статтею 559 ЦК України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що допущені апеляційним судом неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в зазначеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук