О К Р Е М А Д У М К А
судді судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області
ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського районного суду від 16 грудня 2013 року.
11 червня 2014 року м. Рівне
Заочне рішення Рівненського районного суду від 16 грудня 2013 року по даній цивільній справі підлягало скасуванню у звязку із неповним зясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки Велокожитинська сільська рада своїм рішенням від 09 грудня 2011 року № 193 внесла зміни до свого рішення від 21.05.2009 року № 434, надавши ОСОБА_2 дозвіл на складання технічної документації по передачі їй в оренду земельної ділянки, площею 0,076 га, остання виготовила вказану документацію і між нею та Велокожитинською сільською радою 03 серпня 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки і межі цієї земельної ділянки визначено в натурі, відповідно до виготовленого землевпорядною організацією плану, тому позивач є такою, що прийняла в користування цю земельну ділянку.
Звертаючись до суду із позовом лише до ОСОБА_3, позивач просила суд закріпити за нею право користування земельною ділянкою, в розмірі 0.0767 га, для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с Малий Житин, вул. Кузнєцова, 71, але взагалі не вказала, яким саме чином відповідач має виконати цю вимогу, як про це не зазначив у своєму рішенні і суд першої інстанції.
Так само суд першої інстанції не навів жодних мотивів з приводу того, що якщо сільська рада прийняла рішення про передачу позивачу в оренду земельної ділянки із
______________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/787/1109/2014 Головуючий у 1 інстанції : Остапчук Л.В.
Доповідач : Григоренко М.П.
визначенням конкретних меж, то яка тоді потреба закріплювати право останньої на цю земельну ділянку ще в судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є співвласником іншої частини вищевказаного житлового будинку і між ним та позивачем до цього часу існує спір щодо поділу земельної ділянки на якій розташований цей будинок і цей спір до цього часу у встановленому порядку так і не вирішений.
ОСОБА_3 як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду справи стверджував, що з ним ніхто не погоджував меж при передачі ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду і це підтверджується відповідним протоколом (а.с. 66), в якому підпис відповідача відсутній.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що ОСОБА_3 відмовився від підпису протоколу обстеження та погодження меж земельної ділянки і що останній ухиляється від поділу земельної ділянки, на якій знаходиться його та позивача будинок.
Судом першої інстанції не було зясовано правовий статус земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с Малий Житин, вул. Кузнєцова, 71, а також коли і кому вона передавалась у користування, при тому, що до матеріалів справи долучена схема садибної ділянки (а.с. 51), з якої вбачається, що за вищевказаним житловим будинком була закріплена певна територія.
Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 № 7, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).
З огляду на викладене слід прийти до висновку, що позивач ОСОБА_2 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.
Перед тим як звернутись до органу місцевого самоврядування за дозволом на складання технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду, позивачу належало спочатку вирішити питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано житловий будинок, що належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, яка в свою чергу раніше органом місцевого самоврядування вже була виділена для обслуговування цього будинку іншим особам.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_3 додав до заяви докази того, що в провадженні Рівненського районного суду знаходиться інша цивільна справа за його позовом до Великожитенської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування, договорів оренди та встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення вищевказаної цивільної справи.
Зважаючи на те, що від вирішення вищевказаної цивільної справи залежало і правильне вирішення даної цивільної справи, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду від 16 грудня 2013 року підлягає залишенню без задоволення, при тому, що заочне рішення у даній справі підлягало скасуванню і через те, що було винесено із порушенням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2013 року, тобто в день винесення оскаржуваного рішення, позивач подала заяву про уточнення своїх вимог позовних вимог, які відмінні за змістом від попередніх вимог, проте суд, всупереч вимог ч. 3 ст. 224 ЦПК України, розгляд справи на іншу дату не відклав і про зміну позовних вимог відповідача у встановленому порядку не повідомив, чим позбавив останнього можливості подати свої заперечення проти уточненого позову.
Крім того, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не вказав в чому полягають ці уточнені вимоги, зазначивши при цьому фактично ті вимоги, які зазначені у первісному позові.
Вимоги ОСОБА_2 щодо зобовязання відповідача виконувати вимоги законодавства щодо добросусідства і заборони відвідувати земельну ділянку, що перебуває у її користуванні, задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивач взагалі не вказала, коли і яким чином відповідач порушував правила добросусідства і чим це стверджується. При тому, що порядок користування спільною земельною ділянкою між сторонами у даній справі у встановленому порядку визначений не був, тому відсутні підстави вважати, що вони є суміжними землекористувачами.

Суддя апеляційного суду
Рівненської області ОСОБА_1