У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_4, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в особі Одеської філії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Юрій Миколайович, товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Вега», про визнання дій неправомірними, визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів із додатком, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності за касаційною скаргою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що у провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист № 6-204, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 25 березня 2009 року на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 січня 2009 року у справі за позовом акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2008 року у сумі 203 160,74 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором під заставу банку переданий копіювальний апарат «Копіса Міnоlta bizhub РRО С6500» вартістю 63 800 доларів США. Зазначене майно було виставлено на торги, однак реалізовано не було у зв'язку з відсутністю покупців. 16 грудня 2011 року позивачу стало відомо, що належні йому нежилі приміщення магазину канцелярських товарів на АДРЕСА_1, якими забезпечено виконання кредитних зобов'язань іншого позичальника, продано як іпотечне на прилюдних торгах, проведених приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Передача та реалізація зазначеного іпотечного майна, на думку позивача, відбувалась із істотними порушеннями Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року, Закону України «Про іпотеку», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Просив визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинського М.М. щодо оцінки нерухомого майна та передачі його до торгівельної організації на реалізацію; визнати неправомірними дії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» щодо порушення порядку проведення прилюдних торгів із продажу нежилих приміщень магазину канцелярських товарів за зазначеною адресою; визнати недійсними прилюдні торги, які відбулись 15 грудня 2011 року, з продажу зазначених нежилих приміщень, протокол проведення прилюдних торгів від 15 грудня 2011 року № 10/320/11/1 з додатком від 16 грудня 2011 року, акт державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинського М.М. від 20 грудня 2011 року про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво про право власності на зазначене нежитлове приміщення, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю.М. ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинського М.М. щодо оцінки майна, неповідомлення про проведення оцінки та передачі майна як іпотечного до торгівельної організації на реалізацію.

Визнано неправомірними дії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в особі Одеської філії щодо порушення порядку проведення прилюдних торгів з продажу нежилих приміщень магазину канцелярських товарів за зазначеною адресою.

Визнано недійсними прилюдні торги, які відбулись 15 грудня 2011 року, протокол проведення прилюдних торгів від 15 грудня 2011 року № 10/320/11/1 з додатком від 16 грудня 2011 року, акт державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинського М.М. від 20 грудня 2011 року про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво про право власності на зазначені нежилі приміщення, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю.М. ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинського М.М. щодо призначення суб'єкта оціночної діяльності та виготовлення звіту про оцінку майна скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання дій незаконними, визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів із додатком, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржено і підстав перевіряти їх законність і обґрунтованість у цій частині у суду касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 14 березня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом кредитування 40 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 13 березня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором цього ж дня між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір застави, за умовами якого у заставу банку передано належний останньому копіювальний апарат «Копіса Міnоlta bizhub РRО С6500» вартістю 322 200 грн.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 23 січня 2009 року позов акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2008 року у сумі 200 753,21 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

25 березня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків видано виконавчий лист № 6-204 про стягнення з ОСОБА_3 на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2008 року в сумі 200 753,21 грн та третейського збору в сумі 2 407,53 грн.

У рамках виконавчого провадження предмет застави за договором про заставу майна від 14 березня 2008 року, а саме - копіювальний апарат «Копіса Міnоlta bizhub РRО С6500», оцінений у 252 527 грн та виставлений на торги, однак у зв'язку з відсутністю покупців реалізований не був.

Судами також встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк», будучи стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2008 року, одночасно є іпотекоутримувачем нежилих приміщень магазину канцелярських товарів за іпотечним договором від 18 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3 як майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_8 за договором від 18 січня 2008 року.

Листом від 8 квітня 2010 року приватним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» надано згоду на звернення стягнення на належні ОСОБА_3 нежилі приміщення магазину канцелярських товарів за умови, якщо сума, отримана від його реалізації, першочергово буде направлена на погашення поточної заборгованості в сумі 1 423 810,03 грн за зобов`язаннями ОСОБА_8 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18 січня 2008 року, за яким ОСОБА_3 є майновим поручителем відповідно до іпотечного договору від 18 січня 2008 року.

Листом від 27 квітня 2011 року приватним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» надано згоду на звернення стягнення на належні ОСОБА_3 нежилі приміщення магазину з метою погашення заборгованості за виконавчим листом № 6-204 від 25 березня 2009 року, виданим Дніпровським районним судом м. Києва.

12 травня 2011 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт на нежилі приміщення, якими забезпечено виконання ОСОБА_8 зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18 січня 2008 року.

Відповідно до протоколу № 10/320/11 проведення прилюдних торгів з продажу зазначених приміщень від 15 грудня 2011 року переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_9, який відмовився від підписання протоколу.

Додатком до протоколу № № 10/320/11 проведення прилюдних торгів від 16 грудня 2011 року переможцем прилюдних торгів визначено ОСОБА_4, яка запропонувала останню перед попереднім переможцем ціну.

21 грудня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю.М. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 20 грудня 2011 року, ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нежилі приміщення магазину канцелярських товарів по площі Віри Холодної, 1 у м. Одесі.

Задовольняючи позов у частині визнання незаконними дій державного виконавця щодо неповідомлення боржника про оцінку майна і щодо передачі майна до торгівельної організації, визнання незаконними дій приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів із додатком, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний виконавець, будучи повідомленим про адресу місця проживання боржника ОСОБА_3, не повідомив йому про результати визначення вартості оцінки майна, що є порушенням ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», а приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція», яке здійснювало реалізацію арештованого майна, не повідомило ОСОБА_3 як боржника про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, що є порушенням п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Всупереч п. 4.16 зазначеного Тимчасового положення після відмови переможця прилюдних торгів від підписання протоколу проведення прилюдних торгів від 15 грудня 2011 року, торги відновлені не були, нові не призначені, а наступного дня було оголошено переможцем ОСОБА_4, яка запропонувала останню перед попереднім переможцем ціну, про що складено додаток до протоколу проведення прилюдних торгів від 16 грудня 2011 року. Оскільки зазначені нежилі приміщення магазину канцелярських товарів не знаходились у іпотеці для забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором від 14 березня 2008 року і рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки або договору про задоволення вимог іпотекодержателя державний виконавець не мав, передача зазначених нежилих приміщень магазину канцелярських товарів на реалізацію як іпотечного майна і його реалізація незаконні.

Такі висновки судів відповідають вимогам закону та ґрунтуються на досліджених судами доказах.

Порядок реалізації арештованого майна передбачений Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання, зокрема, рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведенні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими цим Законом.

Правила проведення прилюдних торгів визначаються Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчий листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті і Морській арбітражній комісії при торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів та інші.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. (ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Оскільки встановлено, що на момент звернення стягнення на нежилі приміщення магазину будь-які виконавчі документи щодо ОСОБА_3 як боржника до договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18 січня 2008 року відсутні і відповідних виконавчих проваджень відкрито не було, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку проте, що публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» за виконавчим листом № 6-204 не є стягувачем-іпотекодержателем у розумінні Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про іпотеку» питання реалізації такого майна ОСОБА_3 не регулює. Крім того, судами встановлено, що кошти від реалізації вказаних нежилих приміщень у погашення боргу останнього не направлені.

Частинами 4-8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. Аналогічно це питання врегульоване Інструкцією про проведення виконавчих дій.

Встановивши, що державний виконавець мав можливість достовірно встановити фактичне місце проживання позивача за документами, що містяться у виконавчому провадженні, та вжити заходів щодо належного його повідомлення про процесуальні дії, вчинені у виконавчому провадженні, суди дійшли обґрунтованого висновку про невідповідність його дій вимогам ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»

Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів, опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Отже, однією із заінтересованих осіб в оспорюванні укладеного на торгах договору може бути, зокрема, боржник, інтерес якого полягає в продажу майна за якомога вищою ціною з метою погашення заборгованості, що забезпечується дотриманням належного порядку організації і проведення публічних торгів.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в указаному міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4038.

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Згідно з п. 4.16 Тимчасового положення переможець прилюдних торгів, який відмовився від підписання протоколу, позбавляється права на подальшу участь у прилюдних торгах. За умови достатньої кількості покупців за даним лотом торги відновлюються. Проте у даному випадку після відмови переможця прилюдних торгів від підписання протоколу, прилюдні торги відновлені не були, нові не призначались.

Оскільки судами встановлено порушення державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Долинським М.М. порядку виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню, порядку реалізації арештованого майна та порушення як ним, так і приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» порядку проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, суди дійшли правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати визнання дій державного виконавця та приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» незаконними, визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів із додатком, акта державного виконавця про реалізацію предметі іпотеки, відповідного свідоцтва про право власності.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов у частині визнання незаконними дій як державного виконавця (щодо неповідомлення про оцінку майна і його передачу до торгівельної організації), так і приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів із додатком, акта державного виконавця про реалізацію предметі іпотеки, свідоцтва про право власності, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку, з'ясував обставини, від яких залежить вирішення зазначених позовних вимог, і з урахуванням встановленого та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у цій частині з підстав, визначених Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді судами справи у частині, що оскаржена, допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки судів у цій частині відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на нормах матеріального права. Порушень судами норм процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів не встановлено.

З огляду на те, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, касаційна скарга підлягає відхиленню згідно із положеннями ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко