У Х В А Л А

Іменем України

03.02.0215 м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ВДВС Святошинського РУЮ м. Київа, Хустського взводу ДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській області про визнання права власності на автомобіль та звільнення з-під арешту - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову. Апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

Відповідач ОСОБА_3 є власником автомобіля «DAEWOO LANOS 1.5», 2005 року випуску, червоного коліру, реєстраційний номер НОМЕР_1.

18 листопада 2008 року він та позивачка уклали договір, згідно якого власник уповноважив ОСОБА_1 користуватись та розпоряджатись належним йому автомобілем, в тому числі продати, обміняти, передати в оренду, заставити її в забезпечення будь-яких зобов'язань.

Згідно виданої відповідачем довіреності та одержаного тимчасового реєстраційного талону позивачка протягом 2008-14 років користувалась вказаним вище автомобілем.

23 липня 2014 року працівники Хустського взводу ДПС УДАІ УМВС у зв'язку із спрацюванням відеоконтролю «Рубіж», код - 4 затримали автомобіль, помістивши його на спеціальний майданчик ДАІ, про що склали відповідний акт.

Пред'явивши вимогу про визнання права власності на автомобіль «DAEWOO LANOS» позивачка зазначала, що 18 листопада 2008 року вона та ОСОБА_3 фактично уклали договір купівлі-продажу даного автомобіля, для чого вона сплатила відповідачу 9 000 доларів США, а він видав їй нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої вона набула необмежене право на розпорядження та користування автомобілем.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зі змісту довіреності, виданої ОСОБА_3 позивачці, видно, що він 18 листопада 2008 року уповноважив позивачку представляти його інтереси та доручив їй вчиняти від його імені юридичні дії щодо розпорядження належним йому автомобілем «DAEWOO LANOS».

Правовідношення представництва особи та договір доручення регулюється ст. ст. 239-241, 249-250, 1000-1009 ЦК України. Ці норми дозволяли та дозволяють позивачці вчиняти певні юридичні дії та укладати правочини щодо автомобіля з третіми особами в інтересах та на користь його власника.

Проте, реєстрація та оформлення права власності на автомобіль на ім'я представника чи повіреного, якою є позивачка у правовідносинах з відповідачем ОСОБА_3, вказаними нормами права заборонена.

Отже, на підставі зазначеної вище довіреності позивачка не вправі оформляти право власності на цей об'єкт рухомого майна на своє ім'я.

Окрім того, чинним законодавством передбачений спеціальний порядок державної реєстрації автомобілів, тобто переходу права власності від однієї до іншої особи.

Відповідно до п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин…, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року, які діяли на час виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, реєстрація транспортних засобів здійснювалась на підставі заяви власника і документів, що посвідчували його особу, правомірності придбання транспортного засобу, відповідності конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки руху, а також вимогам, які були підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Окрім цього, власник спірного автомобіля ОСОБА_3 повинен був додати технічний паспорт з відміткою підрозділу ДАІ про зняття автомобіля з обліку.

Є доведеним, що вказаний порядок перереєстрації автомобіля «DAEWOO LANOS» позивачка та відповідач не дотримали.

Враховуючи наведене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення права власності на автомобіль.

Інша вимога - про звільнення автомобіля з-під арешту є похідною від основної вимоги, а тому є такою, яка задоволенню не підлягає.

Окрім того, з акту Хустського взводу ДПС УДАЇ УМВС видно, що 23 липня 2014 року працівники цього підрозділу не арештували автомобіль, а оглянули його та тимчасово затримали у зв'язку із спрацюванням відеоконтролю «Рубіж».

По викладених вище підставах апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя