У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до договорів позики передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 000 грн, а саме: згідно розписки від 1 жовтня 2010 року - 10 000 грн, згідно розписки від 21 січня 2011 року - 20 000 грн, згідно розписки від 25 січня 2011 року - 10 000 грн, згідно розписки від 17 лютого 2011 року - 10 000 грн на строк до 1 березня 2011 року. 5 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрований шлюб і останньою обрано призвіще ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, борги не повернувши. Спадкоємцями померлої являються її дочка ОСОБА_4 і чоловік ОСОБА_5 Майно, на яке відкрилася спадщина, складається із земельної ділянки, квартири, приміщення гаражів у м. Вінниця і Вінницькій області, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Також на праві приватної власності ОСОБА_6 належав житловий будинок у АДРЕСА_1 та корпоративні права у ТОВ «Комбінат харчових продуктів «Берегиня». 11 липня 2011 року позивач пред'явила вимоги до спадкоємців за місцем відкриття спадщини і просить повернути борг спадкодавця з урахуванням індексу інфляції згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та неустойки.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 березня 2014 року рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 50 172, 58 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 березня 2014 року, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не прийняли спадщину після ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (на час відкриття спадщини) ОСОБА_4 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_6, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що 1 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від позивача 10 000 грн і зобов'язувалась повернути їх за першою вимогою, що підтверджується розпискою.

5 серпня 2010 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і обрала прізвище ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції 15 квітня 2011 року.

21 січня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від позивача 20 000 грн і зобов'язувалась повернути їх за першою вимогою, що підтверджується розпискою.

25 січня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від позивача 10 000 грн і зобов'язувалась повернути їх 1 березня 2011 року, що підтверджується розпискою.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 цього Кодексу встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю правовою суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На час смерті ОСОБА_6 грошові кошти, отримані від позивача, ОСОБА_6 не повернула, що підтверджується наявними у позивача розписками.

Спадкуванням відповідно до ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 609 ЦК України).

Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Аналіз цих правових норм дає підстави стверджувати, що у зв'язку зі смертю боржника за договором позики зобов'язання повернути позику не припиняється і переходить до спадкоємців, які прийняли спадщину, в межах вартості отриманого у спадщину майна.

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 17 квітня 2013 року після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, Гайворонською районною державною нотаріальною конторою 2 червня 2011 року заведено спадкову справу.

В матеріалах витребуваної апеляційним судом спадкової справи, заведеної Гайворонською нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, міститься витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно якого у Спадковому реєстрі відсутня інформація про зареєстровані заповіти ОСОБА_6

У зв'язку з цим спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкову справу заведено за вимогами кредиторів померлої ОСОБА_6 до її спадкоємців.

Із наявної у спадковій справі вимоги ОСОБА_3 до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (про повернення коштів на загальну суму 50 000 грн згідно розписок від 1 жовтня 2010 року, 21 січня 2011 року, 25 січня 2011 року, 17 лютого 2011 року) судом апеляційної інстанції встановлено, що така вимога подана до нотаріальної контори 12 липня 2011 року, тобто через три місяці три дні після відкриття спадщини, а отже в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм, прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її повнолітня дочка ОСОБА_4 та чоловік - ОСОБА_5

Спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася у м. Гайвороні Кіровоградської області, де вона була зареєстрована, проживала та померла.

Встановивши, що ОСОБА_5 після дружини спадщину не прийняв, апеляційний суд правильно відмовив ОСОБА_3 у позові до нього.

З наданих сторонами доказів апеляційним судом встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_4, яка протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, про відмову від спадщини не заявила, тому є такою, що її прийняла.

У зв'язку з цим та відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України на відповідача ОСОБА_4 покладається зобов'язання задовольнити вимоги позивача, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Апеляційним судом встановлено, що після ОСОБА_6 відкрилася спадщина на наступне майно, яке належало спадкодавцю: майнове право на частку у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат харчових продуктів «Берегиня» у розмірі 11 160 грн та 3/50 частин будівель ремонтно-механічної майстерні № 2-11 на першому поверсі площею 218,7 кв.м по АДРЕСА_2, ринкова вартість яких становить 340 218 грн отже, загальна вартість спадкового майна складає 351 378 грн.

Оскільки за змістом ст. 1296 ЦК України отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і не звільняє його від зобов'язань перед кредиторами спадкодавця.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як договором від 17 лютого 2011 року не обумовлено забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 неустойкою, вимоги позивача про стягнення пені у сумі 165,62 грн апеляційний суд правильно визнав безпідставними.

Враховуючи, що вартість спадкового майна перевищує розмір вимог позивача, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 суми боргу з урахуванням нарахованого індексу інфляції, що всього становить 50 172,05 грн, апеляційна інстанція задовольнила.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 50 172 грн.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку вважати, що при розгляді справи апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко