У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Свалявська міська рада Закарпатської області, про визнання права власності за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на колодязь, який розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з 1963 року, а відповідач - з 1986 року добросовісно відкрито користуються колодязем, що знаходиться на території домоволодінь АДРЕСА_1.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на колодязь, розташований на території домоволодінь АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що колодязь перебуває у користуванні сторін більше десяти років і Свалявська міська рада не заперечує щодо задоволення позову.

Апеляційний суд, встановивши, що Свалявська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розміщений колодязь, і доказів про його придбання ОСОБА_4 не надав, погодився із висновком суду першої інстанції, залишивши рішення без змін, як законне і обґрунтоване.

Проте з висновком апеляційного суду про залишення рішення суду першої інстанції без змін погодитись не можна.

Судами встановлено, що колодязь, розташований на території домоволодінь АДРЕСА_1, знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом 10 років.

Згідно актів комісії, створеної на підставі розпорядження міського голови Свалявської міської ради Закарпатської області від 14 липня 2009 року № 125, колодязь та земельна ділянка площею 0,0057 га, на якій він розташований, знаходяться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом багатьох років; власником земельної ділянки є Свалявська міська рада.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду, що судом апеляційної інстанції враховано не було.

Відповідно до п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (чинної на час набуття ОСОБА_4 права власності на жилий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2), при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку державні нотаріуси вимагають подання документів, які підтверджують право власності на них у осіб, що відчужують.

Крім правовстановлюючих документів на будинок, що відчужується, державний нотаріус вимагає довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, оформлену у відповідності з Інструкцією про порядок заповнення довідок-характеристик, що видаються бюро технічної інвентаризації власникам індивідуальних жилих будинків (частини будинків) для подання у державні нотаріальні контори при оформленні угод, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 17 березня 1966 року.

Кожній видачі довідки-характеристики обов'язково передує обстеження об'єктів нерухомості незалежно від того, коли була видана попередня довідка-характеристика.

Довідка-характеристика видається на замовлення власника нерухомого майна або за його дорученням на підставі матеріалів інвентаризаційної справи з урахуванням всіх змін, виявлених при обстеженні об'єкта нерухомості, а також даних про його державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації.

У апеляційній скарзі заявник зазначав про помилковість рішення суду першої інстанції і відсутність підстав для визнання права власності за набувальною давністю на колодязь, оскільки відповідачем у порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України не доведено обставин, які мають значення для справи, а саме добросовісність володіння, і не враховано існування між ним та ОСОБА_3 протягом багатьох років спору щодо володіння колодязем.

Крім того, ОСОБА_4 у апеляційній скарзі наголошував, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 червня 1986 року він набув у власність житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, інвентаризаційна оцінка якого склала 4 818 грн, що відповідає довідці-характеристиці, складеної у червні 1986 року, у якій визначена оціночна вартість з урахуванням спірного колодязя. Така обставина, на його думку, свідчить про належність колодязю саме йому.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Положеннями ст. 315 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту ухвали суду апеляційної інстанції. Зокрема, ухвала суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду.

Таким чином, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України, належним чином доводів апеляційної скарги та доказів, наданих відповідачем, не перевірив і не звернув уваги на суперечливість наявних у матеріалах справи доказів щодо власника спірного колодязя; не встановивши ознак добровільного володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, та відкритого, безперервного строку такого володіння з урахуванням зазначених норм матеріального права, тривалістю спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо володіння спірним колодязем, не з'ясував, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права характеру правопорушення; не визначившись з характером спірних правовідносин і правововою нормою, яка підлягає застосуванню, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що призвело до таких порушень норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко І.К.Парінова