№ 423/ 2426/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частина)

26 березня 2014 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі головуючої судді: Архипенко А.В.

при секретарі: Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Попасна справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду із дійсною заявою, просив стягнути із відповідачки заборгованість за користування кредитною лінією.

Відповідачка надала зустрічний позов до позивача та просила стягнути із нього суму коштів, які були зняті з її рахунку та моральну шкоду.

За таких підстав, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові пояснення , суд вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити.

При цьому, враховуючи обємність складання рішення у даній цивільні справі, повязаного із потребою в обґрунтуванні доводів сторін, викладення доказів, на що може бути витрачений значний час, суд вважає необхідним проголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Повне рішення буде складене впродовж 5 днів.

Керуючись ст.209, 292,294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення стягнення заборгованості за договором № 974456 від 08.02.2013р , а зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк задовольнити.

Стягнути із Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 846 грн. 59 коп. та моральну шкоду у сумі 1000 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Попаснянський районний суд.

Суддя Попаснянського районного суду А.В. Архипенко

№ 423/ 2426/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі головуючої судді: Архипенко А.В.

при секретарі: Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Попасна справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду із дійсною заявою, просив стягнути із відповідачки заборгованість за користування кредитною лінією.

Відповідачка надала зустрічний позов до позивача та просила стягнути із нього суму коштів, які були зняті з її рахунку та моральну шкоду.

В позовній заяві позивач виклав, що 08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір № 974456 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, на умовах договору позивач відкрив відповідачці поточний рахунок № 9296 в гривнях на умовах тарифного пакету Зарплатний та видав платіжну картку.

15.06.2012 року, по картковому рахунку відповідачки співробітниками Ощадбанку помилково була відкрита кредитна лінія у розмірі 10 000 грн. Після чого, в процесі переводу обслуговування карткових рахунків на власний процесинговий центр було виявлено цю помилку та 01.03.2013 року відповідачку письмово повідомлено із проханням про погашення кредитної заборгованості по картковому рахунку станом на 25.02.2013 р. у розмірі 3120,42 грн.

Відповідачка в добровільному порядку не погасила вказану заборгованість, і в поданому позові, позивач посилаючись на те, що відповідачка, без достатніх на те підстав знімала з рахунку більше коштів, ніж було надходжень на цей рахунок, без достатніх підстав набула майно за рахунок іншої особи посилаючись на положення ст.1212 ЦК України просив стягнути із відповідачки заборгованість за договором № 974456, яка станом на 19.11.2013 року становить суму 3 119,16 грн., а також суму судового збору 229,40 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, але зменшив суму позовних вимог і просив стягнути із відповідачки суму заборгованості 2 852,87 грн. заявою від 11.02.2014 року без обґрунтувань.

Відповідачка поданий позов не визнала, надала зустрічний позов про захист прав споживачів, в якому виклала, що користується дебетовою платіжною карткою Ощадбанку на підставі договору від 17.01.2003 року № 14, в лютому 2013 року закінчився строк використання попередньої картки і на вимогу банку вона уклала договір № 974456 від 08.02.2014р про обслуговування рахунку і випуск платіжної картки на умовах пакетного тарифу зарплатний .

При укладанні договору, в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні філії Луганського обласного ПАТ Державний ощадний банк , що знаходиться за адресою: м.Попаснавул..Первомайська 48, працівник банку їй повідомив, що 15.06.2012 року їй помилково відкрита кредитна лінія в розмірі 10 000 грн. і що вона повинна укласти із відповідачем договір на оформлення кредитної лінії в розмірі 10 000 грн.

Після цього, на мобільний телефон відповідачки неодноразово дзвонили особи, які представлялись працівниками банку та наполегливо вимагали укласти кредитний договір.

Відповідачка в зустрічному позові зазначає, що такими діями з боку банку порушується норми Закону України Про захист прав споживачів, ст.11 якого забороняється крім іншого вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою. Також, відповідачка вказує, що відповідно до ч.4 ст. 19 вищезазначеного Закону , агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу , докучання або неналежного впливу. Як агресивні, зокрема , заборонені такі види підприємницької практики , як здійснення тривалих та / або періодичних візитів до житла споживача , незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; здійснення постійних телефонних , факсимільних , електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача ( п.2 , 3 частини 5 статті 19 цього ж Закону).

Відповідачка зазначає, що банком порушені вимоги, передбачені ч.3 ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність, якою банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг, у тому числі надання споживчого кредиту. Також відповідачка вказує, що банком порушуються вимоги статті 9 Закону України Про захист від недобросовісної конкуренції, згідно якої - надання послуг за умови купівлі-продажу інших товарів, надання послуг із примусовим асортиментом, не потрібних споживачу, визнаються діями недобросовісної конкуренції .

При цьому, у зустрічному позові відповідачка вказує, що у період з 26.03.2014р по 26.12.2013р. із її зарплатної картки знято загалом суму 846 грн.59 коп, які знімались, як сплата за користування кредитною лінією, про що їй на телефон надходили СМС-повідомлення.

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачка посилається на те, з боку банку ніяким чином не доведено про наявність кредитних коштів на її рахунку, а посилання позивача на розрахунок не може бути належним доказом позовних вимог.

Обгрунтовуючи вимоги про моральну шкоду , відповідачка посилається на те, що із-зі банківської помилки, вона вимушена була позбавлена можливості користуватися правами, передбаченими Конституцією України, зокрема правом власності коли банком безпідставно стягувались відсотки за користування фіктивним кредитом з її карткового рахунку. Позивач змушує її витрачати вільний від інших обовязків час на складання заяв та позовів на звернення за захистом своїх прав до суду, переживати у звязку з безвихідністю становища, повязаного з неможливістю з вини позивачаоперативно вирішити життєво важливі питання забезпечення своєї сімї, в звязку з чим протягом тривалого часу я зазнавала душевні страждання та переживання, втратила душевний спокій, перебувала постійно у стані стресу.

Вказані вище дії позивача викликали в мене стрес, нервування, переживання багато чисельних конфліктів, адже я почуваю себе ошуканою та беззахисною перед свавіллям банку.

Відповідач належним чином свої зобовязання, передбачені п.1.9 Договору № 974456 (стосовно договірного списання помилково зарахованих на Рахунок платежів) не виконав, в звязку з чим я змушена докладати додаткові зусилля для залагодження конфлікту.

Позивач не визнав зустрічні вимоги позивача, посилаючись на їх необґрунтованість.

За таких підстав, вислухавши сторін, вивчивши письмові пояснення , суд вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити за наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст.10 ЦПК України - кожна сторона має рівні права щодо подання доказів та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Предметом даного позову є договірні відносини сторін.

Як встановлено у судовому засіданні із вбачається із наданих суду документів, 08.02.2013 року між сторонами був укладений договір № 974456про відкриття клієнту рахунку № 9296 за тарифним пакетом зарплатний і надання клієнту платіжної картки, що вбачається із копіїї договору на а.с. 6-8. Договір підписаний сторонами.

Саме на договір від 08.02.2013 року, як на підставу існування правовідносин між сторонами посилається у поданому позові позивач (банк).

В розрахунку заборгованості, що позивач надає, як доказ щодо користування коштами зазначено, що розрахунок проведений за договором № 571133 від 11.06.2012 року і боржником вказаної заборгованості являється боржник ОСОБА_1, але ніякого підтвердження, що між сторонами укладався договір № 571133 від 11.06.2012 року позивач суду не надає.

Тому, суд відкидає цей розрахунок як доказ, тому, що він не стосується договору , який укладений між сторонами.

В позові позивач вказує, що 15.06.2012 року по картковому рахунку ОСОБА_1 співробітниками ощадбанку була відкрита кредитна лінія у розмірі 10 000 грн., але ніяким чином не підтверджує ці дії - ні документально ні в судовому засіданні.

На вказано на який саме картковий рахунок була відкрита, хоч і помилково, вказана кредитна лінія і яким саме чином вказані кредитні кошти попали на картковий рахунок ОСОБА_1 також не підтверджено. Тобто відсутні первинні розрахункові документи, які б могли свідчить чи про переведення, чи про зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 суми 10 000 грн.

Те, що саме первинні документи повинні бути доказом того, що ОСОБА_1 має заборгованість встановлють слідуючи нормативні документи:

Постановою НБУ № 254 від 18.06.2003 року затверджено Положення про організацію операційної діяльності в банках України, відповідно до якого, 1.5. Організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України.

Цим положенням встановлено наступне поняття :

відповідальний виконавець - працівник банку, який відповідно до його службових обов'язків та/або розпорядження керівництва банку має повноваження виконувати певні операції та несе відповідальність за їх належне виконання

Усі операції банків мають проводитися лише за наявності відповідного дозволу керівництва.

Ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме:

тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо);

номер та дату договору;

конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором;

дані про контрагента;

зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо);

первинні документи;

відповідальних виконавців (у тому числі за ініціювання операції, за реєстрацію та контроль за її проведенням).

У разі виявлення порушень результати перевірки мають бути оформлені відповідним документом (акти, протоколи тощо).

Таких матеріалів позивач суду не надавав.

Представник банку в своєму додатковому поясненні від 19.03.2014р посилається, що Надати суду первинні документи, в яких зафіксовано факт відкриття ОСОБА_1 кредитної лінії в розмірі 10 000 грн. неможливо, оскільки відкриття кредитної лінії не передбачає операції зарахування коштів на картковий рахунок. Відкриття кредитної лінії ОСОБА_1 здійснювалось в програмному комплексі, який не передбачав подвійного контролю з боку робітників банку та не створював документів, які б було можливо віднести до первинних банківських документів.

Дане ствердження з боку банку судом сприймається як необґрунтоване, так як є вимоги Закону України Про банки та банківську діяльність, яким встановлено, що КРЕДИТНІ ОПЕРАЦІЇ (lending operations; credit operations) це вид активних банківських операцій, повя за них із розміщенням залучених банком коштів шляхом їх надання в тимчасове користування на певних умовах.

До цього ж , відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, операційні процедури (правила) щодо кожної операції мають базуватися на таких принципах, як наявність дозволу, запису, контролю і обов'язково включати такі складові:

опис операції;

розподіл повноважень між виконавцями операції;

установлення відповідальності осіб, які її здійснюють;

документування інформації за операцією;

заходи (механізми) внутрішнього контролю за проведенням операції та інші складові, визначені банком і передбачені у внутрішньому положенні.

Відповідно до цього Положення,передбачаються такі основні етапи здійснення операції:

надання (отримання) дозволу на проведення операції;

проведення операції (укладення договорів, складання первинних документів, відкриття рахунків, уведення інформації в облікову систему та її оброблення тощо);

здійснення внутрішнього контролю за операцією (протягом усього операційного процесу - від часу ініціювання до відображення інформації про операцію в регістрах бухгалтерського обліку).

ОСОБА_2 починає існувати як актив з того часу, коли банк взяв на себе безвідкличне зобовязання з кредитування клієнта (контрагента).

Далі - постановою Правління Національного банку України 27.12.2007 N 481 затверджена ІНСТРУКЦІЯ з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України.

Ця Інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку типових кредитних операцій (надання (отримання) кредитів.

Згідно положень зазначеної ІНСТРУКЦІЇ - ОСОБА_2 (credit line) кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту.

Також, передбачено та встановлено вимоги щодо ведення бухгалтерського обліку кредитних операцій, у розділі 2 інструкції, а саме:

Глава 1. Відображення в бухгалтерському обліку кредитних операцій на дату укладення кредитного договору (дата операції)

1.1. Банк відображає суму зобов'язання з кредитування на дату здійснення кредитної операції (у день виникнення в банку зобов'язання з кредитування) на відповідних позабалансових рахунках.

Банк відображає в обліку надані зобов'язання з кредитування такою бухгалтерською проводкою:

Дебет - Рахунки для обліку наданих зобов'язань з кредитування;

ОСОБА_2 - Контррахунок - на суму зобов'язань за цим договором.

І навпаки, в зворотному порядку Банк відображає отримані зобов'язання.

1.4. Банк здійснює кредитні та вкладні (депозитні) операції відповідно до вимог законодавства України і відображає в бухгалтерському обліку за відповідними рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України.

1.20. Банк відображає в бухгалтерському обліку отримані/сплачені комісії, що є невід'ємною частиною доходу/витрат за фінансовим інструментом, до часу видачі/отримання кредиту (траншу за кредитною лінією) за рахунком 3600 "Доходи майбутніх періодів"/3500 "Витрати майбутніх періодів".

1.33. Банк здійснює бухгалтерський облік кредитних та вкладних (депозитних) операцій, які не визначені цією Інструкцією, згідно з внутрішніми операційними процедурами (правилами), розробленими з урахуванням вимог законодавства України та міжнародних стандартів фінансової звітності.

У розділі IV інструкції встановлені особливості бухгалтерського обліку окремих кредитних операцій, а саме:

Глава 1. Бухгалтерський облік кредитних ліній

1.1. Банк обліковує зобов'язання з кредитування за позабалансовими рахунками на дату укладення договору про кредитну лінію відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II цієї Інструкції.

1.2. Банк зменшує суму зобов'язання з кредитування на суму наданого кредиту і відображає в бухгалтерському обліку відповідно до пункту 1.4 глави 1 розділу II цієї Інструкції.

1.3. Банк відображає в бухгалтерському обліку використання кредитної лінії (надання кредитів) за відповідними балансовими рахунками з обліку кредитів згідно з внутрішніми операційними процедурами (правилами).

Також, в поясненнях банку зазначено, що документи за операціями з використанням платіжних карток банку ведуться в електронній формі, тому це робить неможливим надати суду документи на підтвердження відкриття кредитної лінії.

Але ж це ствердження банку спростовується встановленим положенням ( за вказаною інструкцією) про те, що документообіг за банківськими операціями це комплекс норм і правил, що визначають проходження документів за підрозділами банку, порядок їх обробки і оформлення при здійсненні банківських операцій. Тому усі банківські операції повинні бути документально підтвердженими, а документи, які засвідчують операції, називають первинними.

Таким чином, із аналізу наведених нормативних документів, вбачається, що наявність первинних документів, а також належні документи щодо оформлення кредитних правовідносин між сторонами є обовязковою вимого законодавства і тому ствердження банку про неможливість надати первинні бухгалтерські документи і їх відсутність щодо наявності кредиту у ОСОБА_1 суд розцінює як не доведення зі свого боку своїх позовних вимог.

Також, в поясненнях це значено, і минулому засіданні представник банку також на цьому наголосив, що документи за операціями з використанням платіжних карток банку ведуться в електронній формі, тому це робить неможливим надати суду документи на підтвердження відкриття кредитної лінії.

Документообіг за банківськими операціями це комплекс норм і правил, що визначають проходження документів за підрозділами банку, порядок їх обробки і оформлення при здійсненні банківських операцій.

Усі банківські операції документально підтверджуються. Документи, які засвідчують операції, називають первинними.

Із наведеного аналізу суд встановив, що ніяких доказів, які б могли свідчить про те, що сума 10 000 грн. знаходилась на картковому рахунку ОСОБА_1 позивач не надав, а посилання на те, що із банківського рахунку ОСОБА_1 знімались кошти якби-то позивача нічим іншим не доведені.

Із договору від 08.02.2013 року в п.1.1.4, та із заяви-анкети на відкриття та видачу платіжної картки також від 08.02.2013р /6-8,9/, на які банк посилається, як на обґрунтуванні позову - вбачається, що при його укладанні ніякого кредиту клієнту не встановлено і не надано і тому дії банку щодо зняття із рахунку ОСОБА_1 коштів (процентів) за користування кредитом безпідставні.

А так, в цій частині необхідно задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_1 і стягнути суму знятих з її рахунку коштів на її користь. Сума , що підлягає стягненню із банка становить 846грн. 59 коп., що підтверджено роз печаткою смс-повідомлень банку /а.с.47/. Факт того, що із рахунку ОСОБА_1 знімались вказані кошти представник банку у судовому засіданні не заперечував.

Також, ст.1074 ЦК України, встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

А так, з боку банку не було надано таких документів, які передбачені вимогами ст.1074 ЦК України, які б були підставою для обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами на його рахунку.

До цього ж, з урахування викладеного та встановлених фактичних обставин у данній справі, посилання позивача на положення ст.1212 ЦК України безпідставно, так як ніяких доказів щодо безпідставно набутого майна потерпілого ( в даному випадку банку) ОСОБА_1 немає, тому що взагалі не доведено правової належності суми 10 000 грн. банку, а ти паче перебування її на картковому рахунку ОСОБА_1

При цьому позивач посилається на договірні відносини між ним та ОСОБА_1, а згідно положень ст..626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а як вже суд зазначав при укладанні договору від 08.02.2013р, на який посилається позивач, ніяких умов про кредитування між банком та ОСОБА_1 не зазначалось і такі договірні відносини між сторонами не укладались, а так ніяких зобовязань щодо умов кредитування або їх невиконання - у сторін не виникло.

При цьому, як і поданому позові так я в судовому засіданні представник банку не заперечує допущену помилку із боку працівників банку щодо питання відкриття кредитної лінії 15.06 2012 року, за положеннями п.1.9 існуючого сіж сторонами договору банк мав підстави для списання помилково зарахованих на рахунок ОСОБА_1 платежів.

В такому разі, ніяким чином не можна погодитись, що в даних правовідносинах може діяти положення ст..1212 ЦК, так як сторони перебувають тільки у договірних правовідносинах між собою.

Щодо вимог морального характеру з боку ОСОБА_1 до банку, суд вважає такі вимоги обґрунтованими за наступних підстав.

На підставі існуючого між сторонами договору ОСОБА_1 дійсно являється споживачем банківських послуг і між сторонами існує договір про користування рахунком для отримання зарплати та платіжною карткою і таким чином предявлення ОСОБА_1 з боку банку позову щодо набуття без достатніх правових підстав майна банку є взагалі не повязаним із цільвим призначенням існуючого у ОСОБА_1 рахунку в банку, а факт того, що на цому рахунку перебувало майно (кошти) банку з боку банку не доведено.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 57 ЦПК України - засобами доказування є: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів.

Доказом того, що ОСОБА_1 дійсно була заподіяна моральна шкода суд вважає, що саме з пояснень представників банку встановлено, що з боку банку не надано належних доказів щодо безпідставного заволодіння (набуття) ОСОБА_1 коштів банку (у вигляді кредиту). А ОСОБА_1 на протязі тривалого часу - з лютого 2013 року по грудень 2013 року включно з боку банку предялялись претензії, що вона має заборгованість за кредитом, який вона не оформлювала. . Такий факт звичайно можна визначати, як душевні страждання, яків виражались у хвилюванні, перебуванні переживання та стресу так як ОСОБА_1 не вчиняла ніяких дій щодо оформлювання кредиту, до цього ж з моменту подання відносно неї позову до суду, вона мала змінити свій привичний спосіб життя, витрачати додатковий час на участі у судових засіданнях, складання заперечень та заяв щодо захисту своїх прав і тому за таких обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо вимог морального характеру обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо суми моральної шкоди у розмірі 1000 грн., суд вважає що визначена ОСОБА_1 сум є розумною, так як ця сума прирівняна до суми, стягнутої з її рахунку, як кошти за користування кредитом, наявність якого у ОСОБА_1 не доведена і тому може бути визначена як своєрідна моральна компенсація ОСОБА_1

Заперечуючи щодо вимог морального характеру ОСОБА_1 банк не наводив таких доводів щодо могли б спростувати факт того, що дії банку були обґрунтовані, а посилання на те, що ОСОБА_1 не надала медичних документів, які б підтверджували її душевні страждання суд вважає несуттєвим, так як суд зазначив вище , що душевні страждання ОСОБА_1 зазнала саме з приводу того, що банком допущена помилка, внаслідок чого їй предявлено вимоги щодо виплати кредиту, який вона не оформлювала у банку ( позивача) і це факт встановлений саме із пояснень позивача у судовому засіданні, таким чином це є доказом щодо вимог морального характеру, згідно з положеннями ст.57 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи всі обставини, встановлені у судовому засіданні, враховуючи аналіз письмових та нормативних документів, що регулюють правовідносини, в яких перебувають сторони данного спору, суд вважає, що поданий позов Ощадбанку до ОСОБА_1 задоволенню не підлягає внаслідок його необґрунтованості, а позов ОСОБА_1 до ощадбанку необхідно задовольнити, так як збоку ОСОБА_1 її заперечення та вимоги морального характеру у судовому засіданні були доведені шляхом та у спосіб, передбачений цивільно-процесуальним законом.

На підставі викладеного, ст.626, 1074 ЦК України, положень Постанови НБУ № 254 від 18.06.2003 року, Постанови Правління НБУ 27.12.2007 N 481, положень Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95 р.,

керуючись ст.10, 57, 60, 212-215, 224-227, 292, 294 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 974456 від 08.02.2013р , а зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк задовольнити.

Стягнути із Публічного Акціонерного Товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 846 грн. 59 коп. та моральну шкоду у сумі 1000 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Попаснянський районний суд.

Суддя Попаснянського районного суду А.В. Архипенко