Справа № 478/2096/13-ц пров.№ 2/478/40/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2014 року. . Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Біцюка А.В.,

за участю

секретаря Фалій В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства Агротех Казанківського району Миколаївської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до приватного підприємства Агротех Казанківського району Миколаївської області про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між його (позивача) батьком ОСОБА_4 та відповідачем 22.06.2004 року (далі Договір). Позовна заява обґрунтована тим, що 22 червня 2004 року між ОСОБА_4 та приватним підприємством Агротех Казанківського району Миколаївської області строком на 5 років укладений договір оренди земельної ділянки, площею 8.56 га, яка розташована в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області та належить його померлому 25.10.2012 року батькові ОСОБА_4 на праві власності на підставі Державного акту на право власності від 22.06.2004 року. Зазначено, що договір оренди землі не містить додатків до нього, які є невідємною частиною Договору відповідно до положень ст. 15 Закону України Про оренду землі, зокрема: плану (схеми) земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень та встановлених сервітутів, акту визначення меж в натурі, акту приймання-передачі обєкта оренди. Також позивачем зазначено, що Договір не містить відповідальності сторін за невиконання договору, умов збереження стану обєкта оренди, умов страхування земельної ділянки. Вказуючи на зазначені невідповідності змісту договору вимогам закону, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 22.06.2004 року укладений між ОСОБА_4 та ПП Агротех та витребувати земельну ділянку площею 8.56 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, з чужого незаконного володіння приватного підприємства Агротех, шляхом передачі земельної ділянки ОСОБА_3 за актом приймання передачі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 29.07.2013 року підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Зазначив, що відсутність обовязкових додатків до договору, істотних умов та інформації про обєкт оренди порушує право позивача на самостійне користування земельною ділянкою та в даному випадку порушуються вимоги закону, а на підставі незаконного договору не може виникати право користування землею. Відсутність у Договорі такого пункту, як умови збереження стану обєкту призводить до порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки у разі погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною її стану, орендодавець має право на відшкодування збитків. Даний договір не містить жодних положень з цього приводу, то у разі виникнення спірної ситуації, права орендодавця будуть порушені, то у разі виникнення спірної ситуації, права орендодавця будуть порушені, оскільки вони взагалі не врегульовані. Договір не містить умов повернення земельної ділянки орендодавцеві: процедура повернення, стан земельної ділянки, терміни. Таким чином, на думку представник позивача, в даному випадку, права орендодавця грубо порушуються, оскільки відсутність даного пункту цілком дозволяє орендарю штучно продовжити термін дії цього Договору та користування земельною ділянкою, повернути обєкт оренди у непридатному для сільськогосподарського використання стані. Договором також не визначена сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення стану обєкту оренди чи його частини. При укладанні вказаного договору, орендодавець навпаки і обумовлював той факт, що ризик випадкового пошкодження або знищення обєкту оренди буде покладено на орендаря, оскільки на період дії оренди земельна ділянка перебуватиме саме у його повному користуванні. Проте, через свою правову необізнаність позивач не впевнився у наявності відповідного пункту у Договорі.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 08.01.2014 року в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказавши, що спірним договором не порушуються права позивача, посилання на невідповідність Договору вимогам закону є формальним. Також зазначив, що незважаючи на те, що Договір оренди підписаний засновником ПП Агротех, ще до реєстрації юридичної особи, відповідно до положень статуту зареєстроване приватне підприємство Агротех прийняло на себе виконання угод підписаних засновником та фактично їх виконувало. Враховуючи вказані обставини, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справі докази, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 8.56 га., розташованої в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за № 267-р відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 088522 від 22.06.2004 року.

22 червня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписано договір оренди землі, за яким належна позивачу земельна ділянка передана на умовах оренди строком на 5 років в користування орендарю. В розділі вказаного договору як Орендар зазначено ПП Агротех та мається печатка зазначеної юридичної особи. Державна реєстрація вказаного Договору відбулась 26.04.2007 року, тобто з цього часу він набрав чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 01.01.2008 року, що відповідає часу укладення договору) істотними умовами договору оренди землі були: - об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;- визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частиною другою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

25 грудня 2013 року у цивільній справі № 6-94 цс 13 Верховним Судом України викладена наступна правова позиція "Виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV Про оренду землі, визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав."

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в позовній заяві та в судовому засіданні посилався лише на невідповідність договору вимогам Закону, однак жодним чином не обґрунтував та не довів, в чому саме порушено його право як орендодавця та власника.

При цьому слід відмітити, що умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки як істотної умови договору на час його укладення Законом України "Про оренду землі" не визначалася. Розмір орендної плати договором визначений в національній валюті та він залежить від вартості земельної ділянки. Спору щодо розміру, форми, строків отримання орендної плати, меж земельної ділянки, порядку її повернення позивачу між сторонами не має. Відповідальність за несвоєчасне внесення орендної плати встановлена (п.12).

Умовою збереження стану об'єкта як істотної умови договору визначено використання земельної ділянки за цільовим призначенням, здійснення комплексу заходів щодо збереження родючості грунтів та якості повернення земельної ділянки (п.13,14,17). Обтяження (обмеження) щодо використання спірної земельної ділянки передбачені п.22 Договору.

Також відмічається, що позивач, вказуючи на відсутність такої істотної умови договору як визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення земельної ділянки, не вносив пропозиції про їх визначення шляхом укладення додаткового договору чи внесення змін до договору.

Крім того, позивачем не доведено, що відсутність вказаних ним додатків до Договору призводить до будь-яких порушень його прав. Так земельна ділянка фактично передана відповідачу, він її використовує, спору з приводу її меж, обмежень (обтяжень) не має.

Таким чином, за результатами розгляду справи факту порушення прав орендодавця не встановлено, позивач посилається на формальне порушення закону, тому у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 88, 209, 212, 213 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства Агротех Казанківського району Миколаївської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: