Справа № 200/9675/14-ц
Провадження № 2/200/122/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

19 лютого 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 3-і особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним та припинення заборон на відчуження та обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з вищевказаним позовом звернувся від імені ОСОБА_1, як недієздатної особи, його опікун ОСОБА_5 посилаючись на те, 01.02.2008 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром №213 посвідчив договір іпотеки між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», житлового будинку що знаходиться в місті Дніпропетровську вул. Казакова, №23 та земельної ділянки площею 0,0666 га., на який розташований вказаний будинок і за реєстром №214/8 наклав заборону відчуження вказаної нерухомості.

Даний договір був укладений як забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання траншу № 8МЕ0008083 від 01 лютого 2008 р. укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-банк», яка отримала у ЗАТ Альфа-банк грошові кошти.

Оскільки вказані домоволодіння та земельна ділянка були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.12.2001 року, за час шлюбу, який був укладений між ними 16.05.1997 року, при цьому, ОСОБА_1 26.06.2006 року рішенням Київського районного суду м. Одеси визнано недієздатним, тому від імені ОСОБА_1, як співвласника домоволодіння та недієздатної особи, згоду на укладання договору іпотеки повинен був надавати його опікун.

Враховуючи, що опікун ОСОБА_6 нотаріальну завірену згоду від імені ОСОБА_1 на укладання договору не надавала, тому просить визнати недійсним вказаний договір іпотеки, скасувати державну реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проте задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» проти позову заперечував та пояснив, що у відповідача виникають сумніви щодо визнання ОСОБА_1 недієздатним рішенням суду, оскільки з відповіді, яка надана Київським судом м. Одеса, вбачається відсутність вказаної справи в провадженні даного суду. Крім того, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 16 травня 1997 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбу Красногвардійському відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено актовий запис за № 141 (а.с.18). Вказаний шлюб було розірвано 04 квітня 2007 року.

Під час перебуванні в зареєстрованому шлюбі подружжя придбало за договорами купівлі-продажу: 22 грудня 2001 року посвідченим ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром № 504, 28 січня 2002 року посвідченим ОСОБА_8 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром № 508 домоволодіння 23, що знаходиться за адресою місто Дніпропетровськ, вул. Казакова. На протязі тривалого часу з 2001 по 2006 рік подружжя будувало новий будинок, який належить подружжю на праві власності на підставі свідоцтва серії САА № 544810 про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчім комітетом Бабушкінськой районної ради 16.02.2006 року та право власності на земельну ділянку, посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ ДП №009627, якій виданий Дніпропетровської міської радою народних депутатів 26 липня 2002 року (а.с.12-16).

26 червня 2006 року Київським районним судом м. Одеса № справи 2-2159 ОСОБА_1 був визнаний недієздатним та таким, який страждає стійким психічним захворюванням і не може розуміти значення своїх дій та ними керувати. ОСОБА_5, як його тітку, призначено опікуном (а.с.69-70).

01.02.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» був укладений договір іпотеки №SMERS00590/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром №213, предметом якого є житловий будинок, що знаходиться в місті Дніпропетровську вул. Казакова, №23 та земельна ділянка площею 0,0666 га., на який розташований вказаний будинок і за реєстром №214/8 накладено заборону відчуження вказаної нерухомості.

Даний договір був укладений як забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання траншу № 8МЕ0008083 від 01 лютого 2008 р. укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-банк», яка отримала у ЗАТ Альфа-банк грошові кошти.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 572, 575, 578 ЦК України визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно вимоги ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно з законодавством України що регулює нотаріальне провадження, а саме Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про Порядок вчинення нотаріусами України нотаріальних дій, нотаріус вчиняє нотаріальну дію виключно на підставі звернень до нього дієздатної та правоздатної особи.

У відповідності до вимог ст.ст. 67,72 ЦК України опікун недієздатної особи, зобовязана вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, зобовязана дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Згідно положень ст.41 ЦК України, оскільки фізична особа, яка визнана недієздатною, взагалі не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, тому ЦК України позбавляє її права укладати будь-який правочин, а відтак і нести відповідальність за його невиконання або неналежне виконання. Разом з тим недієздатна особа не позбавляється цивільної правоздатності, а тому усі правочини, які вчиняються опікуном в її інтересах, вчиняються водночас і від її імені. Тобто, стороною правочину буде вважатися недієздатна особа, права та обов'язки якої представляє її опікун.

Згідно норм ст.71 ЦК України Опікуни та піклувальники, здійснюючи свої права та обов'язки стосовно підопічного, діють самостійно. Однак деякі юридичні дії, а саме: відмова від майнових прав підопічного; видача письмових зобов'язань від імені підопічного; укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; укладення договорів щодо іншого цінного майна, з метою якнайповнішого дотримання інтересів підопічних та інші (ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", Правила опіки та піклування), вони мають право здійснювати лише з дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

У відповідності до ч.1. ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями п.п.2,6,7 ч.2. ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є, зокрема, визнання правочину недійсним, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч. 3, 4, 5 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України; положеннями ч. 2 цієї статті встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом (нікчемний правочин), визнання якого судом недійсним не вимагається; недійсним може визнаватися правочин лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Правові наслідки правочинів які вчинені без дозволу опіки і піклування та недієздатною особою, відповідно до вимог ст.ст.224,226 ЦК України є нікчемними. Хоча у разі нікчемності визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, однак застосувати правові наслідки і захистити майнові права без рішення суду не можливо.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦПК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст.219, частина перша ст.220, частина перша ст.224 ЦК тощо), та оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга ст.222, частина друга ст.223, частина перша ст.225 ЦК тощо).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За нормами ч. 3 ст. 5 ЗУ "Про іпотеку" частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Отже, майно, що є у спільній власності осіб не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника, а оскільки співвласник спірного майна ОСОБА_1 є особою недієздатною, при цьому ні його опікун, ні орган опіки та піклування згоду на передачу майна в іпотеку не надавали, тому договір іпотеки №SMERS00590/1, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», укладений 01 лютого 2008 року є недійсним.

Одночасно, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним, відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що при нотаріальному посвідченні договору іпотеки нотаріусом було внесено записи до реєстрів заборони та іпотек, то при визнанні недійсним іпотечного договору його сторони повинні повернутись у стан який існував до укладання та посвідчення такого договору, тобто записи в реєстрах заборон та іпотек підлягають вилученню.

У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Абзацом 2 пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 3-і особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним та припинення заборон на відчуження та обтяження нерухомого майна задовольнити.

Визнати недійсним приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром №213.

Припинити заборону на відчуження майна зазначеного в договорі іпотеки від 01 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», яка накладена 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі за №214/8, а саме:

· заборону на відчуження нерухомого майна домоволодіння №23 по вулиці Казакова у м. Дніпропетровську, № 6509952 від 01 лютого 2008 року;

· заборону на відчуження нерухомого майна земельної ділянки по вулиці Казакова, будинок 23 у м. Дніпропетровську, № 6510098 від 01 лютого 2008 року.

Припинити обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме - домоволодіння №23 по вулиці Казакова у м. Дніпропетровську та земної ділянки площею 0,0666 га, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Казакова, б.23, запис за реєстраційним №6510263.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва