Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2, яка також діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1, яка діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 звернулась в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалась на наступне. 25.08.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено Договір позики грошових коштів у сумі 3000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.08.10р. становить 23670 гривень. Строк повернення грошових коштів визначено до 25.08.2012 року. Проте, 13.02.2011 року помирає ОСОБА_6 та спадкоємцем його майна в 1/2 частині є його неповнолітня донька ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2013 року. Станом на 25.08.2012 року ОСОБА_4 не повернула позику. А тому на виконання взятого на себе зобовязання ОСОБА_4 повинна сплатити виниклий борг за договором позики в сумі 22150 гривень.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2014 року відмовлено ОСОБА_1, яка діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в задоволенні позову.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2, яка також діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просять апеляційну інстанцію скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що судом ухвалено рішення суду в супереч вимог норм матеріального та процесуального законодавства.

В ході апеляційного розгляду апелянти ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_5, підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити таку з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_4 заперечила, вимоги скарги, оскільки позичкові грошові кошти повернула покійному ОСОБА_6, що підтверджується наявністю в неї боргового документа.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що саме з відповідачкою був укладений договір позики, так-як світлокопія такого не стверджує, що позичальником є відповідачка і неможливо визначити ініціали нотаріуса, що посвідчував договір. Не надано доказів родинного звязку між ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_5.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є передчасним.

З наданої апелянткою в судовому засіданні апеляційної інстанції світлокопії дубліката Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року вбачається, що такий укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7.

А згідно повторного Свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 112230 від 01.10.2008 року, матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, а.с. 32.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 предявила суду оригінал Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 1270. Як пояснила відповідачка, наявність оригіналу боргового документу в неї є свідченням виконання нею свого зобовязання перед покійним ОСОБА_6, яке виконала у грудні місяці 2010 року на прохання покійного у звязку з потребою в грошових коштах на лікування.

Дослідивши зміст Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року, зокрема п. 17, колегія суддів встановила, що цей договір складено та нотаріально посвідчено у двох примірниках. Один з яких призначений для Позикодавця і після повного виконання Позичальником зобовязання за цим договором зобовязується передати цей примірник Позичальнику з відміткою про одержання грошей. А у випадку неможливості повернення боргового документа, вказати про це у розписці, яку повинен видати Позичальнику. Другий примірник призначений для зберігання у справах приватного нотаріуса.

Відповідно до вимог статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою.

Борговий документ не містить відмітки Позикодавця (ОСОБА_6Л.) про одержання грошей як це передбачено умовами договору, а також дана обставина не відповідає вимогам наведених нормам.

Згідно вимоги ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. А ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За цих обставин, відсутня підстава для твердження, що Позичальник (ОСОБА_4В.) виконала зобовязання належним чином по поверненню позичених грошових коштів як того вимагають умови Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року не дивлячись на те, що в неї перебуває оригінал боргового документу. І разом з цим ОСОБА_4 не надала окремої розписки, виданої ОСОБА_6 на підтвердження одержання ним грошових коштів на виконання зобовязання.

Слідуючи приписам ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторони договору домовились, що за користування грошовими коштами Позичальник буде сплачувати щомісячно відсотки у фіксованому розмірі в сумі 450 грн., що передбачено п. 6 Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року.

Доказів того, що ОСОБА_4 щомісячно сплачувала ОСОБА_6 відсотки у сумі 450 грн. матеріали справи не містять.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2013 року неповнолітня ОСОБА_3 є спадкоємцем майна покійного ОСОБА_6 в 1/2 частці, а.с. 7.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 належить право в порядку спадкування на 1/2 частку в сумі 23670 гривень позики, що становить 11835 гривень і у сумі 17550 гривень відсотків за користування позикою, що становить 8775 гривень. А всього має право на суму 20610 (11835 + 8775) гривень в порядку спадкування.

Вимога же про стягнення 2000 гривень пені за прострочення виконання зобовязання з 25.08.2012 року не підлягає задоволенню. Оскільки, п. 7 Договору позики грошових коштів від 25.08.2010 року на який посилається позивач не передбачає стягнення пені, а тільки йдеться про право вимагати повернення несплаченої позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки від простроченої суми. Таких вимог, позивач не заявляла до відповідача.

За наведених обставин, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним, а тому підлягає скасуванню на підставі пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Виходячи з цього, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому, підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_3 351,20 (229,40 + 121,80) гривень судового збору, а.с. 15, 44.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2, яка також діє від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 задоволити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2014 року, скасувати та ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 20610 гривень та на користь держави 351,20 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ____________________

____________________