Справа № 431/3782/14-ц
Провадження 2/431/1376
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Озерова В.О.,

при секретарі Дубініній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлової квартири недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлової квартири недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, у якому просить суд визнати недійсним договір дарування житлової квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Карпенко І.В. 28.12.2007 року за реєстровим № 2085 укладений ним та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якої та в її інтересах, як законний представник, діє її мати ОСОБА_2; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 грудня 2007 року року приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Карпенко І.В. був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 2085, згідно якого він передав, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якої та в її інтересах, як законний представник, діє її мати ОСОБА_2 прийняла у власність вищевказану квартиру. Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 16330421 від 18.10.2007 року, реєстраційний номер 206923090 видане КП «Біловодське БТІ» в Луганській області вартість спірної квартири складає 15 627,66 грн. Вищевказаний правочин повинен бути визнаний недійсним, а стороні повернуто у первинний стан, у зв'язку з тим, що оспорюваний договір дарування фактично скрив реальну угоду, яка була укладена між позивачем та відповідачем. Так у момент вчинення оспорюваного правочину відповідач власноруч написала розписку від 28.12.2007 року позивачу про наступне: відповідач зобов'язалася сплатити позивачу грошові кошти відповідно до реальної її ринкової вартості квартири в розмірі 10 000 доларів США. Оплату сторони домовилися провадити частинами та відповідач зобов'язалася здійснити повний (кінцевий) розрахунок в строк до 01 листопада 2014 року. Всупереч досягнутим домовленостям між сторонами, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та в установлений строк до 01.11.2014 року не здійснила жодної проплати. Таким чином позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а укладений правочин має бути визнаний судом недійсним, так як мають істотне значення помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З роз'яснення, що викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Для захисту своїх прав позивач вважає за необхідне звернутися до суду із відповідним позовом про визнання договору дарування житлової квартири недійсним та визнання права власності не нерухоме майно.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. В своїй письмовій заяві позов визнала у повному обсязі, просить суд розглянути справу у її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами.

28 грудня 2007 року року приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Карпенко І.В. був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 2085, згідно якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 від імені якої та в її інтересах, як законний представник, діє її мати ОСОБА_2 прийняла у власність вищевказану квартиру.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 16330421 від 18.10.2007 року, реєстраційний номер 206923090 видане КП «Біловодське БТІ» в Луганській області вартість спірної квартири складає 15 627,66 грн.

Вищевказаний правочин повинен бути визнаний недійсним а сторони повернуто у первинний стан, у зв'язку з тим, що оспорюваний договір дарування фактично скрив реальну угоду, яка була укладена між Позивачем та Відповідачем. Так у момент вчинення оспорюваного правочину Відповідач власноруч написала розписку від 28.12.2007 року Позивачу про наступне:

- відповідач зобов'язалася сплатити Позивачу грошові кошти відповідно до реальної її ринкової вартості квартири в розмірі 10 000 доларів США. Оплату сторони домовилися провадити частинами та Відповідач зобов'язалася здійснити повний (кінцевий) розрахунок в строк до 01 листопада 2014 року.

Всупереч досягнутим домовленостям між сторонами, Відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та в установлений строк до 01.11.2014 року не здійснила жодної проплати.

Таким чином Позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а укладений правочин має бути визнаний судом недійсним, так як мають істотне значення помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З роз'яснення, що викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до абз. 2 ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину , а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно статті 16 ЦК України «Захист цивільних прав та інтересів судом»:

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У зв'язку з вищевикладеним позов підлягає повному задоволенню.

На підставі ст.ст. ст. ст. 15, 16, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, абз. 2 ч.1 ст. 216, п. 6 ч.1, ст. ст. 328, 392, 717 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 174, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлової квартири недійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування житлової квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Карпенко І.В. 28.12.2007 року за реєстровим № 2085 укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 від імені якої та в її інтересах, як законний представник, діє її мати ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров