Справа № 200/7683/14-ц
Провадження № 2/200/2552/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок розголошення персональних даних, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила суд стягнути з відповідача на її користь суму у розмірі 324 грн. за завдану матеріальну шкоду та суму у розмірі 25 000 грн. за завдану моральну шкоду, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31.08.2013 року вона звернулася до нотаріальної контори у м. Полтава з метою продажу належної їй квартири у АДРЕСА_2, зібравши усі необхідні документи та провівши необхідні платежі. На запит нотаріуса відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було виявлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника від 24.05.2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що зареєстровано на ім'я ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1,що проживає за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що вказаний у постанові код повністю відповідає ідентифікаційному номеру позивача, їй було відмовлено у проведенні продажу квартири, в результаті чого вона понесла значні моральні та матеріальні збитки. Свої особисті документи, а саме паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера позивач ніколи не втрачала, не повідомляла відомості та не передавала іншим особам. На її письмові звернення до ДПІ у м. Полтава, їй було повідомлено, що надання інформації щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків на запити виконавчої служби не передбачено законодавством, а до ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська - що жодних запитів на отримання РНОКПП на прізвище ОСОБА_3 вони не отримували, і, відповідно, жодної інформації не надавали. З відповіді ГУ УДВС у Дніпропетровській області позивач зрозуміла, що до Ленінського ВДВС ДМУЮ надійшла заява ПАТ «Дніпрогаз» щодо примусового виконання виконавчого документа про стягнення коштів зі ОСОБА_3, в якій стягувачем було зазначено індивідуальний номер боржника. Таким чином, позивач вважає, що ПАТ «Дніпрогаз» незаконним шляхом заволодів її РНОКПП та здійснив його розголошення органам ВДВС, чим їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 324 грн., оскільки квитанції на вказану суму, сплачені її чоловіком в ПАТ «Банк Перший» за послуги нотаріуса, залишилися невикористаними. Також позивач вважає, що своїми діями ПАТ «Дніпрогаз» спричинив їй і моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., яка полягає в тому, що вона витратила чимало часу та коштів на пошуки покупця для даного виду нерухомості, здійснила оформлення всіх необхідних для продажу документів, але не змогла купівлю-продаж належної їй квартири 31.08.2013 року через арешт майна. Покупець квартири звинуватив її у непорядності і взагалі відмовився від правочину. Кошти від продажу квартири позивач мала намір терміново надіслати своєму повнолітньому сину з метою придбання нерухомості у м. Києві, де він працює, та через те, що цей правочин не відбувся, синові до цього часу доводиться винаймати житло. Все це створило певну нервову напругу в сім'ї позивача, часто виникали сварки між нею, чоловіком та сином на цьому грунті. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права та просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як встановлено судом, позивач 31.08.2013 року звернулася до нотаріальної контори у м. Полтава з метою продажу належної їй квартири у АДРЕСА_2.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 31.08.2013 року, на невизначене майно та все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, код НОМЕР_2, АДРЕСА_1, накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 від 24.05.2012 року.

Як вбачається з відповіді Державної податкової інспекції у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області від 18.09.2013 року вих. № 2808/3/16-01-18-04-28, надання районними органами Міндоходів інформації про РНОКПП громадян на запити виконавчої служби не передбачено законодавством. Також позивачу було запропоновано звернутися до Ленінського ВДВС ДМУЮ для з'ясування джерел отримання її РНОКПП державним виконавцем, який заносив дані до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна /а.с.14/.

Відповідач ПАТ «Дніпрогаз» надав заперечення на дану позовну заяву, в яких заперечує проти позову, позовні вимоги не визнає в повному обсязві з огляду на наступне. 12.07.2011 року ПАТ «Дніпрогаз» отримало судовий наказ № 2н-76/2011, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, який набрав чинності 21.06.2011 року про стягнення на користь ПАТ «Дніпрогаз» з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, які проживають за адресою : АДРЕСА_1, про сплату боргу за спожитий природний газ в сумі - 764,22 гривень, та судовий збір в сумі 55,50 гривень. 01.08.2011 року ПАТ «Дніпрогаз» було подано заяву до Ленінського ВДВС ДМУЮ про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення зі ОСОБА_3 боргу та судових витрат на загальну суму 819,72 грн. У зв'язку з відсутністю рухомого та нерухомого майна у ОСОБА_3 та інших боржників виконавчий документ - судовий наказ 02.12.2011 року було повернуто на підставі ст 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 16 цього Закону порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця бази щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем бази здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю бази забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Відомості про особисте життя фізичної особи не можуть використовуватися як чинник, що підтверджує чи спростовує її ділові якості.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частини другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня2012 року №2-рп/2012 (справа №1-9/2012) надано офіційне тлумачення які дані про фізичну особу є конфіденційними.

В аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Враховуючи, що ПАТ «Дніпрогаз» було подано заяву до Ленінського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу та судових витрат, на підставі заяви державним виклонавцем було відкрито виконавче провадження, однак в постанові про відкриття виконавчого провадження відсутній ідентифікаційний номер ОСОБА_1, що дає підстави вважати, що у ПАТ «Дніпрогаз» відсутня інформація щодо ідентифікаційного номеру позивача, а тому він і не розголошував персональні дані позивача.

Окрім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність шкоди, протиправної поведінки та вини відповідача, тобто розголошення персональних даних позивача, відсутні. Доводи про спричинення моральної шкоди, викладені позивачем, є безпідставними й необгрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, в силу того позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить думки про недоведеність вимог позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки з наданих суду доказів встановлено факт правомірності дій відповідача у даній ситуації, а доводи позивача по суті заявлених вимог не знайшли свого підтвердження, спростовуються фактичними обставинами справи.

Таким чином, суд вважає неможливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Згідно ст.. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача та не відшкодовувати.

Керуючись ст. ст.3. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок розголошення персональних даних - відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова