Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Шаповалової І.С.

при секретарі судового засідання Дробот О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про признання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зазначеного позову вказав, з 04 липня 1981 року по 07 липня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. 22 вересня 1997 року позивач зареєстрував відповідачку у домоволодінні №262 по вулиці Пролетарській в місті Павлограді Дніпропетровської області. У липні 2012 року відповідачка вивезла усі особисті речі із домоволодіння № 262 по вулиці Пролетарській в місті Павлограді Дніпропетровської області та виїхала із даного домоволодіння.

Відповідач та позивач, разом не проживають, спільного побуту не ведуть, відповідач не несе зобовязання по сплаті послуг за користування будинком. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника будинку за адресою м. Павлоград вул.. Пролетарська №262.

Позивач та його представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, суду пояснили, що відповідач дійсно не проживала в домоволодінні по вул.Пролетарська 262 в м.Павлограді в період часу з липня 2013 року по лютий 2014 року, однак має намір і бажання проживати в домоволодінні, а тому просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник виконкому надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника та покладається у вирішенні справи на розсуд суду (а.с.32).

Третя особа представник Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області належним чином сповіщений про день та час слухання справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожен окремо суду пояснили, що подружжя ОСОБА_2 дійсно проживало в домоволодінні №262 по вул.Пролетарській в м.Павлограді. Після того, як їх шлюб було розірвано, через деякий проміжок часу, приблизно влітку-восени 2012 року, ОСОБА_2 з власної волі без примусу з боку позивача виїхала з домолодіння.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, 10 липня 1997 року рішенням № 578 від 01 червня 2007 ради народних депутатів виданий дозвіл на будівництво, та виділення земельної ділянки №833 від 27 вересня 1991 року. З 04 липня 1981 року по 07 липня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. 22 вересня 1997 року позивач зареєстрував відповідачку у домоволодінні №262 по вулиці Пролетарській в місті Павлограді Дніпропетровської області.

У липні 2012 року відповідачка вивезла усі особисті речі із домоволодіння № 262 по вулиці Пролетарській в місті Павлограді Дніпропетровської області та виїхала із даного домоволодіння.

Відповідно до акту квартального комітету №19 м. Павлограда Дніпропетровської області від 31 серпня 2013 року встановлено, що відповідач у липні 2013 рок вивезла усі свої речі з будинку № 262 по вул.. Пролетарській м. Павлограда Дніпропетровської області. З того часу і до лютого 2014 року ОСОБА_2 не проживала за даною адресою (а.с. 12).

Судом встановлено, що ніяких особистих речей відповідача в будинку немає, витрат по утриманню житла вона не несе, має на праві власності інше житло та не є членом сімї позивача. В лютому 2014 року позивач повернулась проживати в домоволодіння в звьязку з наявністю в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовів до неї про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про усунення перешкод в користуванні житлом.

Суд критично ставиться до пояснень сторони відповідача з того приводу, що вона не проживала в спірному домоволодінні з липня 2013 року по лютий 2014 року, в звязку з наступним.

Так відповідачем до матеріалів справи долучено довіку №447 від 26 березня 2014 року про те, що вона з 22 травня 2013 року по теперішній час отримує допомогу по догляду за людиною похилого віку (а.с.58). При цьому, суд звертає увагу на положення Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. № 558 , відповідно до якого такий вид допомоги призначається за умови, що людина похилого віку потребує постійного догляду. Таким чином, наявним в матеріалах справи документом, спростовуються вищевказані твердження відповідача.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члені його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин більше 6 місяців, то цей строк може бути подовжений наймодавцем по заяві відсутніх. Відповідач не звертався з заявою про подовження зберігання на ним жилого приміщення понад 6 місяців у зв'язку з поважністю не проживання.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 125, 208-210, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування домоволодінням №262 по вул. Пролетарській м. Павлограда Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. С. Шаповалова