Справа № 727/2146/14-ц
Провадження № 2/727/788/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року. Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Дудакова С.Є.

при секретарі - Никорчук Б.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника прокуратури

Чернівецької області - ОСОБА_2

представника Державної казначейської

служби України - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі прокуратури Чернівецької області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу , -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 22 січня 2008 року він був затриманий слідчим прокуратури Шевченківського району м.Чернівці ОСОБА_5 в порядку ст.. 115 КПК України по підозрі у вчиненні злочинів передбачених ст..ст.27, 191 ч.5, 27, 364 ч.2 КК України, оскільки відносно нього 17 січня 2008 року було порушено кримінальну справу за вказаними статями і 25 січня 2008 року Шевченківським райсудом м.Чернівці йому було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 1 лютого 2008 року йому було пред»явлено обвинувачення, відповідно до якого він нібито за попередньою змовою групою осіб шляхом зловживання службовим становищем вчинив заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах.

Вказував, що 9 липня 2008 року заступником прокурора Чернівецької області Васильчуком О.К. був затверджений обвинувальний висновок, відповідно до якого він обвинувачувався по ст..ст. 191 ч.5, 27 ч.5, 368 ч.2, 27 ч.2, 366 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України і 19 вересня 2009 року був винесений вирок, яким його було визнано винним по вказаних статтях КК України, та засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційним судом Чернівецької області даний вирок був залишений без змін, а ухвалою Верховного суду України від 9 вересня 2010 року вирок Першотравневого райсуду був скасований і справа була повернута на новий судовий розгляд.

Також вказував, що від несправедливого звинувачення у вчиненні тяжких злочинів, від постійного тиску органів слідства на нього, неодноразових допитів та проведення інших слідчих дій, від думок про сім»ю, яка залишилася без голови сімейства та коштів на існування, перебуваючи в СІЗО, він захворів на ряд захворювань.

16 квітня 2010 року Шевченківський райсуд м.Чернівці виніс постанову відповідно до якої невідбутий ним строк покарання було замінено на більш м»який і з СІЗО він був звільнений 23 квітня 2010 року. 27 квітня 2010 року він влаштувався на роботу і з його заробітку щомісячно в дохід держави відраховувалося 20%. Справа була направлена в Першотравневий райсуд м.Чернівці і 22 вересня 2011 року її було направлено прокурору Чернівецької області для проведення додаткового розслідування. На цю постанову прокуратурою Чернівецької області було подано апеляцію і ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області справа була передана до Новоселицького районного суду Чернівецької області, яка там розглядалася тривалий час і він з»являвся на всі 17 засідань. Загальна вартість грошовий коштів, витрачених ним на оплату проїзду до м.Новоселиця та у зворотньому напрямку складає 297,84 грн. Відтак постановою Новоселицького райсуду Чернівецької області 15 листопада 2012 року справа відносно нього була направлена прокурору Чернівецької області на дорозслідування. Дана справа була направлена прокуратурою до СУ УМВСУ в Чернівецькій області для подальшого розслідування і 18 квітня 2013 року справа надійшла до відділу розслідувань ОВС та злочинів вчинених ОГ, ЗО СУ УМВСУ в Чернівецькій області для проведення додаткового розслідування і відомості по вказаній справі були внесені до ЄРДР.

Також вказував, що 22 грудня 2009 року відносно нього було порушено кримінальну справу по ст..27 ч.5, ст. 364 ч.2, ст.. 27 ч.5, ст..368 ч.2 КК України. 22 грудня 2009 року його притягнуто як обвинуваченого по цій справі і 23 грудня 2009 року Першотравневий райсуд м.Чернівці прийняв постанову про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 21 травня 2010 року ст..слідчим прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 була винесена постанова відносно якої кримінальна справа була закрита в частині відносно ОСОБА_4 у зв»язку з відсутністю в його діях складу злочинів.

Вказував, що він перебував під кримінальним переслідуванням з 22 січня 2008 року по 27 листопада 2013 року, з яких 2 роки 3 місяці та 1 день знаходився в СІЗО і внаслідок цього його сім»я зазнала великих страждань, його законне право на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини у вчиненні будь-яких протиправних дій були порушені, внаслідок чого мала місце суттєва зміна режимного життя, виникли великі проблеми як психологічного, морального характеру, так і матеріального характеру. Внаслідок протиправних та незаконних дій по відношенню до нього його сім»я була зруйнована і 30 січня 2013 року Кіцманським райсудом Чернівецької області його шлюб з ОСОБА_7 був розірваний. На даний час він самостійно виховує сина, бо дружина після розлучення покинула їх.

Також посилався на проблеми фінансового характеру, які виникли у нього та його дружини в зв»язку з оформленням кредитів, накладення арешту на майно.

Посилаючись на вимоги ст.ст.23, 55, 56, 62, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, просив стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 1686,08 грн. суму відрахувань здійснених з його заробітку до державного бюджету відповідно до постанови Шевченківського райсуду м.Чернівці від 16 квітня 2010 року 1388, 24 грн. та суму витрачену на оплату проїзду до м.Новоселиця 297,84 грн. та у відшкодування моральної шкоди 20 000 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, пославшись на обставини, вказані у позовній заяві і пояснив, що дійсно мали та мають місце обставини, вказані позивачем в позовної заяві. Щодо відшкодування матеріальної шкоди - є письмові докази, а визначення грошової суми у відшкодування моральної шкоди він залишив на розсуд суду.

Йому відомо, що на даний час відносно ОСОБА_4 зареєстроване кримінальне правопорушення в ЄРДР, розслідування може проводитися протягом значного часу, а позивач довгий час перебував незаконно в СІЗО, а тому у нього є право вимагати відшкодування завданої йому шкоди.

Представники прокуратури Чернівецької області та Державної казначейської служби України позов не визнали, дали з цього приводу свої пояснення та подали до суду свої письмові заперечення, в яких обґрунтовують свою правову позицію стосовно предмету, змісту та ціни позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що дійсно мали місце обставини, вказані позивачем в позовній заяві, що стверджене копіями повісток Новоселицького райсуду Чернівецької області відносно явки ОСОБА_4 до Новоселицького райсуду Чернівецької області, постанов про накладення арешту на майно від 21 січня 2008 року, від 21 березня 2008 року, постанови про порушення кримінальної справи від 17 січня 2008 року, постанови про накладення арешту на майно від 20 січня 2010 року, постанови судді Першотравневого райсуду м.Чернівці від 23 грудня 2009 року, постанови ст..слідчого прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 від 21 травня 2010 року, постанов цього ж слідчого від 22 грудня 2009 року, від 22 грудня 2009 року, постанови ст..слідчого прокуратури Першотравневого району м.Чернівці ОСОБА_8 від 27 січня 2010 року, рішень Кіцманського райсуду м.Чернівці від 16 грудня 2008 року, від 9 грудня 2009 року, від 30 січня 2013 року, від 30 жовтня 2013 року, протоколу накладення арешту на майно від 21 березня 2008 року, ухвали колегії суддів Судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2010 року, постанови судді Шевченківського райсуду м.Чернівці від 25 січня 2008 року, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22 січня 2008 року.

Саме за наявності вказаних обставин суд і дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

Крім того, такий висновок суду ґрунтується на вимогах ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в якому наведений вичерпний перелік випадків, умов, та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а також визначено органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові та пов»язані з цим обов»язки зазначених органів.

Так, п.1 ст.1 цього Закону встановлено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок «незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи, та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян», а ч.1 ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим законом виникає у випадках постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, відмови у порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи про адмінправопорушення.

Крім цього, з п.4 Положення про застосування цього закону, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, як на даний час, так і на час пред»явленя позову, остаточного рішення відносно ОСОБА_4 не прийнято, зареєстроване та триває досудове розслідування по кримінальному провадженню відносно нього, що унеможливлює застосування положень законодавства щодо відшкодування позивачу шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, що є однією з підстав для відмови у позові.

Крім того, відповідно до ст.. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адмінстягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, або суду.

Разом з цим, слід зазначити, що ч.1 ст.60 ЦПК України закріплено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в ході судового розбирання, позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, посилається на погіршення стану здоров»я, душевні хвилювання, негативний вплив на його честь, гідність та ділову репутацію внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під вартою, однак ці його доводи є неспроможними доказами у даній справі через не доведення факту незаконності притягнення його до відповідальності, що обов»язковою передумовою для здійснення відшкодування на підставі ст.. 1176 ЦК України. Крім того, позивачем не надано належних доказів щодо погіршення стану його здоров»я саме під час перебування в СІЗО, які б підтверджували причинно-наслідковий характер набутих хвороб під час притягнення до відповідальності чи перебування під вартою, а наявні у нього хвороби вказані ним в позові, можуть бути спадковими, хронічними, віковими, або набутими внаслідок його шкідливих звичок.

Також позивачем не надано будь-яких доказів негативного впливу на його честь, гідність та ділову репутацію, факту його притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки право на відшкодування матеріальної шкоди також пов»язане з наявністю факту незаконності дій органу досудового розслідування, прокуратури чи суду, а невстановлення цього факту на даний час виключає можливість такого відшкодування.

Крім цього при вирішенні даного спору суд враховує те, що згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Керуючись статтями 23, 1167 ЦК України, ст..ст. 1, 2, 3, 4, 5 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», 10, 60, 212 ЦПК України суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до держави Україна в особі прокуратури Чернівецької області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський райсуд м.Чернівці протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: