У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород матеріали позову за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2013 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу в справі за позовом ОСОБА_1 до Комітету місцевого самоврядування мікрорайону Доманинці про зобовязання вчинити певні дії по наданню ритуальних послуг, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2013 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати ухвалу суду, та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Мотивує свої вимоги тим, що ухвала суду постановлена в порушення вимог норм процесуального законодавства, а тому вважає її незаконною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та вивчивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дана скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 листопада 2013 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Та 03.12.2013 року ОСОБА_1 на усунення вимог зазначених в ухвалі судді подав лист із доводами своїх вимог, а.с. 12.

Проте вважаючи, що позивач фактично не усунув недоліки зазначені в ухвалі суддя-доповідач постановив ухвалу від 05.12.2013 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повернувши її позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у підтвердження вчинення усного правочину не було долучено до матеріалів справи квитанцію, товарний чи касовий чек, талон, або інший документ; не сплачено судовий збір; позовна заява не містить обґрунтування вимог у порядку ЗУ Про захист прав споживачів; відсутні посилання на норми процесуального та матеріального права.

Однак, до таких висновків суд першої інстанції дійшов у супереч вимог норм процесуального права.

За змістом ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Дослідивши позовну заяву, колегія суддів установила, що така відповідає вимогам ч. 2 ст. 119 ЦПК України. А п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання стосовного того, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, твердження суду першої інстанції, що позовна заява не містить обґрунтування вимог у порядку ЗУ Про захист прав споживачів й відсутні посилання на норми процесуального та матеріального права не знайшло свого підтвердження.

Стосовно тверджень суду про те, що в підтвердження вчинення усного правочину не було долучено до матеріалів справи квитанцію, товарний чи касовий чек, талон або інший документ, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до розяснень зазначених в абзаці 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції - подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Та разом із цим, позивачем додано до позовної заяви світлокопії листів від 29.10.09р. і 11.11.09р., які стосуються обставин, якими обґрунтовував вимоги, а.с. 2.

Таким чином, визнання позовної заяви неподаною і повернення її також із цих підстав не знайшло свого підтвердження.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що правовідносини між сторонами випливають з обставин повязаних із необхідністю вчинити певні дії по наданню ритуальних послуг, шляхом підтвердження виділення місця для родинного поховання на кладовищі. Виходячи із цього, обставини справи стосуються надання позивачу за його бажанням ритуальних послуг.

Виходячи з вимог п. 7 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав.

Отже, вимога суду про необхідність сплатити позивачем судовий збір, виходячи з обставин справи не є правомірним.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про визнання заяви неподаною та повернення її позивачу не дотримано вимог процесуального закону, а тому, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з поверненням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження в справі.

Зважуючи на наведене та керуючись статтями 307, 312, 314 і 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2013 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу скасувати, а матеріали позову повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : __________________

__________________