АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/638/14 Справа № 419/3092/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі Горецькій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними, -

встановила:

В жовтні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів солідарно на його користь заборгованість по кредитному договору. 06 червня 2012 року до суду звернулися з зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Правобережне відділення № 6719 про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України строкову суму основного бору за кредитом у розмірі 1 173 215 грн. 32 коп., прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 82 518 грн. 33 коп., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 680 968 грн. 99 коп., пеню за порушення строків платежів у розмірі 190 301 грн. 77 коп., неустойку згідно п. 5.4 кредитного договору у розмірі 502 грн. 29 коп., а всього 2 127 506 грн. 70 коп.; стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України судові витрати у розмірі по 1 609 грн. 50 коп. з кожного окремо. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду та просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Правобережне відділення № 6719 та ОСОБА_3 було укладено Договір про іпотечний кредит № 884/1, згідно якого остання отримала кредит в сумі 157 114 доларів США строком на 240 місяців (а.с.26-29). Згідно даного кредитного договору ОСОБА_4 зобовязалася щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі 2 057 доларів США (а.с. 30). Даний кредитний договір передбачав останнє погашення кредиту не пізніше 05.08.2025 року (а.с. 26-29).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 та позивачем 06.08.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_5 за реєстровим номером № 1769, згідно умов якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17-23). Цього ж дня було накладено заборону на відчуження вказаної в Іпотечному договорі квартири, що належить позивачеві до повного виконання взятих на себе зобовязань, забезпечених Кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не виконувала вказані в Кредитному договорі зобовязання, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 11.06.2012 року складалася з наступного (згідно курсу НБУ станом на 11.06.2012 року): 1 173 215 грн. 32 коп. строкова сума основного боргу за кредитом; 82 518 грн. 33 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 680 968 грн. 99 коп. прострочені відсотки за користування кредитом; 190 301 грн. 77 коп. пеня 0,04 % за порушення строків платежів; 502 грн. 29 коп. неустойка в розмірі 0,04 % згідно п. 5.4 кредитного договору; 44 732 грн. 15 коп. неустойка в розмірі 5 % згідно укладеного іпотечного договору; 73 223 грн. 29 коп. штраф у розмірі 10 % згідно п. 7.2 укладеного іпотечного договору; 1 100 грн. витрати за оцінку арештованого майна від 06.10.2010 року; 2 200 грн. витрати за вчинення виконавчого напису № 834 від 20.08.2010 року, а загальна сума становить 2 248 762 грн. 14 коп. (а.с. 123).

В забезпечення виконання зобовязання по Кредитному договору № 884/1а, 06.08.2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній прийняв на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком за виконання зобовязань громадянкою ОСОБА_3

Згідно п. 5.2. Договору про Іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (а.с.106).

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість, яка складається з наступного: 1 173 215 грн. 32 коп. строкова сума основного боргу за кредитом; 82 518 грн. 33 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 680 968 грн. 99 коп. прострочені відсотки за користування кредитом; 190 301 грн. 77 коп. пеня 0,04 % за порушення строків платежів; 502 грн. 29 коп. неустойка в розмірі 0,04 % згідно п. 5.4 кредитного договору, а всього 2 127 506 грн. 70 коп. керуючись ст. ст.554, 575, 589, 592 ЦПК України, ст.12 Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів неустойки в розмірі 5 % згідно п. 7.3 укладеного іпотечного договору (44 732 грн. 15 коп.), штрафу у розмірі 10 % згідно п. 7.2 укладеного іпотечного договору (73 223 грн. 29 коп.), керуючись ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 7.2 та 7.3 укладеного іпотечного договору (а.с. 22) зазначено, що у випадку невиконання або не належного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3 цього договору Іпотекодавець сплачує на користь Іпотекодержателя штраф та неустойку. Згідно до п. 3.3 цього договору Іпотекодавець зобовязаний виконувати 12 вимог, а саме: використовувати предмет іпотеки відповідно до його цільового призначення, без згоди Іпотекодержателя не відчужувати, не міняти предмет іпотеки та інші вимоги. Позивачем а ні у позовній заяві, а ні у судовому засіданні на надано належних та допустимих доказів того, за невиконання яких саме вимог п. 3.3 до відповідачів застосовуються відповідальність у вигляді нарахування штрафу та неустойки, передбачених п.п. 7.2 та 7.3 цього договору.

Суд першої інстанції відмовляючи у вимогах позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідачів витрат за вчинення виконавчого напису № 834 від 20.08.2010 року в розмірі 2 200 грн. та витрат за оцінку арештованого майна від 06.10.2010 року (1 100 грн.), прийшов до вірного висновку, що вони не підлягають задоволенню у звязку з тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року (а.с. 132-137) виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому витрати за його вчинення стягнутими бути не можуть.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що вимоги відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в якому вони просили суд визнати недійсним та таким правочином, що фактично не було вчинено - договір про іпотечний кредит № 884/1 від 06.08.2008 року; визнати недійсним іпотечний договір від 06.08.2008 року; виключити з реєстру іпотек запис за № 1769, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_2; зняти заборону відчуження зазначеної в договорі іпотеки від 06.08.2008 року квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3, про що вчинено запис в реєстрі за № 1770; визнати недійсним Договір поруки № 884/1а від 06.08.2008 року, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Оскільки позивачі за зустрічним позовом оскаржуючи вищеперераховані договори посилалися на те, що ОСОБА_3 не маючи спеціальних знань у сфері юриспруденції припустилася помилки, уклавши Іпотечний договір, на укладання якого взагалі не мала права у відповідності до ст. 210, ч. 4 ст. 334, та ст. 657 ЦК України. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 визначено обставини, щодо яких помилилася сторона, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, які вчиняються під впливом помилки належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність помилки повинна бути доведена особою, яка діяла під її впливом. Правочини, вчинені під впливом помилки, що має істотне значення, є недійсними, оскільки не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом помилки. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

Згідно статті 546 ЦК України застава є одним із видів забезпечення виконання зобовязання. Іпотекою є застава нерухомого майна (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Згідно Закону України про «Про іпотеку», Іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, ОСОБА_3 підписуючи вказаний договір була ознайомлена, що він називається саме договором іпотеки, його предметом є квартира № 95 по вул. Громова в м. Дніпропетровську. Крім того, позивачам за зустрічним позовом було відомо і зрозуміло, що договір іпотеки та договір поруки укладаються в рахунок забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх кредитних зобовязань, які повинні були виконуватися належним чином.

Вищезазначеним Іпотечним договором передбачено (а.с.17-23), що у відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Договір передбачає, що на вказаний предмет іпотеки може бути звернуто стягнення, на підставах передбачених законодавством України. Пункт 6 договору присвячений порядку звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.21).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що посилання позивачки за зустрічним позовом на неуважне ознайомлення із текстом підписуваного нею договору іпотеки чи не в повній мірі розуміння його значення та наслідків не приймаються судом, оскільки такі, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки протягом всього часу розгляду справи в суді позивачі за зустрічним позовом не надали жодного доказу на підтвердження обставин щодо недійсності договору про іпотечний кредит № 884/1 від 06.08.2008 року, Іпотечного договору від 06.08.2008 року та Договору поруки № 884/1а від 06.08.2008 року укладених між сторонами, а тому суд першої інстанціцї прийшов до правильного висновку, що правові підстави для задоволення вимог про визнання їх недійсними відсутні. З огляду на вище викладене, відсутні також законні підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та виключення (вилучення) з Державного реєстру іпотек запису № 1769.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді