Провадження №2/522/2850/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Єршової Л.С.,

при секретарях Бондаревій Є.П., Громові А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» про визнання нікчемним договору в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг та зобов'язання провести перерахунок, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Інфокс» про визнання нікчемним договору п.3.4.4 в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг та зобов'язання провести перерахунок за період фактичного ненадання послуг, а саме: з 16.04.2011 р. по 27.02.2013 р. за договором, та зарахувати здійсненну у цей час сплату в якості авансового платежу за послуги за договором на особистий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2013 р. ним було подано заяву з вимогою, у відповідності до пп.1 п.29 і пп.14, 19 п.32 Постанови Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 р., зробити перерахунок оплати фактично невикористаних послуг з холодного водопостачання і водовідведення за період знаходження в Одеському ОСІ. На вказану заяву позивачем була отримана відповідь № 1832/7/04 від 12.09.2013 р., якою йому було відмовлено у проведенні перерахунку на підставі того, що документи, підтверджуючі зміну кількості тих, що проживають та ін. подаються «Споживачем» в місячний термін з моменту виникнення змін. Проте, Постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 р. не регламентуються терміни подачі документів, підтверджуючих тимчасову відсутність споживачів. Така вимога прописана в п.3.4.4 типового «Договору про надання послуг з постачання холодної води, водовідведення холодної води, водовідведення гарячої води», що укладається між ТОВ «ІНФОКС» і населенням. Позивач вважає, що п.3.4.4 Договору є нікчемним, оскільки суперечить вимогам ч.ч.1, 2 і п.п.2, 16 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважатися справедливим, оскільки не враховує всіх обставин, які виникають або можуть виникнути у споживача, і порушує заборону на примус споживача набувати продукцію, яку він не потребує, визначений абзацом 2 ч.2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.3 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» даним пунктом «Договору» порушуються права споживачів, оскільки ТОВ «ІНФОКС» є монопольним постачальником послуг з водопостачання і водовідведення, та відмовитися від них, з причини деяких умов не виявляється можливим, проте цей пункт «Договору» надає можливість постачальникові послуг не робити перерахунок оплати за фактично не надані послуги. Позивач вказує, що відповідно до довідки Ф1 він проживає один, а тому члени сім'ї не мали можливості вживати і сплачувати за продукцію за «Договором». Оплату послуг ТОВ «ІНФОКС» здійснювала третя особа для запобігання виникнення заборгованості, проте вона не мала правових підстав звертатися в ТОВ «ІНФОКС» із заявою, передбаченою п.3.4.4 «Договору». При цьому, зазначає, що він не мав можливості вчасно звернутися з такою заявою, оскільки з 16.04.2011 р. знаходився під вартою, що є для нього обставиною непереборної сили, і, у відповідності до ч.1 ст.617 ЦК України, звільняє від відповідальності за порушення зобов'язань.

Позивач з'явився у судове засідання, підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому, 04.12.2013 року від відповідача надійшли заперечення на зазначену позовну заяву, у якій зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 не відносяться до жодного з передбачених законом способів захисту особистих прав. Пункт 3.4.4. договору передбачає, що у разі зміни кількості мешканців та інших змін, пов'язаних зі зменшенням чи збільшенням об'ємів водоспоживання, споживач зобов'язується у місячний строк з моменту виникнення змін письмово повідомляти про це та звернутись до "Виконавця" з підтверджувальними документами для звірки здійснених розрахунків, сплат, та перерахунку кількості спожитої води (довідкою про склад сім'ї). У разі, якщо "Споживач" вчасно не виконав вищевикладені вимоги "Виконавця" для перерахунку об'єму спожитої води внаслідок змінення кількості мешканців, наявності або припинення пільг та інших змін, пов'язаних зі зменшенням об'ємів водоспоживання або нарахуванням, "Виконавець" уточнює та вносить зміни у розрахунки тільки з початку поточного кварталу. За попередній період перерахунок не здійснюється. Також представник позивача послався на те, що діючим законодавством не передбачена нікчемність п.3.4.4 договору про надання послуг водоспоживання, укладеного між ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" та ОСОБА_1

Заслухавши думку позивача, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» про визнання нікчемним договору в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг та зобов'язання провести перерахунок, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово - комунальних послуг, які врегульовані Законом України « Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон) , статтями 20-21 якого визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Крім того, п.6 ч.1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 18-21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі-Правил ), встановлено, що плата за вказані послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За змістом пункту 29 цих Правил споживач має право на зменшення розміру плати , зокрема, у разі : надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено виникнення цивільних прав та обов'язків із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Як визначено статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг з постачання холодної води та водовідведення, які надаються ТОВ «Інфокс» за місцем його проживання:м. АДРЕСА_1.

З 26.04.2011 року по 27.02.2013 року позивач знаходився в Одеському ОСІ (а.с.5).

12 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок оплати фактично невикористаних послуг з холодного водопостачання і водовідведення за період знаходження в Одеському ОСІ.

Листом від 12 вересня 2013 року за № 1832/7/04 відповідачем було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку на підставі того, що документи, які підтверджують зміну кількості тих, що проживають та ін. подаються «Споживачем» в місячний термін з моменту виникнення змін (а.с.6).

Позивач пред'явив позов про визнання нікчемним п.3.4.4 договору в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг та зобов'язання провести перерахунок за період фактичного ненадання послуг, а саме: з 16.04.2011 р. по 27.02.2013 р. за договором, та зарахувати здійсненну у цей час сплату в якості авансового платежу за послуги за договором на особистий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 2, п.п. 2, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Таким чином, Закон установив недійсність, а не нікчемність, положень правочинів, які є несправедливими. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання нікчемним п.3.4.4 договору в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг задоволенню не підлягають.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків та способи їх захисту встановлені положеннями ст. ст. 11, 16 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Обраний позивачем спосіб захисту прав споживача шляхом зобов'язання провести перерахунок за період фактичного ненадання послуг за договором, недійсність положень якого прямо не встановлена законом та які не визнані судом недійсними, не передбачено чинним законодавством.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлено, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» про визнання нікчемним договору в частині строків подання заяви на перерахунок оплати послуг та зобов'язання провести перерахунок, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С. Єршова

22.01.2014