АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/7790/14 Головуючий 1-ої інстанції Скородєлова В.В.
Справа: №628/4400/13-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Коровіна С.Г.,

при секретарі Калюжній Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Купянського міжрайонного прокурора в інтересах Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області 12 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 Халед до Територіальної громади в особі виконкому Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі виконкому Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області, в якому просив визнати за ним право власності на корівник, розташований в с. Петропавлівка Куп'янського району Харківської області.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що на території Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області розташоване нежитлове приміщення - напівзруйнований корівник, площею 1749,2кв.м. При цьому позивач зазначає, що на протязі значного часу він користується цим корівником для своїх потреб, а саме він його ремонтує, прибирає, наглядає за ним. Вказане нерухоме майно не значиться у власності будь-якого підприємства або у громадян. Крім нього, ніхто корівник не використовує Цей корівник нікому не передавався у власність або в користування. Оскільки на теперішній час правочин у нотаріуса посвідчити неможливо через відсутність юридичної особи чи фізичної особи, яка б могла передати йому у власність це майно, тому позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на корівник, т.я. він постійно відкрито володіє ним.

У судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 М,Х. не з'явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи по суті заявлених вимог у його відсутність.

Відповідача - виконком Петропавлівської сільської ради Купянського району Харківської області про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, але його представник до суду не з'явився. Від голови сільради надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, в якому також міститься прохання про розгляд справ у відповідності до норм чинного законодавства України.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 Халед право власності на корівник, розташований в с. Петропавлівка, Куп'янського району Харківської області.

В апеляційній скарзі Купянський міжрайонний прокурор просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із змісту законодавства.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Також, згідно розяснень, які містяться п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий час відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, правовстановлюючі документи на які відсутні. При цьому в рішенні суду не зазначено жодних правових підстав задоволення позову та визнання за позивачем права власності - чи на підставі набувальної давності, чи на безхазяйну річ, чи з інших підстав.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він деякий час використовує нежитлові приміщення напівзруйнованого корівника, площею 1749,2кв.м, що знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Купянського району Харківської області.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу безперервного, відкритого використання цими приміщенями протягом якогось проміжку часу, хоча саме ознака безперервного, відкритого володіння нерухомим майном протягом десяти років, є основною підставою для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно розяснень, які містяться у п.11 постанови Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім того, при вирішенні питання про право власності в силу набувальної давності, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Між тим, при розгляді справи лише встановлено, що корівник у встановленому законом порядку не зареєстрований, а посилання на те, що цей корівник передавався як майновий пай колишнім членам КСП «Петропавлівське» ніякими доказами не підтверджено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний обєкт може бути визнаний власністю в порядку ст.328 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На порушення вимог ст.214 ЦПК України судом першої інстанції не повно зясовано обставин справи, а саме не перевірено, хто саме є власником або користувачем земельної ділянки зайнятою обєктом будівництва та чи підтверджуються права на земельну ділянку відповідними документами, передбаченими ст.126 ЗК України. Також не встановлено непереривність користування спірними приміщеннями позивачем на протязі десяти років, не встановлено чи не порушуються інтереси інших осіб прийняттям зазначеного рішення.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позивач відремонтував корівник за власні кошти та зробив їх придатними для подальшого використання. Однак, будь-яких доказів ким саме проводилась реконструкція, чи не було створено зовсім інший обєкт нерухомості за наслідками проведення «капітального ремонту», чи не підлягає в такому випадку розгляду справа з урахуванням ст.376 ЦК України, матеріали справи не містять.

Що стосується доводів викладених у запереченнях, які подані ОСОБА_1 на апеляційну скаргу міжрайонного прокурора стосовно пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, то ці доводи колегією суддів не приймаються.

Якщо встановлений законом процесуальний строк було пропущено, суд може визнати причину пропуску поважною і відновити пропущений строк, як це передбачено ст.ст. 72,73 ЦПК України.

Оскільки про рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2013року Купянській міжрайонній прокуратурі Харківської області стало відомо лише 14.10.2014року, а саме після ознайомлення з матеріалами справи, отже, прокуратура з обєктивних причин не мала можливості оскаржити це рішення в термін, передбачений ст.294 ЦПК України, а тому ці обставини визнані апеляційним судом як поважні причини пропуску строку, у звязку з чим строк було поновлено та відкрито апеляційне провадження. Що стосується строку встановленого ч.3 ст.297 ЦПК України, то цей строк - в один рік з моменту оголошення оскаржуваного рішення на подачу апеляційної скарги прокурором дотримано.

Окрім того, додані до заперечень на апеляційну скаргу свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та договорів про укладання з ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу майнових паїв колишніх членів КСП «Петропавлівське», свідчать лише про купівлю позивачем вказаних майнових сертифікатів, тобто без визначення конкретного майна.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення як таке, що ухвалено без дотримання вимог матеріального і процесуального права відповідно до п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_1 в позові.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Купянського міжрайонного прокурора в інтересах Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області задовольнити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 Халед до Територіальної громади в особі виконкому Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -