Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила суд визнати ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Службу у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. (а.с.58-59)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяв, пояснила, що в 1978 році позивачу надана однокімнатна квартири АДРЕСА_1. За згодою позивача, як наймача, у цій квартирі були зареєстровані внук позивача ОСОБА_2 та правнук ОСОБА_3, але вони наміру проживати в квартирі не мали, до квартири не вселялись. Після реєстрації шлюбу, відповідач ОСОБА_2 разом з дружиною та сином проживали в м. Лозова Харківської області, а в 2006 році переїхали до міста Києва, де проживали в орендованій квартирі. Однак сімейне життя онука не склалось, їх сім'я розпалась, після припинення шлюбу дружина онука разом з дитиною - ОСОБА_3 повернулась до м. Лозова Харківської області, де мешкає по теперішній час, а місце проживання відповідача ОСОБА_2 позивачу невідоме. Незважаючи на те, що відповідачі не проживають в квартирі, їх особистих речей в квартирі не має, однак знятись з реєстраційного обліку добровільно наміру не мають, до квартири не навідуються, тому позивач вимушена сплачувати житлово-комунальні послуги з урахуванням відповідача та його неповнолітнього сина, у зв'язку з чим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про поважні причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Ісаєва І.М., в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, вважає, що у разі задоволенні позову в частині вимог про визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила права користування житловим приміщенням, порушуються права дитини на користування житловим приміщенням, за відсутності доказів, які мали підтвердити, що дитина забезпечена іншим придатним для проживання житлом та/або має інше нерухоме майно на праві приватної власності.

Представник третьої особи - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, третя особа скористалась процесуальним правом подала заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. (а.с.31)

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_4, представника третьої особи Ісаєвої І.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що на підставі Ордеру №9742 серія Б, який видано Виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів 11 вересня 1978 року, ОСОБА_1 була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1. (а.с.11)

Згідно відомостей, викладених у довідці Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 409 (форма №3) від 15 листопада 2013 р. за №1083, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (з 31.10.1990); ОСОБА_4 (з 21.01.1993 року); ОСОБА_2 (з 13.04.1993 року); ОСОБА_3 (з 18.07.2006 року). (а.с.12)

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду.

На час звернення з цим позовом до суду, квартира АДРЕСА_1 не приватизована, та відноситься комунальної власності Дніпровського району міста Києва.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985

року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Так, згідно зі ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною третьою цієї статі визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Виходячи з системного аналізу правових норм ст. 32 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано. (а.с.9)

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.8)

Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з пояснень позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_4, в 1993 році відповідач ОСОБА_2, онук позивача, був зареєстрований в квартирі позивача, однак жодного дня в квартирі не проживав, до квартири не вселявся, його особистих речей у квартирі не має. До 2006 року відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю сім'єю - дружиною ОСОБА_8 та малолітньою дитиною ОСОБА_3, проживали в м. Лозова Харківської області, в подальшому їх сім'я переїхати до міста Києва, однак власного житла вони не мали, у зв'язку з чим звернулись до позивача з проханням зареєструвати в квартирі дитину, що було необхідно для влаштування дитини в школу, за згодою наймача квартири, яким є позивач, правнук позивача, був зареєстрований у спірній квартирі, однак постійно мешкав зі своїми батьками, після розірвання шлюбу між відповідачем ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_8, дитина разом з матір'ю повернулись до свого місця проживання у м. Лозова Харківської області, де проживає по теперішній час, місцезнаходження батька дитини, відповідача ОСОБА_2, позивачу невідоме.

На підтвердження факту відсутності відповідача ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 у спірній квартирі, позивачем надано Акт від 20 листопада 2013 року, складений комісією у складі мешканці будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, затверджений начальником ЖРЕО №409 ОСОБА_12, яким встановлено, що внук ОСОБА_2 та правнук ОСОБА_3 ніколи не проживали в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.13); також надано довідку ЖРЕО №409 від 15 листопада 2013 року про відсутність будь-яких заяв (звернень) від ОСОБА_2 про заборону вчинення дій щодо зняття його з реєстрації за адресою спірної квартири (а.с.14); довідку Спеціалізованої школи №314 з поглибленим вивченням іноземної мови від 18 листопада 2013 року (вих.№428) про те, що ОСОБА_3 навчався в спеціалізованій школі №314 м. Києва з 01 вересня 2007 року по 22 грудня 2011 року (а.с.15)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 до спірної квартири не вселялись, особистих речей відповідачів в квартирі не має, за житлово-комунальні послуги не сплачують, тягар утримання житла несе особисто позивач, як наймач квартири, крім того неповнолітня дитина в силу свого віку, проживає разом з матір'ю, батьками діти в межах даного спору не висувалось заперечень щодо визначення місця проживання дитини за адресою спірної квартири, тому зібрані по справі докази підтверджують факт припинення відповідачами права користування житловим приміщенням поза межами визначених законодавством строків, як це передбачено ст.71 Житлового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.64, 65, 71, 72 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я