Справа №2-5179/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - О.С. Губерначук

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: прокуратура Солом'янського району м. Києва, орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, відібрання дітей,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: прокуратура Солом'янського району м. Києва, Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації і остаточно просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та відібрати дітей від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з якими вони проживають і передати позивачеві ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.03.2014 року суддею Солом'янського районного суду м. Києва Букіною О.М. було винесено рішення по справі №760/25630/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, яким зустрічний позов ОСОБА_2 було задоволено частково й визначено місце проживання дітей разом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_2, в задоволенні первісного позову відмовлено. Позивач перебув у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2010 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві від 31.10.2013, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві від 31.10.2013 .

Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем ОСОБА_2 проживали разом, проте дружина з раннього віку тяжко хворіє і він весь час допомагав їй у вихованні їх спільних дітей. Діти позивача постійно хворіють у квартирі по АДРЕСА_1 при цьому курси лікування не допомагають, що підтверджується відповідними довідками з лікарень, а тому він неодноразово звертався до екстрасенсів, які повідомляли йому, що дітям слід жити окремо від відповідачів, бо безглузді дії рідних ОСОБА_2 несуть небезпеку всій сім'ї і суспільству в цілому.

Позивач неодноразово вимагав зустрічей з дітьми з метою прийняття активної участі в їх вихованні та утриманні, однак відповідач ОСОБА_2 не надає такої можливості, вона забороняє купувати подарунки, їжу, мотивуючи тим, що це позивач винуватий в тому, що діти хворіли. У зв'язку з чим він звернувся до Органу опіки та піклування, який виніс розпорядження про регламент побачень з малолітніми дітьми і жодного разу в неділі діти не вийшли з квартири до позивача, відповідач ОСОБА_2 не пускає дітей до позивача і говорить, що діти не хочуть його бачити.

Позивач зазначає, що ці обставини свідчать про те, що в сім'ї ОСОБА_2 несприятлива психологічна обстановка бо відповідач ОСОБА_3 володіє гіпнозом і займається окультними науками, негативно впливаючи на життя дітей та їх психологічний стан, а також на всіх, хто її оточує що стало приводом для звернення до суду позивача з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Прокуратура Солом'янського району м. Києва в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають права вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.06.2006 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2010.

В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі №2-2135/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 27.01.2011 р. та до повноліття доньки ОСОБА_6, до ІНФОРМАЦІЯ_5 р., а потім в розмірі 250 грн. щомісячно до досягнення сина ОСОБА_8 його повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.03.2014 року у справі №760/25630/14-ц визначено місце проживання дітей разом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.18-20), яка в свою чергу проживає в АДРЕСА_1, зазначена квартира належить всім відповідачам на праві спільної часткової власності.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 429 від 23.06.2014 встановлений регламент побачень батька дітей ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, щомісяця кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., та три тижні в літку за попередньою домовленістю з матір'ю дітей, ОСОБА_2 (а.с.21).

В судовому засіданні допитані в якості свідків позивач, який підтвердив обставини викладені в позовній заяві та ОСОБА_9, яка є матір'ю позивача, суд критично ставиться до пояснень наданих цим свідком оскільки остання, може мати певну заінтересованість з приводу вказаних правовідносин.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом не було встановлено, що відповідачами чинилися перешкоди в спілкуванні позивача з дітьми. До справи позивачем не було надано належних доказів цьому. Посилання на те, що мали місце приходи позивача до житла відповідача та дітей, і йому ніхто не відчиняв двері - не можуть бути прийняті як доказ чинення йому перешкод в спілкуванні з дітьми.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи вищенаведену норму, зважаючи на твердження позивача про необхідність психологічного обстеження дітей, суд вважає, що проживання дітей з матір`ю та її родичами не виключає можливості надання психологічної допомоги дітям та їх батькам в разі такої потреби за для подолання сімейного конфлікту.

Тобто ні позовна заява, ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про існування перешкод з боку відповідачів у спілкуванні з дітьми та підтвердження обставин, що перебування дітей в сім'ї відповідача ОСОБА_2 негативно впливає на їх виховання та здоров'я, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Жодного документального підтвердження на обґрунтування своїх тверджень з приводу негативного ставлення до дітей з боку відповідачів, завдання шкоди їх здоров'ю, як фізично так і психологічно, суду надано не було, а тому суд вважає, що зазначені обґрунтування позову не знайшли свого відображення у доказах досліджених судом, тому суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідачів.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України.

На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.7, 141, 153, 155, 159, 163 СК України, ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства", суд, -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: прокуратура Солом'янського району м. Києва, орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, відібрання дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні - протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя - Г.О. Козленко