АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5751/14 Справа № 209/146/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Чубукова О.П.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року

за поданням начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року, Начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3.

В обґрунтування свого подання начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_2 вказує, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-326 від 13.09.2011 р., виданого Петриківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісяця, на дитину, починаючи з 25.07.2011 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

22.02.2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржник ОСОБА_3 рішення не виконує. Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутності реального погашення боргу, а також приймаючи до уваги, що боржник приховує від державного виконавця дані стосовно отримання доходів, є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України і в даному праві боржника можливо обмежити останнього до повного виконання ним цивільних зобовязань. Про рішення суду боржнику відомо, проте небажання виконувати, покладеного судом обов'язку щодо сплати аліментів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та рішення суду в цілому, з боку боржника є очевидним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року в задоволені подання - відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, посилаючись на чисельні порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову про задоволення його подання у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сам по собі виїзд за межі України не зумовлює неможливість виконання рішення суду, та докази щодо наміру боржника виїхати за межі України начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_2 не зазначені і не надані.

Будь-які докази, які б підтверджували факт навмисного ухилення боржника від виконання зобов'язання, суду не надані.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання ним зобов'язань за рішенням.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свободі пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Згідно п.5, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд першої інстанції встановив, що сам по собі виїзд за межі України не зумовлює неможливість виконання рішення суду, державним виконавцем не було надано належних доказів того, що ОСОБА_3 вчиняє дії, які ускладнюють виконання рішення суду і крім того державним виконавцем не надано доказів про те, що боржник має намір покинути територію України, так само і відсутні дані про наявність у останнього закордонного паспорту, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову державному виконавцю у задоволенні подання, і ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права безпідставні, оскільки відповідно до вимог п.5, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, тобто за вказаною нормою необхідно довести винні дії особи про ухилення від виконання покладеного на нього судовим рішенням обов'язку, однак подання не містить доказів про те, що боржник ускладнює виконання судового рішення.

Таким чином ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційна скарга Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: