Ухвала іменем україни 10 грудня 2014 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Мостової Г.І., Попович О.В., Ступак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Головного управління юстиції у Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року, в с т а н о в и л а: ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки не залучені до справи в якості сторони по справі Головне управління юстиції у Черкаській області та прокуратура Черкаської області. На виконання ухвали суду першої інстанції позивач надіслав нову редакцію позовної заяви, де відповідачами по справі зазначив державу Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Головне управління юстиції у Черкаській області та прокуратуру Черкаської області. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, було визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області щодо невиплати йому у 2010 році щорічної грошової допомоги до 5 травня; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 допомогу до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», встановленої на час виплати з урахуванням раніше проведених виплат. У позовних вимогах про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну одноразову допомогу до 5 травня у розмірі 4 010 грн відмовлено. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області виконати постанову негайно. Ні у добровільному, ні у примусовому порядку рішення суду не виконано навіть частково. Посилаючись на положення ст. ст. 22, 1167, 1173 ЦК України, ст. 56 Конституції України, ОСОБА_4, просив стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державного казначейства у Черкаської області 3 150 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 4 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю органів виконавчої влади під час виконання судового рішення. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_4 у 2010 році щорічної грошової допомоги до 5 травня; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову одноразову допомогу до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», встановленої на час виплати з урахуванням раніше проведених виплат. У позовних вимогах про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну одноразову допомогу до 5 травня у розмірі 4 010 грн відмовлено. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області виконати постанову негайно. 27 грудня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. 10 січня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду. Постановою державного виконавця від 30 червня 2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234 -2010 закінчено у зв'язку з відсутністю боржника та вказано, що до боржника застосовано штрафні заходи та інші санкції, передбачені ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 16). 9 грудня 2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а-5234-2010 про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 допомогу до 5 травня відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 29 лютого 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010 закінчено через повернення виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконати рішення суду без участі боржника неможливо (а. с. 46). Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 1 серпня 2012 року на підставі п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з держави Україна матеріальної шкоди, завданої неналежним виконанням судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що підставою такої відповідальності є правопорушення з боку посадових осіб, а належним доказом протиправних або неправомірних дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідні судові рішення, що набрали законної сили, або відповідні рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, але позивач з скаргою у належному порядку на дії державного виконавця не звертався. Висновки судів в цій частині є правильними. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суди дійшли висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 23, 1175 ЦК України, та недоведеність позивачем обставин спричинення йому моральної шкоди. Але погодитись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди не можна. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, потрібно застосовувати норми положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: статтю 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та статтю 11 Закону № 202/98-ВР. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 9 січня 2014 (Заява № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_4.) встановлено, що при виконанні постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 грудня 2010 року мало місце порушення п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини та ст.1 Протоколу до Конвенції. Зокрема, вказано, що Суд вважає, що рішення, ухвалені на користь заявників, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несуть органи державної влади. Як указано в п. 16 цього ж Рішення, беручи до уваги свою усталену практику з цього питання ( Рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine), Заява № 40450/04, п.п. 56-58 та 66-70), Суд постановляє, що в заявах, зазначених у додатку 1, було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням. Таким чином, Європейським судом з прав людини встановлено порушення з боку держави в особі відповідних державних органів прав позивача на своєчасне виконання судового рішення. З огляду на наведене при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди суд на наведені вимоги закону уваги не звернув, належної оцінки рішенню Європейського суду з прав людини, ухваленому у справі стосовно ОСОБА_4 Крім того, суд першої інстанції неправомірно зазначив позивачу про доручення до справи Головне управління юстиції у Черкаській області та прокуратура Черкаської області. За невиконання судових рішень відповідальність несе Держава Україна в особі того органу. Який не виконав судове рішення. В даному випадку це не є Головне управління юстиції у Черкаській області та прокуратура Черкаської області. Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. За таких обставин судові рішення в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди ухвалені при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягають скасуванню у цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Головного управління юстиції у Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди скасувати. Справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов Г.І. Мостова О.В. Попович О.В. Ступак