Дата документу 30.12.2014
ЄУ № 420/622/14-ц
Провадження №2/420/281/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.

при секретарі Войтенко О.А., Рожковій Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частину майна, усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на частину спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідачів, та з урахуванням уточнених позовних вимог просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 з січня 2005 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати спільною сумісною власністю майно, набуте ними за час спільного проживання - автомобіль ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, та трактор МТЗ-80, 1986 року випуску; усунути відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7; змінити черговість одержання права на спадкування шляхом надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги; визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки № 318 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Козлівської сільської ради, ? частину земельної частки (паю), розташованої на території Козлівської сільської ради, ? частин автомобілю ВАЗ-210700-20, ? частин трактору МТЗ-80. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка стверджує, що в січні 2005 року вона почала проживати з ОСОБА_7 однією сім'єю, вони жили в злагоді та любові як подружжя, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та взаємними сімейними правами і обов'язками, однак шлюб так і не встигли зареєструвати. За час спільного проживання ними було нажито майно, яке складається з предметів домашнього побуту, автомобіля ВАЗ-2107 та трактору МТЗ-80, у зв'язку з чим вона вважає, що ? частина вказаного майна є її власністю як частина спільного сумісного майна. ОСОБА_7 був хворою людиною, страждав на хвороби кісток, хронічну серцево-судинну недостатність. В останній рік життя ОСОБА_7, перебуваючи в поганому стані здоров'я, постійно потребував сторонньої допомоги і в побутовому і в фінансову плані, і вона, як цивільна дружина та найближча людина надавала йому цю допомогу, зокрема, брала гроші в борг, частину з яких ще повинна повернути. ОСОБА_7 потребував також допомоги своїх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які знаючи про важкий стан здоров'я свого батька свідомо ухилялися від свого обов'язку надання йому допомоги, хоча і фізично і матеріально могли надавати таку допомогу батькові. Доньки навіть не спілкувалися з батьком, не підтримували жодних зв'язків. В 2013 році відповідач ОСОБА_4 на прохання свого батька надати допомогу відкрито заявила, що вона ніколи йому не допомагала і допомагати не буде, в результаті чого у ОСОБА_7 стався серцевий напад. ОСОБА_7 пригнічувало таке ставлення дітей, він постійно нервував та страждав з цього приводу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер від атеросклеротичного кардіосклерозу при хронічній серцево-судинній недостатності. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 318 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної частки (паю), розташованих на території Козлівської сільської ради, ? частини автомобілю ВАЗ 2107, ? частину трактору МТЗ-80. Після смерті ОСОБА_7 вона звернулася до нотаріуса, де їй було роз'яснено, що вона не зможе оформити спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки у нього є спадкоємці першої черги - відповідачі у справі. З відповідачами вона не дійшла домовленості щодо можливості розподілу спадкового майна.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідачів, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 13.11.2013 року виконавчим комітетом Козлівської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №48/2014, заведеної 19.03.2014 року після смерті ОСОБА_7, мати та донька померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які у чинність ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, в установлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 17.09.2014 року доньці померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_4, яка також є спадкоємцем першої черги за законом, визначено додатковий строк - три місця з моменту набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Також із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 - позивач у справі.

Постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. від 18.12.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 - на підставі того, що вчинення вказаних нотаріальних дій суперечить законодавству України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю понад п'ять років до його смерті, а отже є спадкоємцем четвертої черги, а оскільки вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала необхідну допомогу ОСОБА_7 вважала, що вона має право спадкувати разом із спадкоємцем першої черги - матір'ю ОСОБА_7 - ОСОБА_6, при цьому просила усунути від спадкування дітей спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, на її думку, ухилялися від надання допомоги спадкодавцю.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Довідкою Виконавчого комітету Козлівської сільської ради Новопсковського району Луганської області №172 від 26.03.2014 року підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу однією сім'єю, вони вели сумісне господарство з 19.01.2005 року по день смерті ОСОБА_7

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт сумісного проживання позивачки та ОСОБА_7, які проживали як чоловік та жінка з січня 2005 року по день смерті ОСОБА_7, вели спільне господарство.

Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Поняття сім'ї, її ознаки та підстави створення визначені законодавцем у ст. 3 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Однак, не всі особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки, вважаються сім'єю. Так, ч. 4 ст. 3 СК України визначено підстави створення сім'ї - шлюб, кровне споріднення, усиновлення, а також інші підстави, не заборонені законом і такі, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Пунктом 9 узагальнення ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 також роз'яснено, що при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 18 червня 2013 року, яке набрало чинності 16 липня 2013 року, розірвано шлюб, зареєстрований 27 жовтня 1984 року Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області між ОСОБА_1 (позивачем у справі) та ОСОБА_11

Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено, що в період спільного проживання з ОСОБА_7 (2005-2013 роки), позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

З огляду на вимоги ст. 25 СК України, яка передбачає одношлюбність і зазначає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а також ч.2 ст.21 СК України, згідно якої проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, особисто коли один з них перебуває в зареєстрованому шлюбі, у суду відсутні підстави вважати що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було створено сім'ю у розумінні СК України.

З огляду на вищезазначене, позивач не може набувати право на спадщину, як спадкоємець четвертої черги за законом, а тому встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не зумовлює юридичних наслідків для неї.

Що стосується вимог позивача про визнання майна спільною сумісною власністю, суд виходить з наступного.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач вказувала на те, що в період проживання з ОСОБА_7 ними спільно було придбано автомобіль ВАЗ-210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та трактор МТЗ-80, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. З цих підстав просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? вказаного майна за правилами, встановленими ст. 74 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль ВАЗ 210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та трактор МТЗ-80, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_7 Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, та свідоцтвом про реєстрацію великотоннажного транспортного засобу або іншого технологічного транспортного засобу серії НОМЕР_5.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено письмовим договором між ними.

Верховний Суд України в справі № 6-97 від 20.02.2012 р. зробив правовий висновок, що є джерелом права, про те, що при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного випливає, що обов'язковою умовою для можливості застосування до правовідносин правил ст.74 СК України є відсутність у чоловіка та жінки, стосовно яких ставиться питання про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без шлюбу, будь-якого іншого зареєстрованого шлюбу.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, а саме те, що позивач в період спільного проживання з ОСОБА_7 (2005-2013 роки) перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого за час спільного проживання з ОСОБА_7, та визнання права власності на ? вказаного майна.

Щодо вимог позивача про усунення від права спадкування і зміни черговості у спадкуванні суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо рішенням суду буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти, як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність всіх вищезазначених обставин і лише при одночасному їх настанні і доведеності зазначених фактів в їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Така правова позиція узгоджується з вимогами, викладеними в Постанові Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13.

З свідоцтва про смерть ОСОБА_7 вбачається, що останній помер у віці 48 років, тому не можливо вважати його людиною похилого віку.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 страждав на хронічний остеомієліт кісток суглобу лівої руки та серцево-судину недостатність, проте доказів (медичних документів), які б засвідчували, що у зв'язку з цими захворюваннями він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби позивачем та її представником не надано. Не наведено ними і доказів, які б засвідчували, що за життя ОСОБА_7 страждав на будь-яку іншу тяжку хворобу, у зв'язку з чим потребував постійного стороннього догляду.

Крім того, опитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7 працював до самої смерті механізатором, тобто матеріально себе забезпечував.

Щодо пояснень позивача стосовно ненадання відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 допомоги ОСОБА_7, то вони не свідчать про їх ухилення від обов'язку надання допомоги батьку.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_7 при житті звертався до доньок за допомогою, від якої останні ухилялися, матеріали справи не містять.

Сам факт піклування позивачки про ОСОБА_7 не може бути підставою для зміни черговості у спадкуванні.

Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу знаходження спадкодавця ОСОБА_7 в безпорадному стані, ухилення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від надання допомоги та факт потреби у такій допомозі спадкодавця за життя від відповідачів, а тому в задоволенні позову в частині усунення відповідачів від права на спадкування необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Оскільки позивачка права на четверту чергу спадкування за законом не набула, доказів, що протягом тривалого часу вона опікувалася, матеріально забезпечувала ОСОБА_7, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, не надала, також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зміну черговості спадкування за законом, а саме про визнання за нею права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги.

У зв'язку з вищевикладеним, зважаючи на те, що позивач не може бути визнана спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_7, суд також відмовляє у задоволені її позовних вимог про визнання за нею права власності на частину спадкового майна.

За таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то позивачу понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частину майна, усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на частину спадкового майна відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Харківської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: