Справа № 447/368/14 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/4623/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 07 серпня 2013 року по 11 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н. Розділ», займаючи посаду менеджера-контролера. 11 листопада 2013 року згідно наказу № 24-к його звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України - за власним бажанням, проте, при звільненні відповідач не виплатив всіх сум, що йому належать, в тому числі заробітну плату. Такі суми йому було виплачено лише 09 січня 2014 року, тому просить стягнути з відповідача 4 946,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» в користь ОСОБА_2 4 946 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сорок шість) гривень середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Додатковим рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 травня 2014 року доповнено рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» (м. Новий Розділ, вул. Грушевського, 37 Львівської області) в користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ», яке вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у зв'язку із відсутністю позивача на робочому місці 11 листопада 2014 року, враховуючи положення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, роботодавець очікував пред'явлення ним вимоги про розрахунок. Така вимога була пред'явлена лише 31 грудня 2013 року, відтак вина в діях відповідача відсутня, а тому суд неправомірно ухвалив рішення. Крім цього, звертає увагу на те, що в ході судового розгляду було подано клопотання про виклик свідків для підтвердження того факту, що позивач в день звільнення не знаходився на робочому місці, однак їх суд не викликав. Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 травня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання (а.с. 75), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача було допущено порушення строків проведення позивачу виплат при його звільненні з роботи.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно трудової книжки серії АХ № 841010, виданої ОСОБА_2, вбачається, що він з 07 серпня 2013 року по 11 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ - ЕКОСВІТ Н.Розділ», займаючи посаду менеджера-контролера (а.с. 6-7).

11 листопада 2013 року згідно наказу № 24-к, ОСОБА_2 звільнено з посади менеджера-контролера на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України - за власним бажанням.

З довідки про середню заробітну плату виданої від 09.01.2014 року ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ-Н.Розділ» вбачається, що за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року ОСОБА_2, отримав 8623,61 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13) роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13).

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно другого абзацу пункту 4 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно розрахункового листка за жовтень 2013 року та довідки про середню заробітну плату (дохід) від 09.01.2014 року заробітна плата ОСОБА_2 за фактично відпрацьовані протягом двох останніх місяців робочі дні, що передують місяцю звільнення (листопад 2013 року), становить: вересень 2013 року - 3052,00 грн., жовтень 2013 року - 2388,52 грн. (а.с. 5, 29).

Враховуючи вищенаведене, середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до абзацу 2 п. 4, п. 8 вищезазначеного Порядку № 100, становить 139,50 грн. (3052,00+2388,52 = 5440,52 грн. : 39 робочих днів (21 день у вересні + 18 днів в жовтні, оскільки для розрахунку не враховується 5 днів лікарняного) = 139,50 грн.).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період прострочення відповідачем виплати ОСОБА_2 належних сум при звільненні, має бути обрахований з 12 листопада 2013 року - наступного дня після звільнення по 9 січня 2014 року - дня проведення відповідачем розрахунку, що становить 40 робочих днів, оскільки: відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 року № 9050/0/І4-12/13 кількість робочих днів за період з 12 листопада 2013 року по 31 грудня 2013 року становить 36 днів (листопад 2013 року 14 днів, грудень 22 дня); кількість днів прострочення у січні 2014 році становить - 4 дні, так як згідно ст. 73 КЗпП України у січні встановлені такі святкові дні: 1 січня - Новий рік, 7 січня - Різдво Христове.

Відтак, сума заборгованості відповідача з виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 5580,00 грн. (139,50 грн. середньоденного заробітку х 40 р.д = 5580,00 грн.).

В п.п. 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» в користь ОСОБА_2 4946,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Як вбачається з пояснення директора товариства (а.с. 17) кошти відповідачу в день його звільнення не було виплачено, оскільки ОСОБА_2 заїхав в офіс в кінці дня «і у зв'язку із закінченням роботи банківських кас йому повідомили, що проведення розрахунку буде проведено на наступний день, однак в першій половині дня, щоб була фізична можливість зняти гроші з банківської каси» та що директором ОСОБА_4 «в крайньому випадку йому буде виплачено розрахункові з особистих коштів».

З виписки по рахунку Центральної філії ПАТ «Кредобанк» № 318 ТОВ «ДВ - ЕКОСВІТ Н.Розділ» за період з 11.11.2013 року по 13.11.2013 року вбачається, що відповідачем у вищевказаний період проводились банківські операції, проте будь-які дії, які б підтверджували наміри ТОВ «ДВ - ЕКОСВІТ Н.Розділ» виплатити ОСОБА_2 заробітну плату не проводились, а саме кошти на виплату заробітної плати не знімались, сплата податків (єдиного соціального внеску, податку доходів фізичних осіб) не проводилась.

Колегія суддів критично ставиться до посилання відповідача на якусь обмеженість в часі, щодо можливості зняття готівки в банку для виплати заробітної плати, оскільки таке спростовується Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затверджено Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320), яким встановлено, що підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, включаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п'яти робочих днів, включаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту). Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей .

Недопустимою є і виплата заробітної плати у іншій спосіб, тобто не за відомостями на виплату грошей, а з власних грошей директора товариства, оскільки така виплата не ґрунтується на вимогах вищевказаного нормативного акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ Н.Розділ» - відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 травня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.