Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 09 жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу народилась дитини - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак спільне життя подружжя не склалось, оскільки відповідач не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не піклувався про його здоров'я, незважаючи на те, що дитина мала проблеми зі здоров'ям, потребувала лікування та дієтичного харчування, однак відповідач байдуже ставився до проблем дитини, достовірно знаючи , що позивачка, після народження дитини, перебувала у скрутному матеріальному становищі. У вересні 2005 року, коли дитині було всього чотири місяці, відповідач без пояснення будь-яких причин пішов з сім'ї, почав проживати у своєї матері. Взимку 2008 року відповідач прийшов за місцем проживання позивача, однак не маючи на меті побачитись з дитиною, а з наміром влаштувати сварку з позивачем, що негативно вплинуло на психологічний стан дитини, тому сукупність всіх цих обставин спонукало позивача подати на розлучення. 29 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати з позивачем, до цього часу дитина перебуває на повному утриманні позивача, яка незважаючи на вік дитини вимушена була працювати, щоб забезпечувати необхідні умови для лікування та розвитку дитини. Відповідач, батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має бажання спілкуватись з дитиною, хоча ніхто жодним чином не перешкоджав йому виконувати свої батьківські обов'язки, така ситуація призвела до того, що дитина взагалі не знає свого батька, навіть не цікавиться про його існування, ці обставини відображені у висновку психолога, який проводив співбесіду з дитиною, до призначення опікунською радою засідання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач вважає, що байдуже ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов'язків, ігнорування інтересів дитини, не бажання цікавитись життям та здоров'ям дитини, її успіхами у навчанні, не виконання обов'язків щодо матеріального утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно в 2008 році шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом з позивачем, однак відповідач намагався допомагати дитині матеріально, протягом 2008 року декілька разів направляв грошові кошти поштовими переказами на адресу позивача, однак позивач відмовлялась отримувати кошти, перекази повертались, тому відповідач припинив перераховувати кошти. Відповідач наголосив, що добре розуміє обсяг своїх батьківських обов'язків, відчуває відповідальність за дитину, має велике бажання зустрічатись та спілкуватись з дитиною, однак на даний час проживає за межами міста Києва, тому не має змоги регулярно зустрічатись з дитиною, готовий надавати матеріальну допомогу для утримання дитини для забезпечення її потреб, до цього часу не вживав заходів для врегулювання питань щодо порядку зустрічей з дитиною, оскільки після розлучення відносини з позивачем були напруженні, відповідач не хотів втручатися в особисте життя позивача та створювати напругу у їх відносинах, щоб не зашкодити психологічному стану дитини, просить відмовити у задоволені позову та надати можливість відновити відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні та врегулювати майнові питання з позивачем для надання матеріальної допомоги на утримання дитини.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у поясненнях відповідача, також наголосив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батька дитини, однак позивачем не надано доказів, які мали підвередити протиправну поведінку відповідача по відношенню до дитини, при розгляді питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав органом опіки та піклування було враховано лише думку позивача, як матері дитини, а доводи відповідача про бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її виховання комісією не враховано, тому, на думку представника, відсутні підстави для задоволення позову, при цьому відповідно до вимог сімейного законодавства суд може попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Ісаєва І.М., в судовому засіданні підтримала позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач самоусунувся від вихованням дитини, до органу опіки та піклування або до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини не звертався.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи Ісаєвої І.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09 жовтня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.7)

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.6)

Батьками дитини записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

29 травня 2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №508. (а.с.8)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №4 від 19 лютого 2014 року), встановлено: «На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини проживали у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2008 році, хоча стосунки між батьками припинились набагато раніше. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, яка самостійно займається вихованням та утриманням.

Батько дитини, ОСОБА_2, з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не допомагає.

Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини». (а.с.47-48)

Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, в 2008 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, після припинення сімейно-шлюбних стосунків малолітня дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався, що не заперечується сторонами спору.

Відповідно до характеризуючих даних, малолітній ОСОБА_3 є учнем 2-Б класу школи 1-3 ступенів №238 м. Києва, Деснянського району, позитивно характеризуються за місцем навчання, має достатній інтелектуальний потенціал, здібності високого рівня, до навчання ставиться достатньо серйозно, проявляє інтерес до набуття знань, велику увагу вихованню та навчанню сина приділяє мати: відвідує батьківські збори, супроводжує клас на екскурсіях, тримає контакт з класоводом та батьківським комітетом, батько за період навчання до школи не з'явився. (а.с.32)

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, перебуває з позивачем у дружніх відносинах, знайома з відповідачем, підтвердила, що коли дитині ОСОБА_3 виповнилось три місяці, батько пішов із сім'ї, з того часу мати самостійно виховує дитини, живе життям та інтересами дитини, яка перебуває на її повному утриманні, батько життям та здоров'ям дитини не цікавиться, до дитини не навідується.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, проживає по сусідству з позивачем, добре знає її сім'ю, підтвердила, що з моменту народження дитина - ОСОБА_3, постійно проживає разом з матір'ю, яка опікується дитиною, приділяє дитині весь свій вільний час, батько до дитини не навідується, його місце знаходження свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_10, мати позивача, підтвердила, що за час перебування у шлюбі між донькою та її чоловіком, відповідачем у справі, почали виникати конфлікти, вони намагались примиритись та налагодити відносини, однак примирення не відбулось, що стало підставою для розірвання шлюбу. Після народження дитини - ОСОБА_3, батько до дитини не навідувався, самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, до цього часу не виявляв ніяких намірів побачитись та поспілкуватись з дитиною, дитина взагалі не знає свого батька, однак відсутність батьківської турботи не вплинула на загальний психологічний стан дитини, яка добре навчається, достатньо розвинута для свого віку, забезпечена всім необхідним для належного розвитку, мати дитини матеріально забезпечена, приділяє дитини весь всій час.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач в судовому засіданні визнав, що з 2008 року матеріальної допомоги на утримання не надає, оскільки намагався переслати кошти поштовими переказами, що підтверджується квитанціями про їх відправлення (а.с.52), однак позивач їх не отримувала, тому він припинив направляти кошти на дитину, також не заперечував той факт, що не спілкувався з дитиною, оскільки перебував у напружених відносинах з позивачем, яка заборонила йому спілкуватись з дитиною, щоб не травмувати дитину, тому з урахуванням позиції відповідача, суд визнає, як встановлений факт, ухилення відповідача від виховання дитини протягом тривалого часу, а відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, позицію відповідача, який підтвердив в судовому засіданні, що самоусунувся від спілкування з дитиною та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ураховуючи інтереси дитини, яка з моменту народження була позбавлена батьківського піклування з боку батька, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд вирішує позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Києва, громадянина України, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я