АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2348/14 Справа № 2/202/95/2013 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі: Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в квартирі, про зміну порядку користування квартирою та зміну договору найму житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому уточнюючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи, просили визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившими право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати СГІРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти їх з реєстраційного обліку за цією адресоюз тих підстав, що в цій квартирі зареєстровані всі зазначені особи, але відповідачі, фактично вселившись 14.06.2011 року за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року, в ній не проживають без поважних причин і затрат на утримання спірної житлової площі не несуть.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пред'явлений до них позов не визнали та звернулися із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в квартирі, про зміну порядку користування квартирою та зміну договору найму житлового приміщення посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року за ними визнано право користування спірною квартирою та вони були вселені до неї, але ОСОБА_5 встановила замки на двері кімнат і чинить їм перешкоди у користуванні квартирою, чим порушують їх законні права. З таких підстав та уточнюючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просили суд усунути їм та малолітньому сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом їх вселення, зобов'язати ОСОБА_5 видати їм ключі від вхідних дверей цієї квартири і заборонити їй вмонтовувати будь-які замки на внутрішні міжкімнатні двері суміжних кімнат, залишити без розгляду їх позовні вимоги про визначення порядку користування жилими приміщеннями квартири та зміну договору найму житлового приміщення.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року з виправленням в ньому описки ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким усунути їм перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом їх вселення, зобов'язати ОСОБА_5 видати їм ключі від вхідних дверей цієї квартири і заборонити їй вмонтовувати будь-які замки на внутрішні міжкімнатні двері суміжних кімнат, а їх позовні вимоги про визначення порядку користування жилими приміщеннями квартири та зміну договору найму житлового приміщення - залишити без розгляду.

З підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та постановити нове рішення про їх задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів скарг, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_4 слід відхилити, а скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - задовольнити частково з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на підставі ордеру № 207 від 17.07.1973 року проживали та зареєстровані в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, жилою площею 38,67 м2, яка складається з жилих кімнат площею 17,8 м2, 13,47 м2 і 7,4 м2, кухні, вбиральні, ванної кімнати, кладової, коридору, та в цій квартирі до 2006 року був зареєстрований ОСОБА_9, який 10.12.1998 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, у зв'язку з чим остання з усного дозволу усіх зареєстрованих на той час осіб поселилася в спірній квартирі, але була зареєстрована у будинку АДРЕСА_2, що належав на праві власності її матері та був останньою проданий у 1999 року, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2006 року ОСОБА_2 була знята з реєстрації і, таким чином, починаючи з 1999 року та на час ухвалення рішення не мала іншого житла і не отримувала за собою права на проживання в іншому жилому приміщенні.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2010 року визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право користування спірною квартирою та надано право на їх примусове вселення в неї, після чого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 згідно акту державного виконавця від 14.06.2011 року були вселені до цієї квартири, але не проживають в ній на теперішній час, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки після розірвання шлюбу 06.05.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, чим порушуються їх та малолітньої дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_7 законні інтереси і права.

За довідкою комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 21 від 13.03.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, 1946 р.н., син ОСОБА_6, 1971 р.н., онучка ОСОБА_3, 1988 р.н., правнук ОСОБА_10, 2007 р.н., невістка ОСОБА_2, 1969 р.н., онучка ОСОБА_3, 1992 р.н., і правнук ОСОБА_7, 2010 р.н..

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимогати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Згідно зі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Дійшовши висновку про відсутність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин, суд відмовив в задоволенні заявлених вимог про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, керуючись названими нормами закону.

Доводи ОСОБА_4 у скарзі про залишення без уваги судом обставин тривалого часу не проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в спірній квартирі є безпідставними, оскільки вони ґрунтуються лише на самому факту їх відсутності в цій квартирі без урахування дійсних причин такої відсутності, які суд визнав поважними на підставі досліджених доказів та фактично встановлених обставин справи, надавши їм належну правову оцінку у їх сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням виходячи з того, що усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття замків на міжкімнатних дверях в квартирі призведе до порушення прав осіб, мешкаючих в спірній квартирі, щодо збереження та цілісності їх особистих речей, встановленого порядку вселення та користування, суд в порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України в рішенні не навів достатніх мотивів, з яких вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися такі вимоги, і не врахував положення ст. ст. 3, 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Крім того, відповідно до ст. 20 ЦПК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не можуть потрапити у спірну квартиру у зв'язку з відсутністю ключів від неї і перешкод зі сторони ОСОБА_5, що нею в судовому засіданні не спростовано, а факт оспорювання нею права на користування ними цією квартирою підтверджується пред'явленням до неї відповідного позову, зверненнями ОСОБА_2 у липні 2011 року і березні 2012 року до органів внутрішніх справ з заявами про перешкоди у користуванні квартирою та відповідними постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.06.2011 року і від 30.03.2012 року (а.с. 68-71).

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом їх вселення до неї та зобов'язання ОСОБА_5 видати їм ключі від вхідних дверей цієї квартири, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі ст. 64 ЖК України та ст. 309 ЦПК України про задоволення таких позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що буде сприяти захисту їх житлових прав і не порушує законних прав інших осіб.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про зміну порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення та залишити їх без розгляду на підставі ст. 310 ЦПК України у зв'язку з тим, що в судовому засіданні першої інстанції позивачі подавали таку заяву, яку суд в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишив поза увагою, розглянувши такі вимоги по суті.

Позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про заборону ОСОБА_5 вмонтовувати будь-які замки на внутрішні міжкімнатні двері суміжних кімнат квартири, тобто вчиняти такі дій в майбутньому, не підлягають задоволенню та їх доводи в скарзі в цій частині є безпідставними, оскільки діючим житловим законодавством не передбачено заборони наймачам житлового приміщення на вчинення таких дій при згоді на це інших мешканців, а свої первісні вимоги про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням шляхом зняття замків на міжкімнатних дверях в квартирі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не підтримували в судовому засіданні суду першої інстанції, уточнивши та змінивши їх згідно положень ст. 31 ЦПК України, при тому, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 307-309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом їх вселення до неї та зобов'язання ОСОБА_5 видати їм ключі від вхідних дверей квартири, про зміну порядку користування квартирою та зміну договору найму житлового приміщення - скасувати.

Усунути ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення до цієї квартири та зобов'язати ОСОБА_5 видати їм ключі від її вхідних дверей.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну порядку користування квартирою та зміну договору найму житлового приміщення залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: