Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, визначений за рішенням суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 просив зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? до 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2012 року позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Однак, в 2010 році відповідач уклав шлюб з ОСОБА_5, від шлюбу народилась дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час його дружина перебуває у декретній відпустці, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною, тому відповідач не має змоги сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання першої дитини, оскільки не має інших джерел доходів, крім заробітної плати за місцем основної роботи, якого в повній мірі не вистачає на утримання його нової сім'ї, тому просить зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів з ? частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання заперечувала проти позову, просила в позові відмовити, пояснила, що після припинення шлюбу з позивачем, неповнолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з позивачем, перебуває на її повному утриманні, коштів, які сплачує позивача за рішенням суду на утримання дитини не вистачає для задоволення всіх потреб дитини, зважаючи на вік дитини, інших доходів, крім заробітної плати за місцем основної роботи, відповідач не має, однак враховуючи той факт, що позивач не бере участі у вихованні дитини, не надає іншої матеріальної допомоги на утримання дитини, крім аліментів, тому зменшення розміру аліментів значно погіршить майновий стан відповідача, яка одна виховує дитину, та самостійно несе всі витрати на утримання дитини.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявніу справі доази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 січня 2012 року, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.2)

Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як з'ясовано судом, підвереджується наявними у справі доказами, позивач ОСОБА_1 офіційно працює провідником пасажирського вагона у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 4031,97 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи. (а.с.8)

У ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

Виходячи з положень ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" де встановлено з 1 січня 2013 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 972,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1210,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, розмір аліментів, які сплачує позивач за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є меншим визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Суд критично відноситься до позиції позивача, який посилається, як на підставу зменшення розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки наведені обставини спростовуються наданими суду доказами, які підтверджуються той факт, що позивач має постійне місце роботи, отримує фіксовану заробітну плату, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі, який визначений за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, визначений за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.150, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, визначений за рішенням суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я