Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання дій державного виконавця незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Шеремет Ю.М. щодо відкриття виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 серпня 2014 року, винесену ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором усього в сумі 13642,77 грн. та зобов'язати ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві повернути виконавчий лист до Дніпровського районного суду міста Києва.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні просила скаргу на дії державного виконавця задовольнити з підстав, викладених у поданій скарзі, пояснила, що 14 серпня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44388292 щодо примусового виконання виконавчого листа №755/27412/13-ц, виданого 09 липня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 13642,77 грн. Виконавчий документ, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, був виданий на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, однак заявник не була обізнана про ухвалення судом заочного рішення, копію цього рішення суду отримала лише 18 липня 2014 року, тому на момент відкриття виконавчого провадження заочне рішення не набрало законної сили та на даний час оскаржується заявником в апеляційному порядку. Крім того, державним виконавцем несвоєчасно направлено на адресу заявника постанову про відкриття виконавчого провадження, яка винесена 14 серпня 2014 року, а отримана заявником поштою лише 10 листопада 2014 року, що дає підстави вважати, що дії державного виконавця по проведенню виконавчих дій по відношенню боржника є протиправними.

Представник суб'єкта оскарження - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Січкарь Р.М., в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, пояснив, що 14 серпня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44388292 щодо примусового виконання виконавчого листа №755/27412/13-ц, виданого 09 липня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 13642,77 грн., на думку представника, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження державним виконавцем не встановлено, в свою чергу заявником не доведено наявності обставин, які б слугували підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, також заявник не повідомила державного виконавця про оскарження рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, тому відсутні підстави для вирішення питання про закінчення виконаного провадження.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника суб'єкта оскарження Січкаря Р.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Судом встановлено, що 14 серпня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44388292 щодо примусового виконання виконавчого листа №755/27412/13-ц, виданого 09 липня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 13642,77 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до частини першої та другої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

Згідно положень ч. 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно положень частини першої ст.35 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Як передбачено частиною другою та четвертою статі 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, заявник ОСОБА_1, як боржник в процедурі виконавчого провадження, оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження №44388292, яке винесена 14 серпня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М., мотивуючи тим, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження на виконання заочного рішення суду, не будучи впевненим, що це рішення набрало законної сили.

Так, підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені у ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В свою чергу, заявником не наведено обставин, які б слугували підставою для відмовити у відкритті виконавчого провадження, в той же час сам факт несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження у розумінні положень ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче проводження», виконавче проводження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При наявності обставин, які зумовлюють закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.49 цього Закону, яка затверджується начальником відповідного Відділу державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що закінчення виконавчого провадження входить до компетенції державного виконавця і є його правом, а не обов'язком відповідно до ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", тому за відсутності відомостей, які б свідчили, що на момент звернення з цією скаргою до суду заочне рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, де боржником виступає ОСОБА_1, скасовано, у державного виконавця відсутні підстави для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу суду, який видав виконавчий лист.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання дій державного виконавця незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 19, 25, 26, 27, 35, 49 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст.1, 4, 14, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання дій державного виконавця незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я