АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7696/14 Справа № 208/1305/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Чубукова О.П.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року, позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

- безпідставно набуте відповідачем майно - грошові кошти у сумі, еквівалентній 3800 доларів США: 6 230,48 грн. відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами, 390,25 грн. судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 15.08.2007р. між нею та відповідачем було досягнуто домовленості, за умовами якої вона передала відповідачу, а відповідач отримав від неї 3800 доларів США у рахунок відмови відповідача від 1/2 частини спадкового майна квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, буд.18А-51. У вересні 2012р. вищевказана квартира була продана їх з відповідачем матір'ю, після чого підстава, на якій відповідач набув вищевказані кошти відпала, але, разом з цим, відповідач відмовив позивачці повернути вказані кошти, що змушує її звертатись до суду, та, на підставі ст.1212 ЦК України просити суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуте відповідачем майно суму коштів у розмірі, еквівалентному 3800 доларів США; а також, на підставі ст.ст.1214, 536 ЦК України, стягнути з відповідача 6 230,48 грн. відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 - 44 422 (сорок чотири тисячі чотириста двадцять дві ) грн. 00 коп. - безпідставно набутого майна.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна - відмовлено.

Також місцевим судом було вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

При цьому, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, згідно розписки, наданої відповідачем 15.08.2007 року, відповідач ОСОБА_2 15.08.2007 року у рахунок відмови відповідача від 1/2 частини спадкового майна квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, буд.18А-51, отримав від позивачки 3800 доларів США.

Вказана обставина була визнана представником відповідача в ході розгляду справи.

У вересні 2012 року матір'ю сторін по справі вищевказана квартира була продана. Вказана обставина була визнана сторонами, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

У зв'язку з тим, що, вищевказана квартира була продана матір'ю сторін, позивачка вважала, що підстава, на якій відповідач набув вищевказані кошти відпала, що є підставою для повернення вказаних коштів позивачці відповідно до ст.1212 ЦК України.

На підтвердження обставин, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог, остання надала суду розписку, факт надання якої відповідачем підтвердив в судовому засіданні представник відповідача.

Представник відповідача в обґрунтування заперечень відповідача суду зазначив, що, дійсно, 15.08.2007р., у рахунок відмови відповідача від 1/2 частини спадкового майна квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, буд.18А-51, відповідач отримав від позивачки 3800 доларів США. Разом з цим, вказані кошти були повернуті позивачці матір'ю відповідача після продажу вищевказаної квартири, що є підставою для відмови у позові.

На підтвердження обставин, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, останній не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би міг спростувати факт неповернення позивачці отриманих від неї за вищевказаною розпискою коштів.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь ОСОБА_3 грошові кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дійсно мали місце обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, та на підставі чого, визнав отримані відповідачем 15.08.2007 року кошти після продажу вищевказаної квартири безпідставно набутим майном, та такими, що підлягають поверненню позивачці.

Окрім того, судом першої інстанції було вірно зазначено, що враховуючи те, що, отримані відповідачем від позивачки кошти є безпідставно набутим майном саме з вересня 2012 року, тобто після продажу вищевказаної квартири, перебіг позовної давності розпочинається саме з часу продажу вказаної квартири, що, в свою чергу дає підстави суду дійти висновку, що, позивачка за захистом свого порушеного права звернулась до суду у межах строку позовної давності.

Враховувавши зазначене, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову через сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем та було зазначено доводом апеляційної скарги.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність доказів правильності встановлення позивачем розміру процентів у відповідності до ч. 2 ст. 536 ЦК України.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, договору із встановленим розміром відповідних процентів матеріали справи не містять.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог стягнувши 44 422 грн., а не 32 794 грн., не можуть бути взяті до уваги, оскільки протирічать ст. 533 ЦК України, на яку вірно посилався суд, згідно якої, в разі вираження зобов'язання (розписки) в іноземній валюті, його виконання все одно має бути проведено в гривнях. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а в даному випадку на день ухвалення рішення, оскільки розписка була надана на суму 3800 доларів США, суд першої інстанції правильно розрахував суму коштів, що підлягають стягненню за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: