Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючий), Кожух О.А. Кондор Р.Ю., при секретарі Марчишаку Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Таврика» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Таврика» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 30.10.2012 року між нею та ПАТ «Банк «Таврика» (далі - Банк) був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Море відсотків» № МК7519, згідно умов якого Банк прийняв від позивача грошову суму в розмірі 34 000 доларів США та зобов'язався виплатити вкладникові таку суму та 11% річних строком до 29.01.2013 року.

25.01.2013 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів та відсотків, у зв'язку із закінченням строку дії договору, однак Банк у задоволенні такої вимоги вкладника відмовив, указуючи на те, що з 21.12.2012 року у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

Зазначала, що 27.02.2013 року отримала виплату з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200 000 грн., однак у виплаті решти коштів з нарахованими відсотками у розмірі 79014,40 грн. їй відмовлено.

Посилаючись на дані обставини просила стягнути з Банку на її користь грошові кошти в розмірі 79014,40 грн. та 2 000 грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2014 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Банку на користь позивача 79014,40 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі: Фонд) посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності представника апелянта, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене рішення у справі не відповідає.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Матеріалами справи встановлено, що 30.10.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Таврика» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Море відсотків» № МК7519, згідно умов якого Банк прийняв від позивача грошову суму в розмірі 34 000 доларів США та зобов'язався виплатити вкладникові таку суму та 11% річних строком до 29.01.2013 року.

25.01.2013 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів та відсотків, у зв'язку із закінченням строку дії цього договору.

14.02.2013 року Банк повідомив позивача, що відмовляє у задоволенні його вимоги, оскільки у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 21.12.2012 року по 20.03.2013 року.

Встановлено, що постановою правління НБУ № 548 від 20.12.2012 року ПАТ «Банк «Таврика» було віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 6).

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 33 від 20.12.2012 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Таврика» з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 21.12.2012 року по 20.03.2013 року

27.02.2013 року ОСОБА_3 отримала виплату з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200 000 грн., однак у виплаті решти коштів з нарахованими відсотками у розмірі 79014,40 грн. (з урахуванням меж позовних вимог) їй відмовлено.

Згідно постанови правління НБУ від 20.03.2013 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку (а.с. 29).

20.03.2013 року Фондом призначено уповноважену особу Фонду (ОСОБА_4) та розпочато процедуру ліквідації Банку (а.с. 31).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Згідно ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року "Про банки і банківську діяльність" ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній в цій статті, зокрема у четверту чергу задовольняються вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

З наведених норм випливає, що вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом (200 000 грн.) можуть бути задоволені уповноваженою особою Фонду виключно в межах процедури ліквідації банку та в установленій Законом № 4452-VI черговості.

Встановлено, що ОСОБА_3 зверталася до уповноваженої особи Фонду із двома заявами від 05.04.2013 року про визнання її кредитором (а.с. 26, 27), у зв'язку з чим її вимога про виплату 79119,19 грн. включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с. 28).

Таким чином порушене право позивача на отримання решти вкладу з Банку вирішено уповноваженою особою Фонду у відповідності до закону в позасудовому порядку.

Тому судове рішення про стягнення суми є зайвим.

На дану обставину та норми матеріального права суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, відповідно до пункту 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Таврика» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: