22-ц/775/1744/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
Категорія 59 Доповідач Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24 " грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі

головуючого судді: Зайцевої С.А.

суддів: Бугрим Л.М., Лоленко А.В.

при секретарі: Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю « Житло-Плюс» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Плюс» до ОСОБА_1 про зобов*язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ТОВ » Житло-Плюс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про зобов*язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначили,що квартира АДРЕСА_1 , який знаходиться на обслуговуванні позивача, належить на праві власності ОСОБА_1 Відповідач в порушення вимог діючого законодавства у під'їзді вказаного будинку на сходовій клітці між другим та третім поверхами самовільно, без будь-яких дозволів встановив цегляну перегородку з дверима для свого особистого користування. Просили винести рішення,яким зобов'язати відповідача демонтувати самовільно побудовану перегородку та привести сходову клітку відповідно з первинним проектом та стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року у задоволенні позову ТОВ «Житло-Плюс» до ОСОБА_1 про зобов*язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати ,ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача ТОВ « Житло-Плюс», що діє на підставі довіреності Корчагіна Г.Р., в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з'явився ,належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи , шляхом отримання телефонограми , зареєстрованої в журналі телефонограм № 4 за № 864 (а.с. 47-48). Згідно письмових заперечень ,просив апеляційну скаргу відхилити,рішення суду першої інстанції залишити без змін , справу розглянути за його відсутності (а.с.35).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення,суд першої інстанції всебічно,повно і об*єктивно дослідив надані сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те,що вимоги позивача є недоведеними.

У рішенні наведені відповідні мотиви ,з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Судом встановлено , що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

Згідно актів ТОВ «Житло-Плюс» від 20.01.2014 року та від 20.05.2014 року між другим та третім поверхами будинку АДРЕСА_1 в місті Маріуполі мешканцями встановлена комора.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того,що доказами, поданими суду позивачем, не доведено ні наявність права захисту позивача відповідно до позовних вимог, ні обставини того, що самочинним будівництвом порушені його права, а заявлені вимоги про зобов'язання відповідача демонтувати самовільно побудовану перегородку та приведення сходової клітки відповідно з первинним проектом (а не в інший спосіб) не ґрунтуються на вимогах ЦК України. Обравши спосіб захисту права подання позову про зобов'язати відповідача демонтувати самовільно побудовану перегородку та привести сходову клітку відповідно з первинним проектом, позивач відповідно ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Крім того, статтями 100 та 152 ЖК України, на які в своєму позові посилається позивач, демонтаж самовільно побудованої перегородки та приведення сходової клітки відповідно з первинним проектом, не регулюється, а спірні правовідносини регулюються іншими нормами законодавства. Позивач не вказує, які ж його права, свободи або інтереси порушені відповідачем при самовільному спорудженні перегородки, оскільки ТОВ «Житло-Плюс» не є власником, користувачем або балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 в місті Маріуполі .

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З вищенаведеного апеляційний суд вважає правильним висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог за відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не належать до тих підстав,з якими процесуальне законодавство пов*язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення. Ніяких нових обставин чи доказів,які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.303 ЦПК України ,під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази,які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази ,неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів,досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Стаття 100 ЖК України передбачає переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення .

Стаття 152 ЖК України встановлює порядок проведення переобладнання і перепланування жилого будинку(квартири),що належить громадянинові.

Посилання апелянта на порушення відповідачем ст.ст.100,152 ЖК України не ґрунтується на законі.

Стаття 383 ЦК України визначає основні права власників житлового будинку або квартири. Одним із прав власника квартири (житлового будинку) є право на здійснення ремонту й переобладнання квартири (житлового будинку). Законодавець встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом лише за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Це зумовлено необхідністю суворої відповідності житлового будинку (а відповідно й розташованих у ньому квартир, що є його складовими частинами) архітектурним, технічним, будівельним, санітарно-гігієнічним, пожежним та іншим нормам, що встановлюються законодавством.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків ,затвердженими постановою КМУ від 08 .10.1992 року № 572 в редакції постанови КМУ N 45 від 24.01.2006 року встановлюється, що переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій має здійснюватися за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

При цьому під переплануванням розуміється перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків, а під переобладнанням - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів (Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 N 76).

Відповідно до цих Правил у разі, якщо власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, він зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Якщо ж самовільне перепланування або переобладнання призводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ,акти ТОВ» Житло-Плюс» від 20.01.2014 року та від 20.05.2014 року були складені за результатами перевірки по зверненню мешканців будинку АДРЕСА_1

Проте, рекомендації міської ради про розгляд звернення з виходом на місце з відповідними службами, виконані не були.

Жодного доказу про порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту,погіршення технічного стану жилого будинку в цілому не надано,порушення прав інших споживачів не доведено.

З вищенаведеного апеляційний суд вважає правильним висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог за відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог.

Розглядаючи справу ,суд першої інстанції повно,всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини,з*ясував доводи і заперечення сторін,встановленим обставинам та доказам дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю « Житло-Плюс - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: