АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1202/14 Справа № 186/1166/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула С. А. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, розподіл майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, розподіл майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі, задоволені.

Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги позивачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неправильну оцінку доказів та обставин по справі..

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, встановив, що позивачка звернулася до суду з позовом 17 червня 2013 року, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду подала 16 вересня 2013 року.

Судом встановлено, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2012, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з січня 2004 року по травень 2009 року. В 2006 році сторони під час спільного проживання придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 13 серпня 2010 року відповідач уклав договір дарування вказаної квартири, згідно якого подарував її своєму братові ОСОБА_4

У вересні 2012 року позивачка зверталася до суду з позовом про визнання договору дарування спірної квартири недійсним. Відповідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2013 року, договір дарування вказаної квартири визнано недійсним.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про поновлення позивачці строку звернення до суду з даним позовом, так як він пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього СК України.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За договором купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2 придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" №10400347 від 14 квітня 2006 року підтверджується, що ОСОБА_2 є власником 1/1 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу (ВСР №518892 р№1352/05 квітня 2006 року), посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно до п.п.44,45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачається надання письмової згоди другого з подружжя у випадку укладання договорів щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочинів щодо іншого цінного майна.

Відповідно до п.172 Інструкції подружжя, а також чоловік та жінка, які не перебувають у шлюбі між собою, але проживають однією сім'єю, мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу нотаріусу була надана спільна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 05 квітня 2006 року, відповідно до якої сторони по справі стверджували, що вони живуть однією сім'єю, ведуть спільне господарство, квартира, яку вони купують за адресою АДРЕСА_1, буде знаходитися у їх спільній сумісній власності.

Відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється добровільність підписання даної заяви, а його посилання на те, що він не розумів, що діється, суд не прийняв до уваги так як в судовому засіданні було встановлено, що нотаріусом до підписання вищезазначеної заяви були роз'яснені ОСОБА_2 її наслідки, крім того ОСОБА_2 є повністю дієздатною особою, як на момент підписання заяви, так і на момент розгляду справи в суді.

Посилання відповідача на те, що основну частину суми вартості квартири він сплатив з власних коштів, які накопичив ще до моменту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, суд визнав необгрунтованими, так як ним не надано жодного доказу, який підтверджував би цей факт.

З урахуванням всіх обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі, визнавши причини пропуску позивачкою строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом поважними та визнав за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст..ст. 60, 68, 70 СК України, 372 ЦК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід, зазначений ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставний, оскільки таких порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли потягнути скасування правильного по суті рішення, колегією суддів не встановлено.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі, необґрунтований, оскільки зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :