АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1886/2014 Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б. Категорія 30 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 08 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м Херсоні, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування шкоди, зазначаючи, що на виконанні старшого державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні ОСОБА_6 перебував виконавчий лист, виданий Суворовським районним судом м. Херсона 10.09.2012 року про стягнення із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на його користь грошових коштів у розмірі 80 000 грн.

Відкривши виконавче провадження 09.10.2012 року, 06.12.2012 року ст.. державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника ОСОБА_7, а саме: належної їй на праві власності 1/3 частини квартири №6, розташованої по вул. Покришева, 45 корпус 4 в м. Херсоні.

В порушення вимог закону ОСОБА_6 не направив постанову до органу державної реєстрації прав та їх обтяжень, внаслідок чого 12.04.2013 року ОСОБА_7 продала 2/3 частин квартири, яка знаходилася під арештом ОСОБА_9, уклавши з ним відповідний договір.

Посилаючись на те, що бездіяльність старшого державного виконавця Трембача М.В. унеможливила виконання судового рішення про стягнення на його користь з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 грошових коштів і призвела до його моральних страждань, позивач просив суд стягнути з держави шляхом списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Херсонській області з рахунку державного бюджету на його користь для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади та їх службовими особами суму в розмірі 48 535 грн. майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням суду від 06 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним вимог, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать положенням діючого в Україні законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження» та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представники відповідачів доводи скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не підтвердив належними доказами протиправність рішень, дій чи бездіяльності старшого державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження і не довів факту заподіяння йому при цьому матеріальної та моральної шкоди.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки суд прийшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державною або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішень, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

При цьому закон не передбачає підтвердження факту незаконності рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців при виконанні судових рішень певними засобами доказування, а Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року розяснив, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року ст. державний виконавець ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні ОСОБА_6 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 01.10.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суми авансу у розмірі 80 000 грн. за попереднім договором від 01.10.2011 року. Боржнику надано строк добровільно сплатити борг до 16.10.2012 року.

06 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої, як стверджує ОСОБА_6, за вихідним №34889 направлена до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, яке станом на грудень 2012 року здійснювало реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Однак відомості про накладення арешту на майно боржників до реєстру заборон внесені не були, в результаті чого ОСОБА_7 продала 2/3 частини квартири №6, що розташована по вул. Покришева, 45, к. 4 в м. Херсоні, про що уклала та нотаріально посвідчила 12.04.2013 року договір купівлі-продажу із ОСОБА_9

ОСОБА_6 наполягає на тому, що він виніс постанову про арешт реалізованої ОСОБА_7 частки в квартирі 06.12.2012 року і вчасно направив її до органу державної реєстрації для виконання, в той час, як постановою начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області «про результати перевірки виконавчого провадження» від 14 червня 2013 року встановлено факт невідповідності в датах винесення державним виконавцем процесуальних документів у наведеному вище виконавчому провадженні, а постановою ст. слідчого в Херсонській області від 23.11.2013 року «про закриття кримінального провадження» та ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року, постановленою у справі за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, встановлено факт неналежного виконання ст. державним виконавцем Трембачем М.В. своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що виразилось у неналежному веденні виконавчого провадження та незабезпеченні накладення арешту на майно боржника, а саме: 1/3 частини квартири ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 4,84-86/.

Такий висновок зроблено на підставі висновку експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, відповідно до якого у системному блоці компютера, вилученому із робочого місця державного виконавця, виявлено один файл, що містить словосполучення «постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», « 06.12.2012 року» «Кузь Світлани Омелянівни», «м. Херсон, вул. Покришева, 45, к.4 кв.№6», «виконавчий лист», « 2120/1123/12», « 01.10.2012» і створений він 15.04.2013 року /а.с. 88-91/.

Наведена обставина підтверджується також Довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець допустив порушення вимог закону при вчиненні виконавчих дій, які призвели до відчуження майна боржника не на користь стягувача.

Зазначене порушення свідчить про протиправність дій та бездіяльності ст. державного виконавця Трембача М.В., в результаті яких порушені права позивача, як стягувача у виконавчому провадженні та підтверджує право останнього на відшкодування завданих йому при цьому душевних страждань.

Отже рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з держави на користь ОСОБА_5 моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового відшкодування колегія суддів враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості і вважає, що на користь ОСОБА_5 належить стягнути 3 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується рішення суду в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає їх правильними і обґрунтованими, оскільки сам факт допущеного державним виконавцем порушення та тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми грошових коштів.

Докази, які б свідчили про унеможливлення виконання рішення суду взагалі в результаті дій та бездіяльності державного виконавця в матеріалах справи відсутні, а виконавчий лист з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення ОСОБА_5 не повертався і всі передбачені законом заходи для виконання судового рішення та для захисту його прав, як стягувача, не вичерпано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в решті частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст. 23,1167,1173 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з держави шляхом списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Херсонській області з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_5 3 000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Л.В. Пузанова