Справа № 314/5336/14-ц Провадження № 2/314/1461/2014
18.11.2014 року Вільнянський районний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Кіяшко В.О.,
при секретарі Павлівській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення, -
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про виселення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 06.03.2007 року було укладено кредитний договір № ZPVLGA00000015. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 7787,50 дол. США строком до 03 березня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 06 березня 2007 року уклали договір іпотеки № ZPVLGA00000015. Відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, зхагальною площею 49,50кв.м, житловою площею 28,80кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності.
Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте, відповідач в свою чергу не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 26 листопада 2010 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на спірний будинок.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити приміщення. Якщо мешканці добровільно не звільняють жиле приміщення у встановлений або погоджений строк, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідач отримала письмове повідомлення.
Таким чином, відповідач та усі мешканці підлягають виселенню зі спірного будинку.
У зв'язку з чим представник банку звернувся до суду з вказаним позовом.
18 листопада 2014 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення які повернулись до суду (а.с. 26, 36), про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 06.03.2007 року було укладено кредитний договір № ZPVLGA00000015. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 7787,50 дол. США строком до 03 березня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 06 березня 2007 року уклали договір іпотеки № ZPVLGA00000015. Відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, зхагальною площею 49,50кв.м, житловою площею 28,80кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності.
Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте, відповідач в свою чергу не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
26 листопада 2010 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на спірний будинок, а також задоволені вимоги про виселення ОСОБА_2 (обор.а.с. 12), таким чином 18.11.2014р. ухвалою суду було закрито провадження у справі в частині її виселення (а.с. 41).
Після закриття провадження по справі в частині виселення ОСОБА_2, суд розглядає вимоги позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та проживають в спірному будинку.
Згідно відповіді від 10 листопада 2014 року № 02-01-25/361 наданої Новогупалівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (а.с. 39) на запит суду, зазначено що власником спірного будинку є ОСОБА_2, яка проживає та зареєстрована в будинку, крім неї в будинку зареєстровані і проживають її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, невістка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3,
Дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ЖК УРСР.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Так судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 06.03.2007 року уклали договір іпотеки № ZPVLGA00000015. Відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою: житловий будинок, зхагальною площею 49,50кв.м, житловою площею 28,80кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.11.2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме спірний житловий будинок.
Згідно роз'яснень, що містяться у п.п. 43, 44 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметами іпотеки, проводяться в порядку встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дійсно було направлено письмову вимогу тільки відповідачу ОСОБА_2 щодо добровільного звільнення будинку.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Судом встановлено, що позивачем не було повідомлено належним чином зареєстрованих та проживаючих осіб щодо добровільного звільнення житлового приміщення.
Також, позивачем позовні вимоги до проживаючих та зареєстрованих осіб в спірному будинку не заявлялись, не залучався до участі у справі орган опіки та піклування, тому суд приходить до висновку, що даний позов заявлено передчасно, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження перебування рішення суду від 26.11.2010 року на виконанні та наявних перешкод зі сторони відповідача щодо виконання даного рішення суду.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши та з'ясувавши всі обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог.
Виходячи з встановлених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позов про виселення інших осіб не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про виселення інших осіб з житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

18.11.2014