Справа № 352/129/14-ц
Провадження № 2/352/369/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Гургули В.Б.

секретаря Кожуховської О.І.

представників сторін ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4В, звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики оформленого у вигляді розписки.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги уточнив в частині суми заборгованості та обгрунтував тим, що 17 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якої відповідач отримав позику в сумі 50 000 тисяч євро та зобовязався її повернути до 15 квітня 2012 року. Факт укладення договору, передання коштів та взяття зобовязань щодо повернення позики в узгоджений строк підтверджується розпискою від 17.02.2012 року. Станом на 20.01.2014 року за за ОСОБА_4 рахується непогашена заборгованість по позиці у сумі 50 000 тисяч євро. Починаючи з 15.04.2012 року ОСОБА_3 постійно вимогав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. Таким чином станом на 06.05.2014 року заборгованість відповідача складає 790 134,00 грн. основного боргу, 40 653,90 грн. 3 % (три) проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики, також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 подав до суду зутрічний позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики. Свої позовні вимоги обгрунтував тим що, він був знайомий з ОСОБА_5, який займався переганнянням автомобілів з-за кордону. Його знайомий ОСОБА_3 попросив його познайомити з ОСОБА_5 для покупки автомобіля. Після чого попросив його бути присутнім при передачі коштів для ОСОБА_5 на придбання автомобіля. Передача коштів у сумі 50 тисяч євро ОСОБА_3 для ОСОБА_5П, відбулася в автомобілі ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського в його присутності та присутності ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_5 після отримання коштів від ОСОБА_3 повідомив, що автомобіль буде через пів року. Проте через кілька днів до нього зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що йому не вдалось вчасно перерахувати гроші в Німеччину, а тому ОСОБА_3 має ще додатково оплатити йому витрати у сумі 15 тисяч доларів США, які він нібито втратив через невчасну оплату вартості автомобіля ОСОБА_3 При цьому при зустрічі ОСОБА_3 попросив ОСОБА_4 написати розписку, про те, що нібито ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50 тисяч євро, оскільки саме він познайомив його з ОСОБА_5, знає його і це буде ніби то гарантією придбання для нього автомобіля. Через деякий час йому стало відомо, що ОСОБА_5 ошукав його, ОСОБА_3 та інших людей. Таким чином вважає, що вищевказана розписка підлягає скасуванню.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задоволити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задоволити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якої відповідач отримав позику в сумі 50 000 тисяч євро та зобовязався її повернути до 15 квітня 2012 року. Факт укладення договору, передання коштів та взяття зобовязань щодо повернення позики в узгоджений строк підтверджується розпискою від 17.02.2012 року (а.с. 3). З 15.04.2012 року позивач постійно вимогав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. Таким чином станом на 06.05.2014 року заборгованість відповідача складає 790 134,00 грн. основного боргу, 40 653,90 грн. 3% річних вд простроченої суми боргу за договором позики.

Відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача сума позики може бути стягнута на користь позивача з урахуванням встановленого індексу інфлякції за весь час прострочення, а також 3% річнихвід простроченої суми.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони.

У п. 19 та 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливомпомилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд на сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст. 57,58 ЦПК України, щодо заперечень проти позову, тобто не надав жодного документу, щоб підтверджував факт не передання позивачем йому коштів. Тому суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги позивача обгрунтовані і повинні бути задоволені.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3 654 грн.

Заявлений ОСОБА_4 зустрічний позов про визнання недійсним договору позики оформленого у вигляді розписки від 17.02.2012 року суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, саме на ОСОБА_4 як сторону, яка діяла під впливом обману та яка просить визнати в зв'язку з цим правочин недійсним, покладається обов'язок довести наявність умислу, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.

ОСОБА_4 та його представником не надано доказів, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що договір позики укладено внаслідок обману.

За таких обставин зустрічний позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 233, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) борг за договором позики в розмірі 790 134, 00 (сімсот девяносто тисяч сто тридцять чотири) грн. 00 коп., та 3% (три) проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики в розмірі 40 653 (сорок тисяч шістсот пятдесят три) грн. 90 коп. і 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чорити) грн. 00 коп. судового збору, а всього разом 834 441 (вісімсот тридцять чотири тисячі чотириста сорок одну) грн. 90 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики оформленого у вигляді розписки від 17.02.2012 року - відмовити у звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий В.Б. Гургула