№ 2/679/463/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Нетішинський міський суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Стасюка Р.М.

при секретарі Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що його матір ОСОБА_4 з 02 грудня 1979 року по 04.12.2012 року (день смерті) проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час спільного проживання ними було придбано майно, яке є спільним майном подружжя, а саме:

садовий будинок в сгт «Будівельник» с.Комарівка Славутського району Хмельницької області ( право власності на садовий будинок подружжям не оформлялося, оформлений був технічний паспорт на нерухоме майно, фактично подружжя було власниками садового будинку);

земельна ділянка розміром 0,0621 га на території Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області;

гараж № 154 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» м.Нетішин;

транспортний засіб ОСОБА_6 ГАЗ 2410;

грошові заощадження в розмірі 25000 гривень в відділенні Ощадного банку м.Нетішин Хмельницької області;

грошові заощадження в відділенні банку «Фінанси та кредит» м.Нетішин Хмельницької області.

Після смерті ОСОБА_4 він є спадкоємцем за заповітом майна померлої матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

В установленому законом порядку він звернувся до державної нотаріальної контори за заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області, спадщина, на яку видане свідоцтво складається з частини трикімнатної квартири за №24 по вул.Михайлова, 16 в місті Нетішин Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину заповітом.

19 грудня 2013 року помер ОСОБА_5.

Спадкоємцями майна за законом померлого ОСОБА_5 стали: ОСОБА_7 - син та ОСОБА_3 - дочка.

Оскільки майно, яке було придбане в період шлюбу його матері та ОСОБА_5 є спільним майном подружжя в рівних частинах по 1/2 частині кожному, то він як спадкоємець за заповітом після смерті матері, має право на 1/2 частину майна. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування.

В судовому засіданні Позивач позов підтримав. Просив задоволити його в повному обсязі.

ОСОБА_7 в судове засідання не зявився. Згідно поданої заяви просив справу розглядати у його відсутність , проти задоволення позову заперечував.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень вказував, що позивачем пропущено строк на прийняття спадщини та не дотримана процедура позасудового врегулювання спору. Крім того частина майна заявленого в позові є особистою власністю ОСОБА_5 і не може бути обєктом спадкування для Позивача.

Заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому судом у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, сторони попереджувались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів, яким сторони скористалися.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що з 02 грудня 1979 року по 04 грудня 2012 року (день смерті) ОСОБА_4 проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

У зв'язку зі смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності, або на його частку в спільному майні.

Після смерті 04 грудня 2012 року ОСОБА_4, яка проживала та була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1, Нетішинською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 16.01.2013 року відкрита спадкова справа за № 7/2013. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є: 3/4 ( трьох четвертих ) часток спадкового майна за заповітом син ОСОБА_8; 1/4 ( однієї четвертої ) частки за законом чоловік ОСОБА_5.

Згідно положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було придбано майно, яке є спільним майном подружжя, а саме:

садовий будинок в сгт «Будівельник» с.Комарівка Славутського району Хмельницької області;

гараж № 154 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» м.Нетішин;

транспортний засіб ОСОБА_6 ГАЗ 2410 д/н Б9795 ХМ.

Умови набуття забудовником права власності на побудоване житло чи інші споруди передбачені статтею 331 Цивільного кодексу України, яка повязує виникнення такого права із завершенням будівництва, введенням його в експлуатацію та державною реєстрацією права власності компетентним державним органом.

Отже, право власності на новостворюване нерухоме майно виникає лише після прийняття його в експлуатацію та реєстрації права власності на це майно. До цього моменту забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі такого будівництва (створення майна).

За свого життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не набули у встановленому порядку право власності на садовий будинок в сгт «Будівельник» с.Комарівка Славутського району Хмельницької області, тому до складу спадщини таке майно не входить, адже нерухоме майно, як обєкт цивільного права, ще не існує.

Сам факт створення нерухомого майна за відсутності передбачених законом умов, необхідних для встановлення права власності на нього, не може бути підставою для визнання такого права.

Відповідно до чинного законодавства, за вищезазначених обставин, спадкоємці успадковують майнові права на використані при будівництві матеріали та обладнання, а також повязані з цим інші права та обовязки забудовника. Однак враховуючи, що позивач не ставив вимог про визнання за ним права власності на будівельні матеріали чи інші права та обовязки забудовника, тому позовна вимога про визнання права власності на 1/2 частину садового будинку в сгт «Будівельник» с.Комарівка Славутського району Хмельницької області слід відмовити.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії державного акта серії ЯГ №999945 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки розміром 0,0621 га на території Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області. Дане право у нього виникло у 2007 році.

Відповідно до п. 18-2 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК.

Враховуючи, що зазначена ділянка була приватизоване до 11 січня 2011 року (вступ в силу змін до ст. 61 Сімейного кодексу України), то така ділянка не є спільною власністю подружжя , а отже не може бути обєктом спадкування для Позивача.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на грошові заощадження , то з наявних в матеріалах справи виписках вбачається, що такі були внесені у банківські установи після смерті ОСОБА_4

Достатніх і допустимих доказів, що дані кошти належали крім ОСОБА_5 ще і ОСОБА_4 суду не надано.

Враховуючи вищевикладене в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на грошові кошти слід відмовити.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину гаражу № 154 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» м.Нетішин та 1/2 частину транспортного засобу ОСОБА_6 ГАЗ 2410 д/н Б9795 ХМ підлягають частковому задоволенню, так як згідно відкритої спадкової справа за № 7/2013 ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом лише 3/4 часток спадкового майна після смерті ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене за позивачем слід визнати право власності на вищезазначене майно у розмірі 3/8 частки.

Суд не бере до уваги твердження адвоката ОСОБА_6 про пропуск строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, так як відповідно до наявної в матеріалах справи заяви (а.с. 67) така Позивачем була подана 16.01.2013 року, тобто без пропуску строку звернення.

Керуючись ст.ст. 15,1217, 1218, 1223, 1233,1234, 1268 ЦК України, ст..60, 61 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 яка померла 04 грудня 2012 року, право власності:

- на 3/8 частину гаража № 154 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» м.Нетішин Хмельницької області;

- на 3/8 частину транспортного засобу - автомобіля ОСОБА_6 ГАЗ 2410 д/н Б9795 ХМ.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Стасюк Р.М.