Справа №443/2020/14-ц
Провадження № 2/443/914/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Цюмрака М.Д.,

при секретарі Шальвіра І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Жидачеві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2012 року ОСОБА_2 позичила у нього 2 тис. грн.. На підтвердження укладення даного договору позики, відповідачка особисто написала розписку, яку віддала позивачу і в якій зобов"язувалася повернути гроші в сумі 2 тис. грн. до 01.08.2012 року, однак до вказаного числа відповідачка гроші не повернула, а почала уникати позивача, престала відповідати на його телефонні дзвінки, тому він вирішив звернутися з даним позовом до суду.

Позивач просить стягнути з відповідачки в його користь 2 тис. грн. боргу, а також три проценти річних від цієї суми, що становить 135 грн., сплачену суму судового збору - 243.60 грн. та витрати за надання йому юридичної допомоги в сумі 300 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги, викладені в позовній заяві, повністю підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала і суду пояснила, що вона дійсно позичила у ОСОБА_1 2 тис. грн., про що 24.07.2012 року написала йому розписку, зобов"язавшись повернути грошу до 01.08.2012 року.. Оскільки вона мала борг ще і в банку, тому змушена була сплачувати банку, а з ОСОБА_1 вирішила розрахуватися пізніше.

ОСОБА_2 суду пояснила, що оскільки вона позичила 2 тис. грн., то згідна повернути позивачу саме таку суму, а судовий збір, 3 відсотки річних від вказаної суми та витрати за надання юридичної допомоги позивачу вона не визнає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідачки, свідка, дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Як позивач, так і відиповідачка в судовому засіданні ствердили, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 2 тис. грн., про що та написала розписку, в якій зобов"язалася повернути борг позивачу до 01.08.2012 року, проте борг не повернула.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він являється головою фермерського господарства (ФГ ОСОБА_3), яке розташоване в с.Дем"янка Лісова Жидачівського р-ну Львівської обл. У липні 2012 року позивач ОСОБА_1 у його господарстві ремонтував агрегат, який тюкує солому. 27 липня 2012 року відповідачка отримала від позивача 2 тис. грн.про що написала в його присутності розписку, в якій пообіцяла повернути гроші ОСОБА_1 до 01.08.2012 року.

Із розписки, оглянутої в судовому засіданні, ксерокопія якої знаходиться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 позичила гроші в сумі дві тисячі грн, які зобов"язується до першого серпня 2012 року повернути ОСОБА_1. Розписка написана ОСОБА_2 без будь-якого примусу або насильства.

17.12.2014 року до матеріалів даної справи долучена заява ОСОБА_2, з якої вбачається, що в листопаді 2014 року вона отримала із Жидачівського районного суду позовну заяву за підписом ОСОБА_1. ОСОБА_2 у своїй заяві вказала, що позовна заява ОСОБА_1 є провокаційною, оскільки ніяких боргів перед ОСОБА_1 ОСОБА_2 не має, а в дійсності він 24.07.2012 року згвалтував її у с.Дем"янка Лісна.

25 листопада 2014 року, вбачається з даної заяви, ОСОБА_2 відправила на адресу ОСОБА_1 повідомлення (попередження), яке він 27.11.2014 року отримав, але жодних висновків не зробив, тому вона 16 грудня 2014 року скерувала до Жидачівського райвідділу міліції заяву про відкриття кримінального провадження проти ОСОБА_1 за фактом її згвалтування, а тому просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду до прийняття рішення органами міліції.

Оцінивши матеріали справи суд вважає, що заява ОСОБА_2 надумана з метою неповернення боргу ОСОБА_1. Якщо ОСОБА_1 згвалтував ОСОБА_2 ще 24.07.2012 року, то чому до цього часу вона мовчала.

Крім того в судовому засіданні ОСОБА_2 визнала факт отримання нею 24.07.2012 року від ОСОБА_1 2000 грн. в борг, написавши про це розписку, тому суд критично відноситься до поданої нею заяви від 17.12.2014 року і не бере її до уваги.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається із розписки ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 2 тис.грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги ОСОБА_1 законні, а тому його позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, ст.ст.625, 1046-1050 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2 2 000 грн. боргу, 135 грн. - 3% річних від суми боргу, 243.60 грн. сплаченого судового збору та 300 грн.за надіння юридичної допомоги, а всього - 2 678.60 грн./дві тисячі шістсот сімдесят вісім грн.60 коп./

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його проголошення шляхом подачі апеляції через Жидачівський районний суд.

Головуючий - суддя М.Д.Цюмрак.

ПРИМІТКА: оригінал рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.