У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АКБ «Індустріалбанк») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що 13 грудня 2005 року він був прийнятий на посаду водія транспортного відділу Кременчуцької філії АКБ «Індустріалбанк» по переводу з АКБ «МТ-Банк». Оскільки АКБ «МТ-Банк» був реорганізований шляхом приєднання до ПАТ АКБ «Індустріалбанк», він вважає що працює у відповідача з моменту коли був прийнятий на роботу в АКБ «МТ-Банк», тобто з 7 грудня 1996 року. 19 жовтня 2012 року наказом № 150-ос позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 20 жовтня 2012 року позивач був прийнятий на посаду водія транспортного відділу Кременчуцької філії ПАТ АКБ «Індустріалбанк». Наказом № 181-ос від 29 листопада 2012 року позивача було звільнено з 30 листопада 2012 року у зв'язку із закінченням строку дії строкового трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. 1 грудня 2012 року позивач був прийнятий водієм автотранспортних засобів у відділ експлуатації та розвитку регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» в м. Кременчуці. 31 січня 2014 року позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки він має переважне право серед інших працівників, які залишились працювати.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді водія автотранспортних засобів у відділ експлуатації та розвитку регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» в м. Кременчуці. Стягнуто з АКБ «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 лютого 2014 року по 20 червня 2014 року включно, за 96 робочих днів, виходячи із середньоденного заробітку 95 грн 45 коп., 9 163 грн 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ АКБ «Індустріалбанк» - Букрєєв М.Ю. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при обговоренні кандидатури на звільнення, відповідачем були порушені умови продуктивності праці і кваліфікації переваги в залишенні на роботі, оскільки в сім'ї позивача одночасно відповідачем було звільнено дві особи, і інших осіб із самостійним заробітком в сім'ї не має. Крім того суди дійшли вірного висновку, що позивачем не пропущений місячний строк для звернення до суду.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Н.А. Горелкіна