Справа № 755/5991/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі управління юстиції у м. Києві про скасування постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони його відчуження та зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі управління юстиції у м. Києві про скасування постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони його відчуження та зняття арешту з майна.

Форма і зміст позовної заяви визначена в статі 119 Цивільного процесуального кодексу України, як передбачено нормою даної статті, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до вимог пункту 6 ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, серед іншого, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим виходячи зі змісту поданої заяви, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред'явленні вимоги до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про скасування постанови скасування постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони його відчуження та зняття арешту з майна, однаке позивачами не конкретизовано, яка саме постанова державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони його відчуження має бути скасована, оскілки відсутні відомості, що саме визначеним у якості відповідача відділом державної виконавчої служби було заведене виконавче провадження та в межах якого винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, також позивачами не надано Витяг з Єдиного державного реєстру заборон, яким підтверджується внесення відомостей про накладання заборони на відчуження об'єкту нерухомого майна.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в подані цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів, однак позивачами не долучено до позову доказів, які мали підтвердити звернення позивачів із заявою про витребування доказів в порядку визначеному у статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, позивачі мають можливість реалізувати своє право на витребування доказів шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення доказів в порядку визначеному ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, однак розгляд заяви про забезпечення доказів має передувати зверненню позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Виходячи зі змісту поданої заяви та обсягу залучених до позову доказів, позивачами не надано докази, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачам на праві власності, що зумовлює звернення з позовом до суду про захист прав власника житла, зважаючи на положення ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», яким безпосередньо врегульовано порядок та підстави зняття арешту з майна.

Відповідно до частини п'ятої ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду у позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір 0,2 розміру мінімальної заробітної плати ( 243,60 грн.).

Відповідно до положень ч.1 ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до декількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Згідно положень ч.6 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно його долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Так, позовна заява подана до суду від імені позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 однак до позову долучено оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 243,60 грн., який сплачено позивачем ОСОБА_1, доказів сплати судового збору позивачем ОСОБА_2 до позову не долучено.

Звертаю увагу, що пільги щодо сплати судового збору, визначені у статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За нормами ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі управління юстиції у м. Києві про скасування постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони його відчуження та зняття арешту з майна залишити без руху, про що повідомити позивачу та надати йому строк для виправлення вказаних недоліків до «11» березня 2014 року, який не може перевищувати 5 (п'яти) днів з дня отримання ухвали суду.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я: