АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7696/14 Головуючий 1 інстанції: Жмуд Н.М.
Справа № 629/4980/13-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: сімейні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 14 березня 2012 року. Від даного шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою. В період шлюбу ними придбано майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем: а саме - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 транспортний засіб ВАЗ 2001, 1988 року випуску, транспортний засіб ГАЗ 24 1976 року випуску і транспортний засіб ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску. Також зазначила, що у житловому будинку проживає вона з сином, відповідач вже декілька років проживає з новою сім'єю. Транспортні засоби знаходяться у володінні користуванні та розпорядженні відповідача. У зв'язку з цим вважала найбільш доцільним поділ майна, за яким житловий будинок залишиться у її власності, а транспортні засоби - у власності відповідача.

Після уточнення своїх позовних вимог просила суд, визнати вищевказане майно спільно сумісною власністю подружжя та поділити його, а саме: визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини цього житлового будинку; визнати за нею право власності на 1/2 транспортного засобу ГАЗ 31105-801, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 цього ж транспортного засобу; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості транспортного засобу ГАЗ 31105-801, д.н.з. НОМЕР_1; визнати за нею право власності на 1/2 транспортного засобу ВАЗ 2101, д.н.з.НОМЕР_2, 1988 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 цього ж транспортного засобу; визнати за нею право власності на 1/2 транспортного засобу ГАЗ - 24, д.н.з.НОМЕР_3, 1976 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 цього ж транспортного засобу; та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала заявлені уточнені позовні вимоги та зазначила, що між нею і відповідачем не досягнуто добровільної домовленості про порядок поділу майна, тому, просила задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, оскільки все перераховане вище майно, було придбане колишнім подружжям в період коли, вони проживали разом однією сім'єю. Однак, зареєстровано все майно тільки на одного відповідача, а отже на її думку, тільки він є власником майна, а в неї не має нічого.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_4 підтримала правову позицію своєї довірительниці, просила задовольнити уточнені позовні вимоги і вказала, що просить суд відступити від рівності долей сторін, врахувавши, що з позивачем проживає їх спільний з відповідачем син, на якого відповідач сплачує аліменти за рішенням суду. Однак, їх розміру не достатнього для належного матеріального забезпечення дитини всім необхідним для його життя, розвитку та навчання.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, про що надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач по справі колишня дружина, шлюб з якою розірваний 14 березня 2012 року. Від шлюбу в них є син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Вважав вимоги позивача є необґрунтованими з наступних підстав.

За час проживання у шлюбі ними набуто майно, а саме 10 грудня 2002 року придбаний житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 Позивач в позовній заяві зазначила інвентаризаційну оцінку 19 895 грн. вищезазначеного житлового будинку на 2002 рік, станом на 05.12.2013 року вартість цього житлового будинку становить 238,950 гривень. Вперше у 2001 році він за згодою позивача зробив доручення розпоряджатися, керувати, слідкувати за технічним станом тощо автомобіля ВАЗ 2101, 1977 року випуску, ОСОБА_5, за що їхня сім'я отримала грошові кошти.

З 2001 року вищезазначеним автомобілем користуються за дорученням без визначення строку дії інші особи, що підтверджується копією доручення від 08 травня 2008 року та інформацією приватного нотаріуса Завади М.В. від 03.12.2013 року.

Також зазначив, що загальна вартість майна становить 293,941 гривень. Йому відомо, що згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесених на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Стосовно автомобіля ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску, вартість якого станом на 12.12.2013 року становить 27 223 грн., відповідач придбав вказаний автомобіль 25.10.2007 року, що підтверджується договором купівлі-продажу та актом прийому-передачі від 25.10.2007 року. Зазначив, що хоча вони з позивачем на час придбання ним автомобіля ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску, перебували у шлюбі, але проживали окремо, мали окремий бюджет і фактично припинили шлюбні відносини, про що свідчить довідка з місця проживання. Також на придбання вищезазначеного автомобіля відповідачем 26 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір з ВАТ «Державний ощадний банк України» у сумі 50 000 грн., останній платіж за яким він здійснив 25 жовтня 2012 року. Йому відомо, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Тому, вважав, що вимога сплати половини вартості вищезазначеного автомобіля безпідставна, оскільки він був придбаний за його власні кошти, був його особистою приватною власністю і він розпорядився ним на власний розсуд. Вважав, що питання про розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю можливо вирішити добровільно в позасудовому порядку , але позивачка наполягла на вирішенні спору у суді, тому з рахуванням викладеного просив відмовити позивачці в задоволенні її вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ВАЗ 2101, 1977 року випуску, здійснивши поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність йому та позивачці по ? частині спірного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 позивачці все майно, яке знаходиться у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 а йому - автомобіль ГАЗ 24, 1976 року випуску та автомобіль ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року уточнені позовні вимоги - задоволено частково.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя майна, придбаного у шлюбі - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 транспортного засобу ГАЗ 31105-801 2007 року випуску - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості транспортного засобу ГАЗ 31105-801 2007 року випуску в сумі 13 611 грн. - відмовлено.

Позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1. права власності по 1/2 частині транспортного засобу ВАЗ 2101 1988 року випуску за кожним- задоволено.

Майно у вигляді транспортного засобу ВАЗ 2101, 1988 року випуску - залишено у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/2 транспортного засобу ГАЗ - 24, 1976 року випуску - задоволено.

Майно у вигляді транспортного засобу ГАЗ - 24, 1976 року випуску, залишено у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на суму в 1 274 гривні 80 копійок на користь ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповноту встановлення судом обставин, які мають значення для справи.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач неодноразово не з"являвся, надавав телефонограми про неможливість участі у судовому засіданні, однак, будь-яких доказів поважності неявки в судові засідання не надавав.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до вимог п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони 13 серпня 1994 року в органах ДРАЦС по місту Лозова Лозівського районного управління юстиції Харківської області, зареєстрували шлюб (а.с.№9-10). В даному шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року (Том 1 а.с.№127).

В період шлюбу сторони придбали майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 транспортний засіб ВАЗ 2001, 1988 року випуску, транспортний засіб ГАЗ 24 1976 року випуску і транспортний засіб ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску.

Визнаючи право власності по 1/2 частині за кожним із подружжя на транспортний засіб ВАЗ 2001, 1988 року випуску та транспортний засіб ГАЗ 24 1976 року випуску, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відмовляючи у поділі транспортного засобу ГАЗ 31105-801, 2007 року випуску, суд першої інстанції також обґрунтовано виходив з того, що цей автомобіль 29.11.2013 року було перереєстровано на ім"я ОСОБА_8

Що стосується рішення суду про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за позивачкою і 1/3 частини цього будинку за відповідачем, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким частки подружжя в праві власності на будинок необхідно визначити рівними, тобто, по 1/2 частині кожному, оскільки сам факт проживання з позивачкою неповнолітньої дитини та виплата аліментів відповідачем на утримання дитини не є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Будь-яких доказів, які дозволяють вийти за межі ідеальних часток, позивачкою, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надано.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що не було поділено майно ,яке знаходить в житловому будинку, колегією суддів не приймаються, оскільки таких вимог сторонами заявлено не було.

На підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст.307, 313 , ч.2 ст.314, 316 , 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року - змінити.

В частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 - на 1/3 частин цього житлового будинку - рішення суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину за кожним житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -