Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 02 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції де третьою особою без самостійних вимог є: Рахівська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та внесення змін до запису акта про народження, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року, ОСОБА_3 звернувся в суд із вище вказаним позовом. При цьому, посилався на те, що в період з 1982 року по 29.08.2008 року (день смерті) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у фактичному шлюбі народилось четверо дітей у тому числі й він, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. В актовому записі № 16 про народження ОСОБА_3 від 06.02.1995 року за вказівкою матері - ОСОБА_5 у графі батько було зазначено ОСОБА_6. До моменту смерті ОСОБА_4 вів із ОСОБА_5 спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, визнавав себе чоловіком останньої й вважав однією сімєю. На момент народження (ОСОБА_3В.), встановлення батьківства ОСОБА_4 відносно сина, із-за певних субєктивних обставин не було здійснено. За актовим записом № 65 від 10.12.2013 року проведено зміну прізвища ОСОБА_7 на ОСОБА_3. Той факт, що саме покійний ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 являвся батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується відповідними доказами. Встановлення факту батьківства необхідно для оформлення спадкових прав після смерті 21.06.2013 року ОСОБА_8, мами ОСОБА_4. Оскільки, між спадкоємцями (ОСОБА_4 і ОСОБА_1Ю.) виник спір, щодо прийняття спадщини. Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_3 і просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 02 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, у якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в позові. Мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено вимоги норм процесуального законодавства та неправильно застосовано норми матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянтка ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги й просили задовольнити таку з наведених підстав.

Представник позивача в особі адвоката ОСОБА_10 заперечив вимоги скарги й просив відхилити таку як необґрунтовану.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення осіб, які беруть участь в справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що в період з 1982 року по 29.08.2008 року (день смерті) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу. Та вів із нею спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, визнавав себе її чоловіком і вважає єдиною сімєю.

Однак, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи, та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України (чинної на момент народження позивача) при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Та згідно Свідоцтва про народження серії І-ФМ № 291935 від 06.02.1995 року ОСОБА_7 народився 26 листопада 1994 року про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 06.02.1995 року зроблено відповідний запис за № 16 де батьком є ОСОБА_6, а матірю є ОСОБА_5, а.с. 9.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_7 народився 26 листопада 1994 року, а тому при вирішенні позову, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України (чинного на день народження).

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 162281 від 21.11.2013 року ОСОБА_4 помер 29.08.2008 року про що 30.08.2008 року складено відповідний актовий запис № 91, а.с. 12.

Так, доказами (ст. 57 ЦПК України) визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, які достовірно підтверджують визнання батьківства, батьком.

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_3 посилався на Акт обстеження матеріально-побутових умов від 16.12.2013 року складеного депутатом селищної ради (а.с. 13), Довідку № 5624/02-14 від 16.12.2013 року видану Великобичківською селищною радою (а.с. 16), Фотографії в кількості 5 штук (а.с. 18-22).

Оцінюючи дані докази з точки зору належності, то колегія суддів зазначає, що Акт обстеження матеріально-побутових умов від 16.12.2013 року не містить посилання на період часу з яким би повязувались наведені обставини, а також на докази які б стверджували проживання у фактичних шлюбних стосунках і ведення спільного господарства. Довідка № 5624/02-14 від 16.12.2013 року теж не містить посилання на докази які б стверджували проживання у фактичних шлюбних стосунках і ведення спільного господарства із вказівкою конкретного періоду. Надані світлини не слугують достовірним доказом того, що такі свідчать про визнання покійним свого батьківства стосовно позивача.

Що ж стосується показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_5, то зазначені покази не можна вважати безсторонніми, оскільки такі являються братами і матірю позивача, що викликає сумнів у їх незацікавленості стосовно вирішення позову на користь ОСОБА_3. Також і покази свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не можна вважати обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на достовірних доказах.

Виходячи із цього, слід зазначити, що якби покійний ОСОБА_4 визнавав (вважав) себе батьком ОСОБА_3 то тоді би іще при житті дав би був свою згоду на внесення його прізвища у графу батько у Свідоцтві про народження або зазначивши би був про це у відповідній заяві.

Не знайшла свого підтвердження і та обставина, що покійний ОСОБА_4 матеріально утримував ОСОБА_3 і ОСОБА_5. А як засвідчила ОСОБА_5, вона як мати одиночка отримувала від держави соціальну допомогу на дітей.

Стосовно виписки із книги реєстрації Хресто-Воздвиженського храму щодо хрещення 08.01.1995 року младенця ОСОБА_3 то така стверджує, що хрестився младенець ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, тоді як позивач народився 26.11.1994 року.

Крім цього, як убачається із запису Акта про укладення шлюбу № 02 від 22.01.1983 року Білінської сільської ради Рахівського району між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено шлюб, а.с. 113. Даних про те, що цей шлюб було розірвано, судом не здобуто. Даний факт також спростовує ту обставину, що покійний ОСОБА_4 та ОСОБА_5 починаючи з 1982 року проживали у фактичних шлюбних стосунках без реєстрацію шлюбу.

Предмет позову стосується встановлення факту батьківства та внесення змін до запису акта про народження. А виходячи зі Свідоцтва про народження серії І-ФМ № 291935 від 06.02.1995 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у графі батько зазначено - ОСОБА_6, а.с. 9.

Відповідно до п. 2.8. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (затверджених наказом МЮ України від 12.01.2011 року, № 96/5) якщо в актовому записі про народження дитини батьком указана інша, то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

Виходячи із цього, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про встановлення батьківства мають розглядатися одночасно з вимогою про вилучення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, яким підтверджується інше походження дитини.

З вимогою про виключення з актового запису про народження відомостей про батька, позивач не звертався.

Наведені обставини в їх сукупності, свідчать про те, що ОСОБА_3 не надано докази, які б достовірно підтверджували батьківство покійного ОСОБА_4.

Зазначене не враховано судом першої інстанції, що призвело до ухвалення рішення суду яке не відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Аналізуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 02 квітня 2014 року, скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції де третьою особою без самостійних вимог є: Рахівська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та внесення змін до запису акта про народження.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ___________________

___________________