Справа № 755/1300/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду м. Києва заяву про визнання мирової угоди, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позика,

в с т а н о в и в :

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2014 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позика.

Відповідно до предмету позову, позивач ОСОБА_1 пред'явив вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на свою користь боргу в сумі 120000,00 грн.

17 березня 2014 року позивач та відповідач подали до суду спільну заяву про визнання мирової угоди, виходячи зі змісту якої сторони просять суд постановити ухвалу про визнання мирової угоди шляхом передання боржникові кредиторові відступного у вигляді іншого майна, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 193,9 кв.м, розташованого за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, яке належить боржнику на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 20 березня 2013 року, та зареєстрованого в реєстрі за №825, у зв'язку з чим закрити провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просили визнати мирову угоду на умовах, узгоджених сторонами спору.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами спору підстави для визнання судом мирової угоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої та п'ятої статі 175 Цивільного процесуального кодексу України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, відмовляє у визнанні мирової угоди, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позика, оскільки виходячи зі змісту позовних вимог та предмету спору між сторонами виникли відносини, які стосуються неналежного викання договору позики між фізичними особами від 01 березня 2013 року, до початку розгляду справи по суті позивач не скористався правом подати заяву про зміну підстав та предмету позову, в той же час умови мирової угоди, які узгодженні сторонами у справі, виходять за межі заявлених позовних вимог, за своїм змістом є такими, що не можуть бути виконані сторонами спору, оскільки стосуються прав та інтересів сторін у справі, які можуть виникнути у майбутньому, що суперечить положенням статей 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки ухвала про визнання мирової угоди є судовим рішенням, тому має містити обов'язкові його складові - визначеність щодо вставлених обставин (фактів), їх правової оцінки, а прийняття рішення на майбутнє не передбачено цивільним процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 175, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у визнанні мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позика.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я