У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючий), Кожух О.А., Кондора Р.Ю., при секретарі Марчишаку Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про визнання протиправним і скасування рішень міської ради та визнання недійсним договору оренди землі, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить будинок за адресою АДРЕСА_1.

За вказаним будинком, згідно рішення Ужгородської міської ради № 262 від 22.04.1955 року, закріплена земельна ділянка площею 845 кв.м.

Також рішенням Ужгородської міської ради 13-ї сесії 6-го скликання від 20.07.2012 року позивачам надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0889 га по АДРЕСА_1 з подальшою передачею ділянки у спільну сумісну власність.

На замовлення позивачів, ПП «Ужгеостар» виготовлено технічну документацію і наразі ними оформляється право власності на земельну ділянку.

Вказували, що в процесі оформлення кадастрової справи між позивачами й ОСОБА_3 (суміжним землевласником) вирішено межовий спір та погоджено межі з його земельною ділянкою по АДРЕСА_2, що стверджується протоколом засідання комісії по вирішенню спорів меж земельних ділянок від 07.12.2011 року №8.

Попри те, 11.06.2014 року останній повідомив позивачам, що йому надано в оренду частину земельної ділянки позивачів площею 0,03 га, де він споруджуватиме будинок.

Зокрема, рішенням 19-ї сесії Ужгородської міської ради № 1002 від 02.08.2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду земельної ділянки, площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 - тобто на частину земельної ділянку, право власності на яку оформлюють позивачі.

При цьому рішенням 20-ї сесії Ужгородської міської ради № 1231 від 14.03.2014 року відповідачеві затверджено проект землеустрою спірної ділянки та надано її в оренду строком на 3 роки до 27.12.2017 року, а 01.04.2014 року між Ужгородською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 1696.

Посилаючись на дані обставини просили, визнати протиправним і скасувати рішення 19-ї сесії Ужгородської міської ради № 1002 від 02.08.2013 року в частині щодо ОСОБА_3; визнати протиправним і скасувати рішення 20-ї сесії Ужгородської міської ради № 1231 від 14.03.2014 року в частині що стосується ОСОБА_3 та визнати недійсним договір оренди № 1696 від 01.04.2014 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2014 року позов задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права, у зв'язку з чим просить рішення місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивачі подали до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просять апеляцію відхилити, а рішення суду, яке на їх думку є законним та обґрунтованим, залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності відповідача, представника Ужгородської міської ради та представника Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить будинок за адресою АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло зареєстроване від 29.12.2007 року № 17410, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 22.11.2000 року № 201.

За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 845 кв.м., про що свідчить рішення Ужгородської міської ради № 262 від 22.04.1955 року та викопіювання з інвентарного кварталу міста 1954-1956 років (а.с. 73).

Також рішенням Ужгородської міської ради 13-ї сесії 6-го скликання від 20.07.2012 року позивачам надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0889 га по АДРЕСА_1 з подальшою передачею землі у спільну сумісну власність.

На замовлення позивачів, ПП «Ужгеостар» виготовлено технічну документацію.

З протоколу засідання комісії по вирішенню спорів меж земельних ділянок від 07.12.2011 року № 8 видно, що межі зазначеної земельної ділянки було погоджено з ОСОБА_3 (суміжним землевласником) зі сторони його земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Разом з тим, рішенням 19-ї сесії Ужгородської міської ради № 1002 від 02.08.2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду земельної ділянки, площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2.

Рішенням 20-ї сесії Ужгородської міської ради № 1231 від 14.03.2014 року відповідачеві затверджено проект землеустрою спірної ділянки та надано її в оренду строком на 3 роки до 27.12.2017 року, а 01.04.2014 року між Ужгородською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 1696.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.06.2014 року, що проведена Держсільгоспінспекцією в Закарпатській області, встановлено, що рішення Ужгородської міської ради № 1231 від 14.03.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,03 га, прийняте всупереч ст.ст. 116, 118 та 120 ЗК України.

З указаного акту, а також рішення Ужгородської міської ради № 262 від 22.04.1955 року, викопіювання з інвентарного кварталу міста 1954-1956 років видно, що ОСОБА_3 відведено земельну ділянку площею 0,03 га за рахунок земельної ділянки закріпленої за домоволодінням позивачів по АДРЕСА_1, при цьому останнім було надано дозвіл на складання технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 раніше за ОСОБА_3

Отже спірні рішення Ужгородської міської ради суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права позивачів.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Укладений на підставі незаконного рішення договір оренди № 1696 від 01.04.2014 року не може залишатися дійсним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції цих висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Зокрема, небгрунтованими є доводи скаржника, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на таке.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" судам роз'яснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

У справі, що розглядається, міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, міська рада при прийнятті вищезгаданих рішень та укладенні договору оренди земельної ділянки - владних управлінських функцій не здійснювала.

Керуючись ст.ст. 307-309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: