АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/555//13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1435/К/14 Суддя Філатов К.Б.
Категорія 27 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2013 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року позивачем ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України була подана до суду заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2013 року, заява ОСОБА_4 задоволена частково:

· накладено арешт на нежитлове приміщення, за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 33 прим. 327, 328 що належить на праві власності ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 15.05.2009 року за реєстровим номером 1120 що посвідчений приватним нотаріусом криворізького нотаріального округу ОСОБА_6.;

· накладено арешт на легковий автомобіль: «КІА» , 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, vin - Z94CB41ABCR025347 що належить на праві власності ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 634059 що видане Криворізьким ВРЕВ УДАЇ МВС України в Дніпропетровській області;

- накладено арешт на земельну ділянку: площею 0,150 га; кадастровий номер: :00:001:0294, яка розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Лісова, земельна ділянка 47 (сорок сім), державний акт ЯЕ № 814176, яка належить на траві власності ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 02.02.2011 року за реєстровим номером 102 що посвідчений приватним нотаріусом Київської області ОСОБА_7

· накладено арешт на земельну ділянку: площею: 0,150 га, кадастровий номер: :00:001:0295, яка розташована за адресою Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Лісова, земельна ділянка 53 (пятдесят три), державний акт ЯЕ № 814177, яка належина праві власності ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 02.02.2011 року за реєстровим номером 106 що посвідчений приватним нотаріусом Київської області ОСОБА_7

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів, порушення .судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, зазначив лише формальні підстави для задоволення заяви позивача, не перевіривши при цьому достовірність та належність наданих позивачем доказів, які нібито і слугували підставою для задоволення його заяви.

Так, вартість майна на яке було накладено арешт, була встановлена судом першої інстанції виключно на підставі документів наданих позивачем, проте в порушення ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка вищезазначеного майна провадилась не на підставі відповідної ухвали суду про призначення експертизи.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.11 вищевказаного закону, замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті , які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, а отже замовником даних оцінок могла виступати тільки. ОСОБА_2, проте суд на зазначене уваги не звернув.

Також додатковим сумнівом щодо обєктивності даних оцінок є те, що дію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача ОСОБА_8 № 8172 від 25.02.2012 р., який проводив оцінку автомобіля і нерухомого майна Наказом Фонду державного майна України від 10.10.2013 р. за № 3839 було зупинено, а Наказом Фонду державного майна України від 07.03.2014 р. взагалі було анульовано сертифікат субєкту оціночної діяльності ТБ «ДЕПОРТ» від 0З.08.2012 р. № 14804/13.

Крім того, суд першої інстанції в своїй ухвалі від 10.10.2013 р. однією з підстав для неможливості невжиття заходів забезпечення позову, зазначив можливість утруднення виконання рішення суду по справі в звязку з тим, що нібито ОСОБА_2 намагалася продати належне їй майно. При цьому єдиною підставою для цього суд зазначив надані позивачем фотознімки, в яких на невідомому приміщенні розміщена об'ява про оренду та продаж майна і невідомий мобільний телефон.

Проте з наданих позивачем фотокопій знімків, що містяться в матеріалах справи неможливо встановити ні адреси даного приміщення, ні дати, коли дані фотознімки були зроблені.

Крім іншого, як вбачається з матеріалів справи відповідачем по даній справі, крім ОСОБА_2 виступає ще і ОСОБА_5, проте жодних вимог про забезпечення даного позову за рахунок майна, належного ОСОБА_5, позивач не заявляв.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4. зазначає, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, відхиливши при цьому скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які берусь участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтересі не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2, суд виходив з того, що незабезпечення позову шляхом укладення арешту може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, у січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики в обґрунтування позову зазначив, що 30.11.2012 року позивач в якості позики передав відповідачами - 320 000 доларів США, що еквівалентно 2 557 760 грн. У відповідності до досягнутої домовленості відповідачі зобовязались повернути позику у повному обсязі до 01.01.2013 року, факт передачі грошових коштів підтверджений розпискою відповідачів від 30.11.2012 року.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, ОСОБА_4 керувався тим, що не вжиття зазначених заходів же ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки остання може відчужити його на користь інших осіб.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Нормами діючого Цивільного процесуального кодексу України нe передбачено жодних обмежень щодо кола осіб, які мають право на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно п.1 ч. 1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, що стосується виключно права інтелектуальної власності), якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити можливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що вимоги про забезпечення вищевказаного позову задовольняються лише за рахунок майна, належного ОСОБА_2 на праві власності, в той час як відповідачем по справі крім ОСОБА_2 виступає ще і ОСОБА_5, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до нормами чинного законодавства, особа яка звернулась до суду з відповідною заявою не зобовязана заявляти вимоги про забезпечення позову, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать виключно обом відповідачам.

Крім того, пунктом 10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд вправі скасувати вид забезпечення позову, коли зникне потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі, а також в разі зміни умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_2 не намагалась продати належне їй майно а наявні у справі фотознімки, які надані позивачем не є належними доказами у справі, колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Так відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2, а ні в суді першої а ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів на противагу тих які містяться в матеріалах справи, на підтвердження того, що відповідачі намагались продати своє майно, шляхом розміщення оголошення про його продаж.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, кільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 312, 313-315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У X В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: