У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 02 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі- ПАТ «ОТП Банк» )звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 13.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 20 000 дол. США. В подальшому, а саме: 27.10.2012 року позичальник ОСОБА_5 помер. Звернувшись із заявою до нотаріуса, ПАТ «ОТП Банк» стало відомо, що спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Однак, не дивлячись на вимогу позивача, відповідачі не вжили заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, і станом на 18.12.2012 року заборгованість за кредитним договором становить 140 247,36 гривень. У зв»язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості.

В свою чергу, ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк», де треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в якому зазначає, що кредитний договір та договір іпотеки, укладені її покійним чоловіком, є недійсними, оскільки укладені без її згоди, а згідно ст.369 ЦК України згода другого з подружжя на укладення договорів, що спрямовуються на розпорядження спільним майном є обов»язковою. А тому просила суд визнати кредитний договір №СМ-SME802/060/2008 від 13.05.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ОТП Банк» та ОСОБА_5, а також договір іпотеки №PM SME802/060/2008 від 13.05.2008 року-недійсними.

Ухвалою Берегівського районного суду від 25.10.2013 року вказані позовні заяві об»єднані в одне провадження.

Рішенням Берегівського районного суду від 02.12.2013 року первісну позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості-задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що прийняли спадщину за померлим ОСОБА_5

Стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 140 247, 36 грн. у розмірі їх часток в успадкуванні і в межах вартості спадкового майна кожного.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», де треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними-відмовлено.

Не погодившись із рішення суду, перший відповідач - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Посилаючись на аналогічні обставини, що були викладені в зустрічній позовній заяві, зокрема: недійсність як кредитного договору так і договору іпотеки з підстав укладення їх без згоди другого з подружжя, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «ОТП Банк» відмовити, а зустрічний позов-задовольнити повністю.

Другий відповідач - ОСОБА_3 рішення суду не оскаржив, а тому таке щодо нього набуло законної сили.

Представник ПАТ «ОТП Банк»-ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких її не визнає, просить апеляційний суд скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність судового рішення.

У судове засідання апелянт ОСОБА_2 не з»явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки днем 30.01.2014 р.. На час постановлення судового рішення даних про причини неявки апелянта в розпорядженні апеляційного суду немає. Колегія визнає неявку апелянта ОСОБА_2

неповажною та вважає за можливе згідно положень ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в її відсутності.

Представник ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні просив суд відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ПАТ «ОТП Банк», перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи стверджено, що 13.05.2008 року між ЗТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №СМ-SME802/060/2008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 дол. США на задоволення споживчих потреб, строком до 13.05.2023 року, зі сплатою за користування кредитом-плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту) (а.с.6-15).

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 13.05.2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №PM SME802/060/2008, предметом якого є квартира в 5-поверховому цегляному будинку А, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Венеліна Гуци (вул. ОСОБА_4, вул.60 років СРСР) кв.16, та належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування від 19.06. 2003 року, що зареєстровано в реєстрі за № 1-2516 та посвідчено нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 (а.с.58-65).

Встановлено, що ОСОБА_5 помер 27.10.2012 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №143552, актовий запис №254 (а.с.18), зобов»язання за кредитним договором залишилися невиконаними.

Станом на 18.12.2012 року заборгованість ОСОБА_5 по кредитному договору складала 140 247, 36 грн., з яких: 135 819, 93 грн.- заборгованість по тілу кредиту; 3524,35 грн.- заборгованість по відсоткам; 903,08 грн.-пеня за період з 14.10.2011 року по 18.12.2012 року (а.с.16-17).

Відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов»язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Згідно положень частини 2 цієї ж статті: кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Позивач листом №108 від 28.12.2012 року звернувся до Берегівської державної нотаріальної контори із заявою про вимоги кредитора (а.с.19-20).

З листа №115/01-16 від 25.03.2013 року банку стало відомо, що спадкова справа за померлим позичальником заведена приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_7В.(а.с.21).

В подальшому, позивач звернувся з листом №793 від 09.04.2013 року із заявою про вимоги кредитора до приватного нотаріуса ОСОБА_7, на що у відповідь було отримано лист від 15.04.2013 року, згідно якого спадкоємцями за ОСОБА_5 є відповідачі за первісним позовом -ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов»язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов»язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Частина 2 цієї ж статті: вимоги кредитора спадкоємці зобов»язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Всупереч викладеним нормам закону, відповідачі залишили без реагування вимогу кредитора, надіслану Банком на їх адреси за вих..№279 від 14.06.2013 року та №278 від 14.06.2013 року (а.с.26-31).

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання)-стаття 610 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строку та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 ЦК України.

Пункт 4 частини1 ст.611 ЦК України: у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про підставність позовних вимог, визнавши відповідачів спадкоємцями за померлим ОСОБА_5 та стягнувши з них заборгованість розмірі їх часток в успадкуванні і в межах вартості спадкового майна кожного.

Щодо вимог зустрічного позову, зокрема: визнання договору кредиту та договору іпотеки недійсними з підстав укладення таких без згоди другого з подружжя, в даному випадку ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом), колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 57 СК України визначено коло майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, ч.1 п.2: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Предметом оспорюваного договору іпотеки є: кв.№16, що в будинку №52 по вул. В.Гуци в м. Берегово Закарпатської області і згідно Договору дарування від 19.06.2003 року вказану квартиру ОСОБА_5 прийняв у дар від третіх осіб (а.с.84), а від так вказана квартира була особистою приватною власністю останнього, що надавало йому право розпоряджатися нею на власний розсуд, в тому числі надавати в іпотеку без згоди іншого з подружжя.

Щодо посилання зустрічного позивача на факт укладення ОСОБА_5 кредитного договору №СМ-SME802/060/2008 від 13.05.2008 року без згоди дружини-Бойко О.Є., колегія суддів констатує, що по своїй природі кредитний договір і, як наслідок, отримання кредитних коштів не є правочином щодо розпорядження спільним майном подружжя і згода другого з подружжя на укладення такого не є обов»язковою.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а від так апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 02 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :