Справа №512/602/13-ц
03.04.2014 Провадження №2/512/37/14
03 квітня 2014 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Бростовської Н.О.,
секретаря - Пустовіт С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, стягнення збитків та моральної шкоди,
В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
На підставі положень ч.3 ст.122 ЦПК України судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 (фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності) є АДРЕСА_2 (а.с.31). Проте, поштові судові відправлення разом з судовими повістками, надіслані відповідачки на зазначену адресу, були повернуті до суду з поштовою відміткою про те, що ОСОБА_2 «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.41, 48, 49, 50).
Як зазначено у ч.5 ст.74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи наведене, відповідачки надсилалися поштою судові повістки за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.41, 48, 49, 50), що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання відповідачка не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином, згоду позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Також відповідачка відступила позивачу частину земельної ділянки площею 202,62кв.м, на якій розташований вказаний павільйон (а.с.8), на яку позивач отримав рішення Савранської селищної ради від 08.11.2011р. №156-VI про надання йому цієї земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 20 років та надано згоду на розробку технічної документації (а.с.10). Крім того, 24.01.2012р. позивачем було укладено з Савранською селищною радою договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.11) та згідно розрахунку розміру орендної плати від 24.01.2012р. 18.06.2012р. сплачено орендну плату в сумі 2391,32грн. (а.с.12, 14).
Згідно пояснень позивача в судовому засіданні на початку 2013 року він довідався з ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012р. про те, що власником павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_5» є не ОСОБА_2, а ОСОБА_3 (а.с.15-16).
Проте, суд не приймає до уваги таке твердження позивача, оскільки по-перше, позивачем надана копія цієї ухвали без зазначення набрання нею законної сили, а тому робити які-небудь висновки з цього доказу у суду підстав не має; по-друге, в зазначеній ухвалі павільйон має назву «Газ-води», а позивач посилається на павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_5», що не є одним і тим самим; по-третє, відповідно до ч.2 ст.59, ч.ч.1, 4 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому допустимим доказом, що підтверджує право власності на нерухоме майно за змістом ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а відтак ухвала суду не є належним доказом підтвердження права власності за особою.
Як встановлено ст.657 ЦК України (у редакції, що діяла на час зазначених домовленостей), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Між тим, договір купівлі-продажу павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_5», який уклали між собою позивач і відповідачка, нотаріально не посвідчений та державної реєстрації не пройшов, а відтак відсутня правова підстава для набуття відповідачкою вказаних грошових коштів.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно (у тому числі гроші), набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи та відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 215730грн. є обґрунтованими і законними, а тому вони підлягають задоволенню.
Щодо відшкодування вартості орендної плати у подвійному розмірі згідно ч.2 ст.230 ЦК України (яка стосується правових наслідків вчинення правочину під впливом обману), то суд вважає, що ця вимога з посиланням на п.4 ч.3 ст.1212 цього Кодексу не підлягає задоволенню, оскільки правовідносини у цій справі регулюються ст.1212 ЦК України, а не нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод.
Що ж стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Як встановлено п.6 ч.1 ст.214, ч.1 ст.79 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст.88 цього Кодексу).
Так, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2705,13грн. (а.с.1, 2), витрати, пов'язані з розглядом справи, відсутні. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню в сумі 215730грн., та враховуючи вимоги п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь позивача в силу ч.1 ст.88 ЦПК України також слід стягнути судовий збір в сумі 2157,30грн..
На підставі викладеного, керуючись ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, ч.1 ст.88, ч.4 ст.169, ч.3 ст.208, ст.ст.209, 212-215, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, стягнення збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.
В іншій частини позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Савранського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення (ст.228 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.4 ст.231 ЦПК України).
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду цієї заяви Савранським районним судом Одеської області (ч.1 ст.223, ст.233 ЦПК України).
СУДДЯ (підпис)
Суддя Савранського районного
суду Одеської області Бростовська Н.О.