АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/8356/14 Головуючий 1 інст.: Король Т.В.
Справа № 617/921/14-ц Доповідач: Малінська С.М.
Категорія: «право власності»
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Малінської С.М.,

Суддів Швецової Л.А.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідач по справі ОСОБА_4 була його дружиною, шлюб між ними розірвано рішенням суду від 14 березня 2013 року. Позивач є власником житлового будинку № 103 по вул. Севрюк с. Стариця Вовчанського району Харківської області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, за життя якого відповідач ОСОБА_4 була вселена у вказаний будинок, як член сімї. У вересні 2013 року відповідач пішла із спірного помешкання і до теперішнього часу в ньому не мешкає. Позивач вказував, що він, як власник будинку має право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, самостійно вирішувати, хто і на якій підставі може проживати в його житлі та бути в ньому зареєстрований. Проте, відповідач постійно чинить йому перешкоди у користуванні власністю, погрожує та здійснює спроби повернутися до будинку, а тому ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: житловим будинком № 103 по вул. Севрюк с. Стариця Вовчанського району Харківської області, шляхом виселення ОСОБА_4, зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року у задоволенні вищевказаних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) передбачено статтею 157 ЖК України, в якій зазначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення регулюється статтею 116 ЖК України, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Проте, суду не надано доказів на підтвердження того, що до відповідача застосовувалися заходи попередження чи громадського впливу, які б давали підстави для виселення ОСОБА_4 відповідно до ст.116 ЖК України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При предявленні позову про усунення перешкод у користуванні власністю на позивача, в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України покладається обовязок довести, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Така позиція висловлена у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року (а.с.4).

Житловий будинок № 103 по вул. Севрюк с. Стариця Вовчанського району Харківської області належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька.

Відповідач ОСОБА_4 вселилася до вказаного будинку як член сімї з 22 листопада 1994 року.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщення. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення в житлове приміщення задоволено. ОСОБА_4 вселено в житловий будинок, розташований по вул. Сіврюк, 103 у с. Стариця Вовчанського району Харківської області. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с.5-6, а.с. 14-15).

Безпідставним є і вимога ОСОБА_3 про виселення відповідача, оскільки за правилами ст.109 ЦПК України виселення провадиться із займаного житлового приміщення, тоді як судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 до теперішнього часу не вселена у спірне житлове приміщення, рішення суду від 29 квітня 2014 року не виконано, про що не заперечує і сам позивач. Вимога про зняття з реєстрації є похідною вимогою від виселення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Таким чином, рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді