Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання незаконними дії та бездіяльності державного виконавця,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни, просила суд:

« 1. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни, що виразилась в ненадісланні виконавчого документу виданого Дніпровським районним судом міста Києва в виконання рішення від 11 червня 2013 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни по виконанню виконавчого документу виданого Дніпровським районним судом м.Києва в виконання рішення від 11 червня 2013 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві з 27 травня 2014 року включно.

3. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни щодо ненаправлення на адресу проживання боржника ОСОБА_1 копії постанови про накладення арешту та розшук майна.

4. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни щодо неповернення виконавчого листа в виконавчому провадженні №42878570 до Дніпровського районного суду міста Києва.

5. Визнати незаконним та скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни від 27 травня 2014 року в виконавчому провадженні №42878570 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна боржника, а саме: автомобіль марки Mitsubishi, модель Outlander, тип легковий універсал, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1».

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні просила скаргу на дії державного виконавця задовольнити з підстав, викладених у поданій скарзі, пояснила, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 42878570 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором. Виконавчий документ, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, був виданий на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року, яке винесене в межах розгляду цивільної справа № 755/3006/13-ц, про наявність виконавчого провадження заявнику стало відомо приблизно 20 травня 2014 року з телефонної розмови з представником ПАТ КБ «Приватбанк», який посилався на накладення арешту на належний заявнику автомобіль Mitsubishi, модель Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1. 27 травня 2014 року заявник особисто звернулась до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві, де державний виконавець повідомила про відкрите виконавче провадження, однак повідомила, що жодних арештів на майно не накладалося. При цьому заявник повідомила, що рішення суду є заочним та таким, що не набрало законної сили, бо заявник має намір оскаржити рішення суду, також повідомила про зміну свого місця проживання, яке територіально відноситься до Дарницького району м. Києва, про що подано відповідну заяву разом з документами про зміну прізвища та місця проживання та вимогою надіслати виконавчий лист до ВДВС Дарницького РУЮ М.Києва. В подальшому, заявник оскаржила у встановленому порядку заочне рішення суду, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у перегляді заочного рішення, вона звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду міста Києва, яким 19 листопада 2014 року ухвалене рішення про скасування заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2013 року та постановлене нове, яким в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, що стало підставою для закінчення виконавчого провадження. Однак, незважаючи на те, що державний виконавець була обізнана, що заявник, як боржник в процедурі виконавчого провадження, має намір оскаржити рішення суду, продовжувала вчиняти виконавчі дії, а саме: винесла постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на її відчуження від 27 травня 2014 року, яка в установленому порядку не була направлена заявнику, та оголосила автомобіль у розшук. В подальшому, 26 жовтня 2014 року, належний заявнику автомобіль Mitsubishi, модель Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1, був затриманий правниками ДАІ та супроводжено на штрафний майданчик. Заявник вважає, що дії державного виконавця в межах процедури виконавчого провадження №42878579 вчинені з численними порушеннями норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець не надіслала виконавчий документ до ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва, залишивши подану заявником заяву з цього приводу без відповіді; не надіслала постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, чим позбавила заявника своєчасно оскаржити постанову, що призвело до незаконної затримки автомобіля та поміщення його на штрафмайданчик, при цьому державним виконавцем не враховано, що автомобіль є предметом застави, який укладено в забезпечення виконання кредитних зобов'язань заявника перед ПАТ «Укргазбанк», тому з урахуванням положень Закону України «Про заставу» державний виконавець не мала права накладати арешт та ставити питання про вилучення автомобіля, чим порушила права як боржника, так і заставодержателя майна, тобто ПАТ «Укргазбанк».

Суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинська О.М., в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити, пояснила, що 09 квітня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Клименко Р.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №42878570) про примусове виконання виконавчого листа №755/3606/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 33856 грн.70 коп. За відсутності відомостей, про добровільне виконання боржником рішення суду, 27 травня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О.М. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1. Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що боржнику належить на праві власності автомобіль Mitsubishi, модель Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1, місце його реєстрації є Дніпровський район міста Києва, тому у державного виконавця не було підстав для направлення виконавчого листа до виконання до ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва, тобто за місцем реєстрації боржника. В подальшому боржником було повідомлено державного виконавця про рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року, яким скасовано рішення суду першої інстанції, який видав виконавчий лист, у зв'язку з чим 20 листопада 2014 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та знято арешт з майна боржника та заборону на його відчуження.

Представник заінтересованої особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», Хитрова Л.В., в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, вважає, що державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження та вживались заходи щодо виконання рішення суду з дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави визнавати дії державного виконавця неправомірними.

Представник заінтересованої особи - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» Скрипченко Є.І., в судовому засіданні підтримав скаргу, вважає вимоги заявника обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки державним виконавцем неправомірно було накладено арешту на автомобіль Mitsubishi, модель Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, зважаючи на те, що на момент відкриття виконавчого провадження цей автомобіль перебував у заставі ПАТ «Укргазбанк», на його відчуження накладена заборона, про що внесено відомості до державного реєстру заборон, однак ці обставини не були з'ясовані державним виконавцем, тому у такий спосіб обмежуються права заставодержателя, який має переважне право на одержання задоволення своїх вимог з вартості заставленого майна перед іншими кредиторами.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, суб'єкта оскарження Торбинської О.М., представників заінтересованих осіб Хитрової Л.В. та Скрипченко Є.І., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2013 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов задоволено частково. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 33521 грн. 49 коп., судовий збір в сумі 335 грн. 21 коп., а всього 33856 грн. 70 коп. (а.с.28)

14 серпня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №755/3606/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 33856 грн.70 коп. (а.с.26)

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до частини першої та другої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Згідно положень ч. 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

09 квітня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Клименко Р.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №42878570) про примусове виконання виконавчого листа №755/3606/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 33856 грн.70 коп. (а.с.27)

27 травня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О.М. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.78)

27 травня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О.М. винесена постанова про розшук майна боржника, на підставі якої оголошено розшук майна - транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, модель Outlander, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.76)

26 жовтня 2014 року ІДПС взводу №4 роти ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУМВС України в Київській області пр-к міліції Івасенко Ю.В. складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, яким підтверджується факт тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля марки Mitsubishi, модель Outlander, тип легковий універсал, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.90)

Згідно положень частини першої ст.35 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, заявник ОСОБА_1, як боржник в процедурі виконавчого провадження, була обізнана про відкриття виконавчого провадження №42878570, однак не скористалась правом оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 квітня 2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відсудження від 27 травня 2014 року, в той же час сам факт несвоєчасного отримання боржником постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження не може свідчити про бездіяльність державного виконавця, яким вживались заходи щодо виконання рішення суду в межах його повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче проводження», виконавче проводження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк

надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. (ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче проводження»).

20 листопада 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О.М. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з надходженням ухвали Апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/10716/2014 від 19 листопада 2014 року, якою скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року, на підставі п.4 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження. (а.с.101)

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Як передбачено частиною другою статі 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Враховуючи той факт, що встановлений п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог ст.73 Цивільного процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Зважаючи на те, що при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заявником ОСОБА_1 оскаржуються бездіяльність державного виконавця щодо виконання виконавчого документу виданого Дніпровським районним судом м. Києва в виконання рішення від 11 червня 2013 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві з 27 травня 2014 року включно, ненаправлення виконавчого листа до іншого відділу державної виконавчої служби, на підставі заяви ОСОБА_1, яка подана до відділу державної виконавчої служби 27 травня 2014 року, тому суд вважає доведеним той факт, що заявник, як боржник в процедурі виконавчого провадження, знав про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні ще 27 травня 2014 року, звернувшись до відділу державної виконавчої служби з відповідною заявою, однак зі скаргою на бездіяльність державного виконавця заявник звернулась до суду лише 04 листопада 2014 року, що свідчить про порушення заявником строків звернення до суду, які визначені у п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім цього, на час звернення з даною скаргою до суду, державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, при цьому заявник безпосередньо оскаржує дії державного виконавця в межах процедури виконавчого провадження, провадження якого закінчено, про що було відомо заявнику, який є боржником в процедурі виконавчого провадження, однак з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення з такими вимогами заявник до суду не зверталась.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», положення якої встановлюють загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

Також, боржник в межах процедури виконавчого провадження мав змогу ознайомлюватися з вчиненням державним виконавцем дій, пов'язаних з примусовим виконанням рішення суду, як в мережі Інтернет, так і безпосередньо в органі державної виконавчої служби, проте жодних зазначених дій боржником здійснено не було, при цьому суд враховує позицію заявника, яка в судовому засіданні підтвердила, що лише отримавши резолютивну частину рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2014 року, яким скасоване рішення суду першої інстанції, який видав виконавчий лист, звернулась до державного виконавця, яким на виконання рішення апеляційного суду винесено постанову від 20 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання незаконними дії та бездіяльності державного виконавця підлягає залишенню без розгляду, у зв'язку з пропуском заявником процесуального строку для звернення з такими вимогами до суду, з урахуванням положень п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України, підстав для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення з такою вимогою судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 18, 19, 25, 27, 35, 49 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст.1, 4, 14, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинської Оксани Миколаївни, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання незаконними дії та бездіяльності державного виконавця залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я