Номер провадження: 22-ц/785/7600/14
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ "Дельта Банк" з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 31.01.2007 року між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 110 000,00 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 31.01.2014 року або достроково зі сплатою 12,20 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передав у іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Іпотечним договором № б/н від 31.01.2007 року, укладеним між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2. Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 31.01.2007 року, за реєстровим № 240. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 154954,54 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1238551,65 грн., яка складається з:

86341,47 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 690127,37 грн. - заборгованість за кредитом; 68613,07 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 548424,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки; припинити право власності відповідача; виселити з спірної квартири відповідача та усіх інших мешканців; витребувати у відповідача та передати позивачу технічний паспорт та правовстановлюючі документи на спірну квартиру; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року в задоволенні позовних ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність було відмовлено.

18.07.2014 року ПАТ "Дельта Банк" подало апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року. В обґрунтування представник апелянта посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. А саме посилався на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволені позову на підставі того, що позивач не довів правові підстави звернення до суду та не довів факту відступлення прав.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Дрішлюка А.І. від 28.08.2014 року було залишено без руху апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року.

17.09.2014 року на виконання ухвали суду апелянт усунув недоліки апеляційної скарги. Апелянт сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року у розмірі 1948,80 грн. та сплатив судовий збір за подачу заяви про забезпечення доказів у розмірі 121, 80 грн.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано суду доказів відступлення прав за іпотечним договором на нерухоме майно від 31.01.2007 року, а саме нотаріально посвідченого договору відступлення права за іпотечним договором з внесенням змін щодо іпотекодержателя, тобто не надані підтвердження виконання п. 6.4 Договору іпотеки та ст. 24 Закону (а.с. 161).

Разом з тим, правильно зробивши висновок щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції помилково мотивував свою відмову, невірно оцінивши обставини справи та застосувавши невірно норми матеріального права в зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині мотивування на підставі п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 110 000 доларів США (а.с.12).

31.01.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір на нерухоме майно, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 240, а саме на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26-28). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 31.01.2007 року, за реєстровим № 240 (а.с.45-46).

За умовами договору іпотеки в преамбулі визначене, що АКІБ "УкрСиббанк" є іпотекодержателем. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що усі передбачені договором права та обов'язки для іпотекодержателя відносяться саме до АКІБ "УкрСиббанк", який за певними умовами є кредитором по відношенню до боржника ОСОБА_2 Згідно п. 6.4 договору іпотеки всі зміни та доповнення до цього договору мають юридичну силу лише за умовами виконання їх у такий самій формі, що і цей договір.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ "УкрСиббанк" змінило назву на ПАТ "УкрСиббанк".

08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами (а.с.56-59, 187-207). Приймаючи рішення по справі та надаючи оцінку укладеного договору між банками договору, суд першої інстанції не врахував, що за вказаним договором перейшли не тільки права стосовно кредитів, але й стосовно всіх прав щодо забезпечення, про що свідчить тлумачення термінів (а.с. 191) та пункт 2.1. (а) (а.с. 192 оборот), на який посилався і суд першої інстанції, який допустив буквальне, а не системне тлумачення вказаного пункту договору, не врахувавши визначення термінів, які були обумовлені сторонами під час його укладання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі і передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). За положенням ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із норм ст. 24 ЗУ "Про іпотеку", відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Вказані вимоги закону щодо форми договору та реєстрації переходу прав вимоги за іпотечним договором були дотримані позивачем (а.с. 44). Таким чином, підстави для відмови в задоволенні позовних вимог за мотивами вказаними судом першої інстанції відсутні. Вказане було б підставою для скасування прийнятого рішення в порядку п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та прийняття нового рішення про задоволення позову. При цьому наявність в справі заяви ОСОБА_4 щодо фіктивності кредитного договору (а.с. 131-139) колегія суддів оцінює наступним чином. Як вбачається з матеріалів справи вказана особа не була учасником провадження, самостійних вимог щодо предмету спору - спірної квартири не заявляла, судом першої інстанції вказане питання також не вирішувалось. Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно апеляційний суд здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги виходячи з засад цивільного процесу, зокрема змагальності та диспозитивності (ст.ст. 10, 11 ЦПК України) не має права виходити за межи предмету розгляду в суді першої інстанції, зокрема в частині суб'єктного складу без ініціативи самого зацікавленого суб'єкту. Разом з тим, захист своїх прав ОСОБА_4 як особи, яка вважає себе власником спірного майна, може здійснити в самостійному процесі шляхом подачі відповідного позову.

Щодо вирішення спору між сторонами в межах цього провадження то, оскільки рішенням суду першої інстанції було не вірно вирішено спір, то апеляційний суд до спірних відносин застосовує Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набув чинності з 07.06.14 р. та відмовляє в позові. При цьому оскільки суд першої інстанції також відмовив в позові суд апеляційної інстанції тільки змінює мотивування відмови. Зокрема згідно з вказаним законом протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Колегія суддів здійснивши перевірку умов застосування вказаного закону вважає, що існуючи між сторонами правовідносини підпадають під дію вказаного закону. Так, кредит був виданий в іноземній валюті (п.1.5 договору, а.с. 13), інше нерухоме майно у відповідача відсутнє (а.с. 248), загальна площа квартири, яка знаходиться в іпотеці складає 75, 4 кв.м. (а.с. 45). Відомості про те, що відповідач підпадає під дію Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та на нього не розповсюджується вищевказаний закон в матеріалах справи відсутні. Будь-які інші дані, щоб спростовували вставлені судом обставини сторонами на надані, представник апелянта подав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, а суд позбавлений права за своєю ініціативою збирати докази по справі. Крім того, на застосування вказаного закону наполягав сам апелянт.

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року змінити в частині мотивування відмови в позові, в іншій частині - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик