Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Закарпатгаз про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року, ОСОБА_1 звернувся в суд із вище вказаним позовом. При цьому, посилалась на те, що 20.03.2013 року повторно в її будинку № 22 по вул. Миру в с. Іванівці Мукачівського району, працівниками Мукачівської філії ПАТ Закарпатгаз було знайдено недіючу трубу, яка підєднана до газопроводу. Вважаючи, що це є не облікований ввід із використання газу представниками Мукачівської філії ПАТ Закарпатгаз було складено Акт перевірки вузла обліку газу. За наслідками цього, 21.03.2013 року було відрізано газопостачання будинку на вводі труби, яку заглушено та складено про це акт на відключення газового приладу. На підставі акту від 20.03.2013 року здійснено Мукачівською філією ПАТ Закарпатгаз розрахунок по відшкодуванню збитків, завданих газопостачальнику у розмірі 13015,33 куб. метрів за період з 30.03.2010 року по 20.03.2013 року на загальну суму 15135,97 гривень. Оскільки, самого факту самовільного використання газу не було встановлено та належним чином зафіксовано працівниками Мукачівської філії ПАТ Закарпатгаз, а тому такі дії є неправомірними, що є підставою для відновлення газопостачання та здійснення перерахунку обсягу спожитого газу. Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_1 і просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 квітня 2014 року в задоволенні позовні вимоги, відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, у якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено вимоги норм процесуального законодавства та неправильно застосовано норми матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянтка ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги й просили задовольнити таку з наведених підстав.

Представник позивача в особі ОСОБА_3 заперечила вимоги скарги й просила відхилити таку як необгрунтовану.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення осіб, які беруть участь в справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наступного. ОСОБА_1 являється споживачем газу на підставі договору про газопостачання від 28.06.2007 року за №13505 та при цьому здійснила втручання у внутрішньо-будинкову систему газопостачання, що підтверджується Актом про порушення № 133 від 20.03.2013 року. Так як під час огляду системи трубопроводу з газопостачання в стіні виявлено приховану трубу із заглушкою.

Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи, та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права й припинення дій, які порушують це право.

Та в ч. 1 ст. 16 ЦК України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

А у відповідності до ст. 55 Конституції України права й свободи людини й громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права й свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод (виконання вимог якої є обовязковим для України) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав. І це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

За наведених обставин, слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК України знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року в справі № 6-20цс11.

На підставі п. 39 Правил надання населенню послуг із газопостачання (Затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 р. N 2246 (у редакції постанови КМ України від 14.04.2004 р. N 476) у разі коли між споживачем і газопостачальним (газорозподільним) підприємством не досягнуто згоди про надання послуг із газопостачання, розміру їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка звернулась в суд із позовом про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. Оскільки, відповідач безпідставно припинив їй газопостачання в її домоволодіння виходячи з того, що втрутилась у роботу внутрішньо-будинкової системи газопостачання. Та у звязку із цим було здійснено нарахування за начебто спожитий необлікований газ.

Відповідно до п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що стверджується Типовим договором № 13505 про надання населенню послуг з газопостачання від 28.06.2007 року, який укладено між сторонами, а.с. 7-11.

З метою перевірки дотримання позивачкою правил газопостачання, представниками відповідача було складено Акт № 106 обстеження газопроводу та експлуатації газового обладнання від 06.03.2013 року в будинку № 22 по вул. Миру в с. Іванівці Мукачівського району. Зі змісту такого слідує, що сторонньої врізки не виявлено та форсунок групка Ризька не має, а.с. 12.

А вже 20.03.2013 року складено Акт № 133 перевірки вузла обліку газу. Встановлено сторонню врізку в стіні (роздовбано стіну), тобто неопломбований ввід із заглушкою. Опалення будинку здійснюється в Ризькій групці, дровами, а.с. 13. Та 21.03.2013 року відрізано на вводі газову трубу й заглушено, що підтверджується Актом № 932 на відключення газового приладу.

З метою відповідальності ОСОБА_1 за самовільне підключення до газопостачання, Мукачівська філія ПАТ Закарпатгаз звернулась 20.03.2013 року із заявою до Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області. Та постановою про закриття кримінального провадження від 18.09.2013 року встановлено, що виявлена працівниками Мукачівської філії ПАТ Закарпатгаз несанкціонована врізка у трубу насправді не являється врізкою. Оскільки, виявлена труба не мала отвору до основної газової труби, а просто приварена до поверхні. Таким чином, ніякого відбору газу не було, і такого факту не встановлено, а.с. 19.

В силу вимог ч. 1 ст. 64 ЦПК України постанова про закриття кримінального провадження від 18.09.2013 року, яка є чинною, являється письмовим документом, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи.

Інших належних беззаперечних доказів про самовільне підключення ОСОБА_1 до системи газопостачання, ПАТ Закарпатгаз в супереч вимог ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України не надало суду на спростування вимог позивачки.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснювала самовільного підключення газового приладу до системи газопостачання шляхом врізки в газопровод, а тому, проведений ПАТ Закарпатгаз розрахунок збитків за період з 30.03.2010 року по 20.03.2013 року на суму 15135,97 гривень, здійснено за відсутності правової підстави, такої як самовільне підключення з боку ОСОБА_1.

Наведені обставини в їх сукупності, свідчать про те, що дії ПАТ Закарпатгаз стосовно припинення газопостачання в будинку ОСОБА_1 і нарахування їй заборгованості за начебто спричинені збитки є неправомірними. А звідси, порушені права ОСОБА_1 підлягають відновленню ПАТ Закарпатгаз шляхом вчинення відповідних дій.

Зазначене не враховано судом першої інстанції, що призвело до ухвалення рішення суду яке не відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Аналізуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню з ПАТ Закарпатгаз сума 365,40 гривень, судового збору.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 квітня 2014 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_4 ОСОБА_5, задоволити.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства Закарпатгаз щодо припинення споживачу ОСОБА_1 газопостачання в домоволодінні за адресою Мукачівський район, с. Іванівці, вул. Миру, 22, та нарахування заборгованості з газопостачання в розмірі 15719,91 гривень, неправомірними.

Публічному акціонерному товариству Закарпатгаз відновити споживачу ОСОБА_1 безкоштовно газопостачання в домоволодінні за адресою Мукачівський район, с. Іванівці, вул. Миру, 22, та здійснити перерахунок обсягу спожитого газу за період з 30.03.2010 року по 20.03.2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Закарпатгаз на користь держави 365,4 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________