АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/9059/14 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 613/1319/13-ц ОСОБА_1
Категорія: житлові Доповідач: Швецова Л.А.
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

12 грудня 2014 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у вищевказаній цивільній справі, в обґрунтування якої зазначив, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року було частково задоволено позов ОСОБА_4 та визначено порядок користування домоволодінням, що розташоване в м. Богодухів Харківської області по вул. Руднєва, 93, між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 При цьому, цим рішенням також зобовязано сторін провести всі необхідні переустаткування в житловому будинку, перерозподілено ідеальні частки сторін: 13/25 частин виділено ОСОБА_3 та 12/25 частин - ОСОБА_4, а також вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки 132 руб. судових витрат, в тому числи 50 руб. за послуги з надання юридичної допомоги, 1,5 руб. за оформлення технічної документації, 57 руб. за проведення експертизи та 10 руб. державного мита.

Посилаючись на те, що в судові засідання по вказаній справі його ніколи не викликали, у звязку з чим його було позбавлено права на захист, а також на ту обставину, що на даний час матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 відсутні у Богодухівському районному суді Харківської області та, відповідно, він не має можливості оскаржити ухвалене 04 жовтня 1991 року рішення, ОСОБА_3 просив суд поновити матеріали цивільної справи №38 2-26-91 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання порядку користування будинком та земельною ділянкою.

ОСОБА_4 проти задоволення заяви заперечувала, у своїх письмових поясненнях зазначивши, що у звязку із конфліктною ситуацією, що виникла між нею та ОСОБА_3, який є її братом, була вимушена звернутись до суду з метою поділу будинку між ними як співвласниками домоволодіння. В судові засідання, які були призначені під час розгляду справи Богодухівським районним судом Харківської області ОСОБА_3 не зявлявся, хоча вона особисто передавала судові повістки на його імя по місцю його проживання (у гуртожиток). Про ухвалене районним судом рішення від 04 жовтня 1991 року та про поділ домоволодіння ОСОБА_3 знав, оскільки користувався відповідними пільгами на ? його частину, а з 2005 року він там не проживає, за вищезазначеною адресою не зявляється, участі в утриманні будинку не приймає.

Письмові пояснення по справі про відновлення втраченого судового провадження також були надані ОСОБА_5, який зазначив, що приймав участь у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою у якості захисника, проте обставин справи він не памятає, у звязку із значним проміжком часу, що пройшов, та жодних документів по справі у нього не залишилось.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року заяву ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження задоволено частково. Відновлено, частково, втрачене судове провадження по цивільній справі №38 2-26-91 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою у частині судового рішення. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

05 грудня 2014 року ОСОБА_3 через суд першої інстанції подано апеляційну скаргу на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року, а також заяву про поновлення пропущеного ним строку на його апеляційне оскарження, з посиланням на те, що в судове засідання його викликано не було, про вказане рішення він не знав, дізнавшись про нього лише у січні 2012 року, коли отримав довідку з КП «Богодухівське БТІ» від 14.11.2011 року. Крім того, апелянт посилається на те, що він є ветераном війни та тяжко хворіє, у звязку зі своїм похилим віком не міг прибути до КП «Богодухівське БТІ» раніше та отримати вказану довідку, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у звязку із поважністю причин його пропуску.

Перевіривши матеріали цивільної справи, що надійшла на розгляд до апеляційного суду, вважаю, що питання про відкриття апеляційного провадження в зазначеній справі на даний час не може бути вирішено позитивно, а подана відповідачем ОСОБА_3 апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст.ст. 30, 38 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Статтею 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Однак, можливість реалізації сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, свого права на апеляційне оскарження судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, не є безмежною та безумовною.

Так, статтею 294 ЦПК України встановлені конкретні строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 вказаної правової норми апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частинами 2, 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу, тобто апеляційна скарга залишається без руху з наданням апелянтові строку для усунення виявлених недоліків, про що постановлюється відповідна ухвала.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строків.

Оцінюючи поважність заявлених відповідачем ОСОБА_3 причин пропуску ним встановленого законодавством процесуального строку на апеляційне оскарження зазначеного вище рішення суду першої інстанції враховую наступне.

Право доступу до суду відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка разом з практикою Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини застосовується при розгляді справ (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд упродовж розумного строку його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Стаття 13 ЦПК України, як зазначалося вище, передбачає право особи на апеляційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом, тобто в цілому зберігає прогнозованість та передбачуваність для сторін наслідків пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення.

У цьому контексті умови використання засобів правового захисту, передбаченого наведеними вище нормами процесуального права визначають обовязок зацікавленої сторони дотримуватися передбачених процесуальним законом строків оскарження, що є засобом дотримання справедливого балансу інтересів сторін у справі стосовно питання набрання чинності ухваленого по справі рішення та відповідає принципу правової визначеності та верховенства права, який діє відповідно до ст. 8 Конституції України.

При дослідженні аналогічного питання Європейський суд з прав людини у п.п. 22, 23 свого рішення по справі «Мельник проти України» від 23 березня 2006 року (заява № 23436/03) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому у якості допустимих умов такого обмеження Європейський суд вказав на необхідність збереження сутності доступу до суду, ці обмеження повинні мати законну мету забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Як зазначалося вище, та підтверджується матеріалами цивільної справи, рішення по суті розглянутого цивільно-правового спору було ухвалене Богодухівським районним судом Харківської області 04 жовтня 1991 року (а.с. 10).

Як свідчить мотивувальна частина оскаржуваного рішення відповідач до суду не зявився з невідомих причин, проте про день засідання був сповіщений.

ОСОБА_3 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою 27 лютого 2013 року (а.с. 1).

Заяву ОСОБА_3 про відновлення втраченого провадження у цивільній справі судом було розглянуто 14 листопада 2013 року за відсутності сторін, що приймають участь у справі, та ухвалено відповідне рішення суду про часткове задоволення його заяви (а.с. 94, 95). При цьому, за період розгляду районним судом заяви ОСОБА_3, участь у судових засіданнях, призначених судом, неодноразово приймала його представник за довіреністю ОСОБА_6, яка 14 листопада 2013 року подала до суду заяву, в якій просила суд слухати заяву її довірителя ОСОБА_3 у її відсутність, у звязку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні (а.с. 92).

Копію рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року було отримано ОСОБА_3 29 листопада 2013 року та його представником ОСОБА_6 25 листопада 2013 року (а.с. 102, 103). Тобто, саме з моменту отримання копії рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2013 року про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 та відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою в частині ухваленого Богодухівським районним судом Харківської області рішення від 04 жовтня 1991 року, ОСОБА_3 мав би здійснювати процесуальні заходи щодо апеляційного оскарження рішення.

Відповідно до наведених вище положень процесуального законодавства строк на апеляційне оскарження цього ухваленого судом першої інстанції по справі судового рішення закінчився 09 грудня 2013 року.

При цьому апелянтом ОСОБА_3 не надано будь-яких переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним встановленого процесуальним законодавством строку на апеляційне оскарження ухваленого судом першої інстанції по справі рішення та подачі апеляційної скарги на це судове рішення зі значним його пропуском більш ніж на 12 місяців.

Наведені ж відповідачем ОСОБА_3 в обґрунтування поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження судового рішення доводи про те, що він є ветераном війни, тяжко хворіє та є людиною похилого віку слід оцінювати критично та у даному випадку вважати їх безпідставними, оскільки як зазначалося вище, відповідач ОСОБА_3 брав участь у справі через свого вповноваженого представника ОСОБА_6, яка згідно виданої їй нотаріально посвідченої довіреності (а.с. 40) представляла інтереси заявника ОСОБА_3 з усіма процесуальними правами, наданими законом останньому, в тому числі й з правом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, що представником здійснено не було.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, вважаю за необхідне апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року залишити без руху, надавши останньому можливість вказати інші підстави для поновлення пропущеного ним процесуального строку на апеляційне оскарження цього судового рішення. При цьому, вважаю за доцільне зазначити, що в даному випадку процесуальний строк на оскарження рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року слід відраховувати з моменту ухвалення Богодухівським районним судом Харківської області рішення від 14 листопада 2013 року про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою в частині відновлення рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 292, 294, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Вказані відповідачем ОСОБА_3 підстави для поновлення пропущеного ним процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року визнати неповажними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 1991 року по справі за заявою ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою - залишити без руху.

Попередити ОСОБА_3, що в разі, якщо протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали він не вкаже інші підстави для поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження зазначеного вище судового рішення, у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою буде відмовлено.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її постановлення й касаційному оскарженню не

підлягає.

Суддя :