Справа № 444/356/13 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/987/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Мацея М.М, Монастирецького Д.І.

секретарі - Дідусь О.Р., Олексів О.А.

з участю представника апелянта - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Зашківської сільської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Зашківської сільської ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1,822 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області. Свої вимог мотивує тим, що на цій земельній ділянці розташовані належні йому за договором даруванн будівлі сільськогосподарського призначення - машино-тракторного парку. Загальною площею 1356,4 кв.м. Земельна ділянка необхідна для їх обслуговування.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Зашківської сільської ради про визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_5- ОСОБА_4 В обґрунтування апеляційною скарги посилається на те, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28.11.2013 року прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд не перевірив всіх обставин по справі, що призвело до неправильних висновків, а відтак до незаконного рішення.

Зазначає, що позивач ОСОБА_5 правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було проігноровано.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення даним вимогам не відповідає.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що згідно картографічних матеріалів земельна ділянка, на яку претендує позивач, відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Статтею 377 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, врегульовано передачу у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, а будівлі, які розташовані на спірній земельній ділянці не є житловим. Окрім того, відповідно до ст.123 ЗК України розпорядження земельним ділянками на території ради (передача у приватну власність, тощо) віднесено до компетенції місцевих рад, а не суду.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 13 грудня 2011 року (а.с.4-6) позивачу на праві власності належать будівлі сільськогосподарського призначення, а саме машинно-тракторного парку, загальною площею 1356,4 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області.

Після оформлення права власності на будівлі, 29 серпня 2012 року, позивач ОСОБА_5 звернувся до відповідача - Зашківської сільської ради із заявою про оформлення права власності на земельну ділянку, площею 1,822 га., на якій розташовані належні йому будівлі і яка знаходиться за цією ж адресою - для обслуговування будівель та споруд машино-тракторного парку (а.с.7). Попередній власник користувався даною земельною ділянкою на підставі договору оренди (а.с.67).

Рішенням №380 від 09.10.2012 року сесії Зашківської сільської ради позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1,822 га - для обслуговування будівель тракторної бригади по АДРЕСА_1 Львівської області (а.с.8).

Позивач звернувся до суду з позовом, обравши способом захисту свого цивільного права вимогу про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Стаття 13 Конституції України передбачає, що держава забезпечує захист прав усіх суб»єктів права власності і господарювання. Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб»єктів права власності і гарантує кожному захист його прав і свобод. Ці принципові положення мають визначальне значення і для суб»єктів в земельних правовідносинах.

Звернення до суду за захистом земельних прав сторонам у земельних спорах гарантується ст.8 Конституції України.

Звернення до суду за вирішенням земельних спорів можливе за такими підставами: претензії суб»єкта земельних правовідносин щодо набуття або припинення права власності на землю, порушення земельних сервітутів, правил добросусідства та інше.

Стаття 152 ЗК України визначає перелік способів захисту земельних прав. Визнання прав на земельну ділянку є одним із речово-правових способів, який безпосередньо спрямований на захист суб»єктивного права на землю осіб, які на момент порушення права не перебувають у зобов»язальних відносинах з порушником.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до ст.123 ЗК України розпорядження земельним ділянками на території ради (передача у приватну власність, тощо) віднесено до компетенції місцевих рад, а не суду, є помилковим і суперечить вимогам ст.16 ЦК України.

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед інших, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За приписами ч.ч.2, 3 п. «а» ст.22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя (серед іншого землі під господарськими будівлями і дворами). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За приписами ст.ст.80,81 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Стаття 116 ЗК України передбачає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідна рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Чинною редакцією ст.120 ЗК України передбачений перехід права власності на земельну ділянку у разі відчуження будівлі або споруди, що розташована на земельній ділянці (ця норма кореспондує положенням ст.377 ЦК України).

Положення ст.120 ЗК України спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об»єктів нерухомості, які на ній розташовані, адже, незалежно від того, хто згідно документів є власником земельної ділянки, фактично володіє, користується і навіть розпоряджається нею той, кому належить право власності на розташований на ній будинок, будівлю або споруду.

Частини 1,2 ст.120 ЗК України встановлюють виняток із загального правила, передбаченого ст.125 ЗК України, про виникнення права власності з моменту «державної реєстрації права». Тобто в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю, споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об»єкти, навіть якщо право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно із правом на будинок, будівлю чи споруду.

Відповідно до ч.6 ст.120 ЗК Украіни істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв»язку з набуттям права власності на ці об»єкти.

За договором дарування позивач має на праві приватної власності п»ять цегляних будівель, які використовуються для сільськогосподарської техніки, розташовані на неподільній земельній ділянці. На підставі характеристики земельної ділянки, яка розташована за адресою Львівська область, Жовківський район, АДРЕСА_1 функціональне використання - землі під господарськими будівлями, цільове використання - для обслуговування будівель машинно-тракторного парку - вказані об»єкти нерухомості та земельна ділянка, на якій вони розташовані становлять єдиний цілісний комплекс. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відчуджуватися має земельна ділянка, що обслуговує усі розташовані на ній об»єкти нерухомості, якщо в договорі вказано її кадастровий номер, право на яку переходить у зв»язку з набуттям права власності на ці об»єкти.

З довідки відділу Держземагенства вбачається, що позивач не має земельних ділянок у власності (а.с.77), а відтак не скористався своїм правом на приватизацію землі. Якщо позивач мав би у власності земельну ділянку, яка йому була би безоплатно передана, в такому разі на другу земельну ділянку він би набував право власності шляхом викупу. За відсутності такого, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на набуття права власності на вказану ділянку в розмірі, передбаченому, пунтом «б» частини першої ст.121 ЗК України в порядку приватзації.

Згідно ст.122 ч.1 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, позивач ОСОБА_5 на підставі договору дарування є власником виробничої інфраструктури, необхідної для ведення особистого селянського господарства чи товарного сільськогосподарського виробництва - будівель машинно-тракторного парку загальною площею 1356,4 кв.м. Дані будівлі розташовані на земельній ділянці площею 1822,0 га. За приписам ч.2 ст.22 ЗК України дана земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, а саме несільськогосподарських угідь (землі під господарськими будівлями і дворами). Попереднім власником дана земельна ділянка використовувалась за договором оренди, тобто на підставі ч.2 ст.120 ЗК України до позивача, як до набувача будівель перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці будівлі, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а відтак позивач є користувачем цієї земельної ділянки.

Як належний користувач земельної ділянки, зацікавлений у її приватизації, позивач ОСОБА_5 в силу вимог ст.ст.116,118 ЗК України звернувся про це до відповідача Зашківської сільської ради із відповідною завою. Остання відмовила позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Із наданих сільською радою документів (а.с.84-88) вбачається, що підстав для відмови, виключний перелік яких, передбачений ч.7 ст.118 ЗК України, у сільської ради не було. Окрім того, позивач ОСОБА_5 вперше використовує своє право на безоплатну передачу земель у власність. Тому колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв всупереч наданих йому повноважень.

За приписами ч.10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Позивач скористався цим правом і звернувся до суду з позовом, обравши способом захисту вимогу про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Окрім того, відповідач - Зашківська сільська рада, позбавлена можливості безоплатно передати вказану земельну ділянку у власність третій особі, або в будь-який інший спосіб розпорядитись нею, оскільки в такому випадках буде порушено право позивача, який не зможе реалізувати в повному обсязі своє право власності на належні йому будівлі.

Всі ці обставини при постановленні рішення судом першої інстанції враховані не були.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвелодо неправильної оцінки встановлених судом фактичних обставин і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин, та неправильно застосовано норми матеріального права. Відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, ст.313, ст.314 ч.2, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Зашківської сільської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8220 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої «для обслуговування будівель та споруд машинно-тракторного парку, яка розташована по АДРЕСА_1 Жовківського району Львівської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.