АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5647/14 Справа № 202/53/14 Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л.П. Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О., Чубукова О.П.,

при секретарі - Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права на користування жилим приміщенням, зустрічною позовною заявою Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2012 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, в якій просила визнати за нею та донькою право проживання та користування жилим приміщенням (квартирою), що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року в якості співвідповідача залучено Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона з травня 2005 року постійно проживає за адресою АДРЕСА_15 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3, та батьком ОСОБА_4. Позивачка та донька переїхали в дану квартиру для того, щоб доглядати за хворим батьком ОСОБА_4, який є наймачем даного житлового приміщення.

У червні 2005 року ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я позивачки, яка надавала їй усі права представника для проведення приватизації квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Дана довіреність, на думку позивачки, підтверджує той факт, що ОСОБА_4 мав намір приватизувати квартиру, щоб вона перейшла у спадок дочці, тобто позивачці, проте приватизація не була закінчена у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем батька.

Доглядаючи за хворим батьком позивачка фактично сама вела господарство та сплачувала усі необхідні платежі від імені батька.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_4 помер. В січні 2012 року позивачка неодноразово зверталася з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_16 до КЖЕП № 49, в усній формі їй було відмовлено в видачі зразка заяви, тоді позивачка написала дану заяву в довільній формі, проте їй знову відмовили в її прийнятті. Позивачка надіслала поштою заяву про реєстрацію місця проживання до КЖЕП № 49.

На момент подання позовної заяви позивачка ніде не була зареєстрована та не має постійного місця проживання, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею та донькою право проживання та користування жилим приміщенням (квартирою), що розташована за адресою АДРЕСА_17

В червні 2012 року Виконавчим комітетом Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради подано зустрічну позовну заявку про виселення без надання іншого житлового приміщення, яка під час розгляду справи була уточнена. В обґрунтування зустрічних позовних вимог Виконавчий комітет зазначав наступне.

Квартира АДРЕСА_18 належить до комунальної форми власності, тобто є власністю територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської рада. Згідно ордеру № ЗО серія 02 квартира була надана у користування ОСОБА_4 складом сім'ї на 2 особи, на підставі списків редакції газети «Зоря», затверджених рішенням Індустріального виконкому від 18.03.94 № 129.

28.02.2012 року на адресу Індустріальної районної у м. Дніпропетровської ради надійшов лист КВЖРЕП Індустріального району від 23.04.2012 року № 49, в якому була надана інформація про наявність вільного житла станом на 23.04.2012 року. Згідно списків, наданих КЖЕП № 49, у зв'язку зі смертю наймача, а саме громадянина ОСОБА_4 звільнилася квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Посадовими особами Виконкому з метою здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду та його огляду було здійснено вихід за вказаною адресою. Проте обстежити та опечатати жиле приміщення не виявилося можливим у зв'язку з тим, що ним користуються невідомі особи.

Також, 13.04.2012 року на адресу Виконкому надійшло звернення від КВЖРЕП Індустріального району з проханням допомогти у вирішенні питання щодо примусового виселення мешканців АДРЕСА_3, які самовільно знаходяться у вищезазначеної квартирі.

Крім того, протягом всього часу наймач ОСОБА_4, спочатку з дружиною, а потім одноосібно був зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_2 меншала окремо у Жовтневому районі м. Дніпропетровська у квартирі АДРЕСА_4. Після смерті її батька у грудні 2011 року, позивачка 16.01.2012 року знялася з реєстрації за місцем свого постійного проживання.

Позивачка не втрачала право на користування зазначеним жилим приміщенням та її право ніхто не оскаржував. Особистий рахунок і до теперішнього часу оформлений на її ім'я. Також у вказаному жилому приміщенні з 08.07.2005 року залишається зареєстрованої її старша донька ОСОБА_5.

Отже позивач за зустрічним позовом вважає, що на момент подачі позову ОСОБА_2 та її малолітня донька ОСОБА_3 забезпечені житлом і мають право на користування квартирою АДРЕСА_19 за ними не може бути визнано право користування спірним приміщенням. Просили суд: виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1 м. Дніпропетровськ, без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду від 12 липня 2012 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача за основним позовом Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради - задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_6, без надання іншого житлового приміщення.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до ордеру № 30 серія 02 від 25.03.1994 року, виданого на підставі рішення Індустріального районного виконкому № 129 від 18.03.1994 року, ОСОБА_4 на підставі списків редакції газети «Зоря» була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_20» в м. Дніпропетровську, житловою площею 27,8 кв.м., на склад з двох осіб: ОСОБА_4 - основний квартиронаймач, дружина ОСОБА_6 ( ах. 49,30-31).

Відповідно до повторного свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1, виданого 14 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками ОСОБА_7 є: батько ОСОБА_4, матір'ю ОСОБА_8 ( а.с.7)

ОСОБА_7 20 лютого 1988 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище після одруження на « ОСОБА_7» (а.с. 8).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 року є донькою ОСОБА_2 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_4 помер ( а.с.10).

Згідно довідки КЖЕП № 49 від 25.05.2012 року № 1890, в квартирі АДРЕСА_7 зареєстровані: основний квартиронаймач - ОСОБА_4 (а.с. 53.)

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги про про її виселення з квартири АДРЕСА_8, суд першої інстанції послався на те, що за позивачкою та її донькою зберігалося постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні, а тому відсутні законні підстави для визнання за нею та її донькою права на користування жилим у вказаній квартирі .

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, бо вони не відповідають фактичним обставинам справи, а також зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, що згідно із п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки КЖЕП №9 від 25.05.2012 року за №403 ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_19 з 21.04.1998 року по 16.01.2012 року, виписана за адресою АДРЕСА_9. В карточці ОСОБА_2 була вписана донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_12 року, яка також виписана за вказаною адресою. Квартира приватизована згідно рішення на приватизацію №3239 від 22.10.1998 року на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 51).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 1999 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 11800 грн., що є еквівалентом 3000 доларів США (а.с.106-108)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2001 року за позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про визнання права власності і звільнення майна з під арешту, визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_10.

Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 15.08.2012 року за №12910 згідно до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно (введеного в дію 01.02.2003) відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3 по м. Дніпропетровську (зона обслуговування КП ДМБТІ) відсутні ( а.с.83 -89).

Як вбачається з витягу Реєстра прав власності на нерухоме майно- право власності на будинок АДРЕСА_21 зареєстроване в цілому за ОСОБА_10 на підставі цивільно правових угод, у тому числі на квартиру №3 у вказаному будинку на підставі договору дарування, укладеному з ОСОБА_9 05.04.2004 року (а.с.84-89)

Як пояснила ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції і сторони цієї обставини не заперечували квартира АДРЕСА_11, знаходиться в занедбаному стані, з відрізаними від неї комунікаціями, оскільки в квартири тривалий час нікто не проживає.

Факт проживання позивачки разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 з травня 2005 року за адресою АДРЕСА_12, разом з батьком ОСОБА_4 підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, а саме як вбачається з довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148) від 11.01.2012 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 відвідувала заклад з 2005 по 2008 роки, місцем помешкання якої значилось АДРЕСА_1 (а.с.21)

Згідно довідки КЗ «Середня загальноосвітня школа №14» від 12.01.2012 року учениця 3А класу ОСОБА_3 навчається в школі з 2го класу, місце прожівання дитини, згідно заяви про зарахування дитини до школи, зазначенно АДРЕСА_1(а.с.22).

Згідно довідки КЗ «Центра первинної медіко-санітарної допомоги №9» від 16.01.2012 року від 16.01.2012 року дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_12 року обслуговується в амбулаторії №9 та значиться мешкаючей за адресою АДРЕСА_13, дитина взята на облік у квітні 2006 року (а.с.23)

Згідно довідки КЗ «Неповна середня загальноосвітня шкода-інтенрнат №2» Дніпропетровської міської ради від 24.01.2012 року ОСОБА_3, яка навчалась у 1 класі вказаного освітнього закладу, місце проживання дитини, згідно заяви матері про зарахування до 1 класу вказано АДРЕСА_14 (а.с.25)

Згідно довідки КЗ «Дніпропетрвоської міської дитячої стоматологічної полікліники №2» Дніпропетровської обласної ради дитина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6 звернулась до стоматологічної поліклінники 19.07.2006 року, в останній раз 29.01.2011 року, месце проживання в амбулаторній картці значиться АДРЕСА_1 (а.с.24)

Позивачка та донька переїхали у вказану квартиру зі згоди свого рідного батька, основного квартиронаймача, з метою його догляду, та який не заперечував проти їх вселення у квартиру.

У червні 2005 року ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я позивачки, яка надавала їй усі права представника для проведення приватизації квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, але закінчити приватизацію квартири вона не встигла у звязку зі скрутним матеріальним становищем (а.с.11).

Крім батька в спірній квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Допитані в суді свідки вказані обставини, а саме факт проживання ОСОБА_2, з малолітньої дитиною ОСОБА_3, разом з батьком ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 в місті Дніпропетровську, підтвердили.

Відповідно до ст. 64 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.07.1985 року №2, зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому.

Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, покладені на нього обовязки, відповідно до ст.ст.15,30 Житлового кодексу України, щодо управління та контроля за використанням, схоронністю, житлового фонду не виконали, та не довели суду належними та допустими доказами, факт самоправного зайняття ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 жилового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 в місці Дніпропетровську, звернулись до суду з позовом про їх виселення тільки після подання позову про визнання права користування кварирою, а тому підстав для виселення позивачів зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення немає.

Та обставина, що старша донька позивачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 з 08.07.2005 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_21, також не може бути підставою для відмови у задоволені позову про визнання за позивачкою та її донькою права на проживання у спірній квартирі ( а.с.121).

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, та ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: