У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», яким просить визнати недійсним договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді, укладений 20.04.2010 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р/н 946; визнати недійсним витяг КП «БТІ м. Ужгорода» про реєстрацію за ОСОБА_1 право власності на обєкт незавершеного будівництва №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді від 31.03.2010 року, реєстраційний номер 30058797 та зобовязати Ужгородське районне БТІ внести відповідні зміни до реєстру прав власності на вказане домоволодіння.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2009 року у цивільній справі про розподіл спільного майна подружжя, яке набуло законної сили 14.07.2009 року, за нею визнано право власності на ? частину будинковолодіння №7 з надвірними спорудами по вул. Долгоша в м. Ужгороді. В подальшому, їй стало відомо про незаконне відчуження спірного будинковолодіння обєкта незавершеного будівництва №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді, її колишнім чоловіком ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року, право власності на спільну часткову власність подружжя КП «БТІ м. Ужгорода» зареєстровано у повному обсязі за відповідачем ОСОБА_1, що на її думку, не відповідає приписам ст.ст.203, 215 ЦК України та порушує її права як законного власника ? частини обєкта незавершеного будівництва.

В судовому засіданні 14.11.2013 року представником позивача ОСОБА_5 було уточнено позовні вимоги та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді, укладений 20.04.2010 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року позов ОСОБА_2, задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді, укладений 20.04.2010 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним номером 946. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог, мотивуючи неповним зясуванням судом обставин справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, правил оцінки доказів.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Представник ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції, на підставі матеріалів справи, встановлено, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2009 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння №7 по вул. Долгоша в м. Ужгороді з надвірними спорудами в ідеальних долях по ? частини за кожним відповідно.

31 березня 2010 року КП «БТІ м. Ужгорода» ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на обєкт незавершеного будівництва , а саме житловий будинок 94% готовності за адресою: м. Ужгород, вул. Долгоша, будинок №7.

20 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного обєкта незавершеного будівництва, належного на праві приватної власності ОСОБА_1

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року у п.8 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Виходячи із змісту ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, право передавати майно за договором купівлі-продажу, враховуючи зміст ст.ст.317 та 655 ЦК України, належить тільки власнику майна. ОСОБА_1 не мав права на реалізацію всього обєкту незавершеного будівництва, яке було відчужено ним за спірним договором купівлі-продажу, оскільки в момент реалізації майна було порушено право власності ОСОБА_2, вказана реалізація відбулася без її згоди і по за її волею. Доказів на спростування цього не надано.

Не спростовують висновків суду і доводи позивача про те, що позивач була попереджена про продаж вищезазначеного обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до положень ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Посилання апелянта на те, що майно на момент відчуження належало йому і це право ніким не оспорювалося, а тому він мав право на його відчуження і це не порушує прав позивачки ОСОБА_2 є помилковим і безпідставним та спростовується матеріалами справи та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнані за ним права власності на обєкт незавершеного будівництва за адресою: м. Ужгород, вул. Долгоша, будинок №7 (а.с.223-225).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не допускається при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам та дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.ст.203, 215, 235 ЦК України правових підстав для визнання договору дійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, вірно встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.ст.203, 215, 235 ЦК України правових підстав для визнання договору дійсним і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, а тому відсутні, передбачені ст.309 ЦПК України, підстави для його скасування або зміни та відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: