АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

21 січня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", ОСОБА_8 про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 28 травня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №96/03-8, згідно умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 70800,00 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до цього договору. Кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна квартири №13 в буд. №13 на ж/м ОСОБА_9 у м. Дніпропетровську. Зазначила, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.6.2 кредитного договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15; у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_10 у порядку черговості, вказаному у даному пункті; у разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. ОСОБА_6 зазначила, що не згодна з даним пунктом кредитного договору, оскільки дане третейське застереження суперечить ст. 55 Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів» та ОСОБА_4 України «Про третейські суди». У звязку з цим позивачка просила суд визнати недійсним третейське застереження, яке міститься в п.6.2 кредитного договору №96/03-8 укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 з моменту підписання кредитного договору, тобто з 27 травня 2008 року.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 травня 2008 року між ОСОБА_6 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №96/03-8, згідно умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 70800,00 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до цього договору (а.с.5-8).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором (а.с.10-11).

12 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та банком було укладено додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору №96/03-8 від 27 травня 2008 року, згідно умов якої, у звязку зі зміною умов кредитування за кредитним договором, сторони домовилися з 20 жовтня 2008 року встановити відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 14% річних, інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобовязання (а.с.12).

Згідно п.6.2 кредитного договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_10 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_4 не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка при підписанні кредитного договору була ознайомлена з його умовами, волевиявлення позивачки було вільним і відповідало її внутрішній волі, що підтверджується фактом підписання позивачкою кредитного договору та отриманням кредитних коштів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилання апелянта на порушення прав позивачки, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», є безпідставними і недоведеними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді