Справа № 801/4070/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю:

державного виконавця Годіної А.Ю.,

стягувача ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву головного державного виконавця відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 про визнання мирової угоди, укладеної між стягувачем ОСОБА_1 і боржником ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про визнання судом мирової угоди між стягувачем ОСОБА_1 і боржником ОСОБА_2, яка була укладена ними в процесі виконання рішення суду про стягнення 181421,43 грн.

Суду пояснила, що 25.12.2013р. нею винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 179630,80 грн. і 1790,63 грн. Одночасно була подана заява про затвердження мирової угоди між сторонами. Жодних виконавчих дій, крім направлення запитів щодо наявності доходу чи майна боржника, нею не проводилося.

Стягувач ОСОБА_1 заяву про затвердження мирової угоди підтримує, просить її задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 суду пояснила, що мирову угоду підписала, оскільки має борг перед ОСОБА_1, але продавати квартиру не бажає.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

25.12.2013р. головним державним виконавцем відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 179630,80 грн. і 1790,63 грн. Боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду до 30.12.2013р.

Також до відділу ДВС надійшла заява про укладення мирової угоди і мирова угода, за умовами якої боржник і стягувач домовилися, що погашення заборгованості відбудеться шляхом передачі права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Бердянськ, вул. Волкова/КурортнаАДРЕСА_1, яке належить боржнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року. А стягувач з моменту підписання мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до боржника з приводу заборгованості, погашеня якої є предметом цієї мирової угоди.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

За змістом ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Як вбачається із матеріалів справи, мирова угода між стягувачем і боржником укладена на виконання рішення суду про стягнення суми боргу, тобто предметом позову були грошові кошти, а не нерухоме майно, відносно якого укладена мирова угода.

Таким чином, сторони виконавчого провадження фактично просять визнати мирову угоду про відчуження об'єкту нерухомості та про передачу права власності на це майно стягувачу за борговими зобовязаннями.

Відповідно до вимог ст. ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" при примусовому виконанні боргових зобовязань державний виконавець звертає стягнення на майно боржника. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. У разі відсутності у боржника коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі і на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 57 цього Закону для забезпечення реального виконання рішення суду державним виконавцем накладається арешт на майно боржника шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За змістом ст. 62 цього Закону нерухоме майно реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах), а не визнанням мирової угоди стосовно нерухомого майна, яке не було предметом позову.

Зважаючи на викладене, державний виконавець всупереч зазначеним вимогам закону звернувся до суду із заявою про визнання мирової угоди між стягувачем і боржником, тоді як відповідно до ст. 19 Конституції України та ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" посадові особи органів державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що заява державного виконавця про визнання мирової угоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 372 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити головному державному виконавцю відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 у визнанні мирової угоди, укладеної між стягувачем ОСОБА_1 і боржником ОСОБА_2

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4