ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/8590/12
Провадження № 2/210/116/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" грудня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі:

головуючого - судді Сільченко В.Є.

при секретарі Бендас І. І.

за участю позивача ОСОБА_2

за участю представника позивача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Уточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що вона уклала шлюб з ОСОБА_5 Г.25.12.1978 року, про що в книзі запису актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька зроблено відповідний запис за реєстровим №1018. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі за спільні сімейні кошти сторонами була придбана трикімнатна квартира №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташована в будинку №40 по вулиці Нахімова в м. Кривому Розі, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.200 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 4568. В КП «Киворізьке БТІ» квартира була зареєстрована на чоловіка позивачки ОСОБА_5. В період шлюбу без її відома та волевиявлення ОСОБА_5 продав вказану квартиру своєму племіннику ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року. В подальшому ОСОБА_8 продав квартиру ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2005 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року скасовано рішення Дзержинського районного суду та ухвалено нове рішення, яким визнані недійсними вказані договори купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, та між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в 1/2 частини квартири, та вказано, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У звязку з цим позивач просить суд:

1) поновити строк позовної давності;

2) розділити між нею та ОСОБА_5 трикімнатну квартиру №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташовану в будинку №40 по вулиці Нахімова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, у рівних долях, виділивши кожному по 1/2 частині.

3) визнати за нею право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташовану в будинку №40 по вулиці Нахімова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

4) витребувати у ОСОБА_6 на її користь 1/2 частини трикімнатної квартири №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташовану в будинку №40 по вулиці Нахімова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

5) стягнути солідарно з відповідачів на її користь витрати на судовий збір.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Пізніше надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заяву про поновлення пропущеного строку, пояснення.

Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Надав до суду клопотання, в якому просить ОСОБА_2 виключити з числа учасників судового процесу, оскільки вона померла в 20.08.2008 року. Просить розглядати клопотання без його участі (а.с. 31-33). Надає копії документів, а саме: довідку про причину смерті (а.с. 3), конверт та судову повістку (а.с. 35), посвідчення (а.с. 36), паспорт ОСОБА_2 (а.с. 37), довіку про причину смерті (а.с. 38).

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає (а.с. 217). Просить застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що 25.12.1978 року в книзі запису актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька зроблено відповідний запис за реєстровим №1018. Цей факт не підлягає доведенню,оскільки відповідач не заперечує укладення шлюбу (а.с. 31-33).

Рішенням Ворошилівського районного суду м. Донецька, яке набрало законної сили 23.05.2005 року, шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі за спільні сімейні кошти сторонами була придбана трикімнатна квартира загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, 40/15, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 4568. В КП «Криворізьке БТІ» квартира була зареєстрована на чоловіка позивачки ОСОБА_5 (а.с. 7).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку .

Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності.

В період шлюбу ОСОБА_5 продав вказану квартиру ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_10, реєстровий номер 21395 (а.с. 8).

Пізніше ОСОБА_8 продав вказану квартиру ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_11, реєстровий номер 4224 (а.с. 9).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року, скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу та ухвалено нове рішення, згідно якого: визнано недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, від 22.12.2004 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений 22.12.2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстровим номером 21395 та договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, від 12.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстровим номером 4224 (а.с. 4).

За таких обставин вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і розпоряджатись нею ОСОБА_5 міг тільки за письмовою згодою ОСОБА_2

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Стаття 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності та вважається, що частки кожного є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі.

При цьому суд виходив з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними.

За таких обставин суд повинен обмежитись лише визначенням ідеальних часток подружжя у праві спільної власності на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, 40/15.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги щодо розподілу між сторонами трикімнатною квартири, виділивши кожному по 1/2 частині та визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини трикімнатної квартири.

Що стосується строку позовної давності, суд доходить наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 73 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на викладено, та враховуючи, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу тривалий час розглядалась цивільна справа про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, строк позовної давності позивачкою не пропущено, оскільки рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року і є початком перебігу строку позовної давності.

Що стосується вимог позивачки про витребування у ОСОБА_6 1/2 частини зазначеної квартири, суд вважає за необхідним відмовити, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, 40/15, згідно договору купівлі-продажу продано ОСОБА_9 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 померла 13.09.2010 року, про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №876 в Книзі реєстрації смертей (а.с. 124).

Станом на 17.06.2014 року (інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно) власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_9 (а.с. 183-184, 185).

Згідно відповіді Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, після смерті гр. ОСОБА_9, померлої 13.09.2010 року у Третій криворізькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за номером №496/2010 року. Із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлої ОСОБА_6. Ніхто інший із можливих спадкоємців на даний час за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_9, померлої 13.09.2010 року до нотаріальної контори не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 194).

Таким чином, ОСОБА_6 спадщину не прийняла та вимога щодо витребування у неї 1/2 частини трикімнатної квартири є необґрунтованою.

Крім цього, судом спростовано ствердження відповідача про смерть позивачки. Ухвалою суду від 11.06.2013 року позивачку зобовязано особисто зявитись в судове засідання. В судовому засіданні головуючим перевірено документи позивачки, що зафіксовано аудиозаписом.

Також, в матеріалах справи мається довідка (а.с. 71), згідно якої (далі мовою оригіналу): записи в «Журнале регистрации трупов» на ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, акт №2597 от 21.08.08 г. и на ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, акт №2936 от 25.09.2008 г. аннудированы (а.с. 71).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.04.2011 року стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15, ОСОБА_16 відшкодування моральної шкоди, та зазначено, що достовірно знаючи про те, що колишня дружина та донька живі і здорові, ОСОБА_14, зловживаючи своїми правами, впізнав колишню дружину та доньку, отримав свідоцтва про смерть, маючи при цьому корисливі наміри по заволодінню майна (а.с. 51-53).

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71, 73 СК України, ст. ст. 257, 261, 365, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРIШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності задовольнити частково.

Розділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 трикімнатну квартиру №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташовану в будинку №40 по вулиці Нахімова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, у рівних долях, виділивши кожному по 1/2 частині.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири №15 загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташовану в будинку №40 по вулиці Нахімова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: В. Є. Сільченко