АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5765/14 Справа № 2-3293/11 Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Пищиди М.П.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська області від 18 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -ОСОБА_4, про розподіл майна

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року позивач звернувся до відповідача з позовом про розподіл майна подружжя обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.03.1989 року між ним було зареєстровано шлюб, а рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2010 року шлюб між ними було розірваний.

За час шлюбу подружжям було придбане нерухоме майно, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, та дві земельні ділянки № НОМЕР_1, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на мельну ділянку серії НОМЕР_2), та № НОМЕР_3, площею 0,060 га у тому ж садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4)

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд провести розподіл спільно нажитого майна, виділивши йому 1/2 частину квартира АДРЕСА_2, визнавши за ним право власності на 1/2 її частину; та земельну ділянку № НОМЕР_1, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2)г визнавши за ним право власності.

Виділити ОСОБА_2 1/2 частину квартира АДРЕСА_2, визнавши за нею право власності на 1/2 її частину; та земельну ділянку № НОМЕР_3, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; та земельну ділянку № НОМЕР_1, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2).

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3; та на земельну ділянку № НОМЕР_3, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить рішення скасувати частково, в частині визнання права власності за позивачем на земельну ділянку НОМЕР_6, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, оскільки вважає її особистою приватною власністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.1989 року (а.с.8)

Шлюб було розірвано рішенням Кіровського районного суду і Дніпропетровська від 26.11.2010 року (а.с.11.47).

Від шлюбу сторони мають дітей-ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9)

Під час шлюбу подружжям було придбано майно,право власності на яке було зареєстрована за ОСОБА_2,а саме - квартира АДРЕСА_1, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 22.11.1999 року (а.с.33), та дві земельні ділянки в садовому товаристві «Прогрес» НОМЕР_8, площею 0,060 га (державний акт на право власності ділянку серія НОМЕР_2), та № НОМЕР_3, площею 0,060 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 (а.с.95-96).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дві земельні ділянки в садовому товаристві «Прогрес» НОМЕР_8, площею 0,060 га (державний акт на право власності ділянку серія НОМЕР_2), та № НОМЕР_3, площею 0,060 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9) були придбані під час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому це майно відповідно до ст. 355 ЦК України, ст. 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм в рівних частках.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції керувався Сімейним Кодексом, які діяли на момент ухвалення рішення, тоді як правовідносини, які виникли між сторонами, підлягають розгляду за правилами від 1963 року та Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню згідно із п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з чч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Отже, визнаючи спірні земельні ділянки, спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції, застосував ч. 5 ст. 61 СК України до правовідносин, які виникли до набрання чинності вказаної норми, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Ухвалюючи рішення в справі, та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на частку земельної ділянки, суд першої інстанції, ураховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини дійшов помилкового та такого, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновку про те, що одержана в червні 2005 року відповідачем із земельного фонду спірна земельна ділянка є такою, що набута під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Ураховуючи вищевикладене, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3. права власності на спірну земельну ділянку № НОМЕР_1, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» є незаконним й підлягає скасуванню на підставі ст.. 309 ЦПК України з прийняттям у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.303, 307, ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1, площею 0,060 га у садівничому товаристві «Прогрес» (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2), , та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: /підписи/