АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4523/14 Справа № 175/4252/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

30 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 22.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 36144,20 грн., яка складається з наступного: 9977,15 грн. заборгованість за кредитом; 18183,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5786,66 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1697,34 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що, відповідно до укладеного договору від 22.11.2006р., відповідач отримала від ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, відповідач взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 36144,20 грн., яка складається з наступного: 9977,15 грн. заборгованість за кредитом; 18183,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5786,66 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1697,34 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості, яка розрахована на підставі кредитного договору, укладеного сторонами 22.11.2006 року.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред"явлений до суду 30.08.2013 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 2), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно заяви клієнта від 22.11.2006 року, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Апелянт погодився з висновками місцевого суду про строк дії кредитної карти, що була видана відповідачу, до листопада 2007 року.

Апелянтом визнано, що строк дії укладеного між сторонами кредитного договору 12 місяців з моменту його підписання, що стверджується представленими у справі письмовими доказами, зокрема, змістом апеляційної скарги банку.

Крім того, місцевим судом встановлено та визнано апелянтом, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено відповідачем 29.08.2008р., що стверджується розрахунком заборгованості, який надано позивачем.

Враховуючи викладене, зважаючи на представлений банком розрахунок заборгованості, приймаючи до уваги, що розділом 5 Правил користування платіжною карткою, які надані суду банком (а.с. 17 23), передбачено обов»язок клієнта вносити щомісячно погашення процентів по кредиту за попередній місяць, колегія дійшла висновку, що про порушення своїх прав банк дізнався не пізніше 01.10.2008 року.

13.03.2014 року, до ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом, в порядку ст. 267 ЦК України, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності (а.с.62 64).

Колегія звертає увагу, що судом встановлено відсутність домовленості між сторонами договору про збільшення позовної давності, що стверджується змістом заяви клієнта від 22.11.2006 року, умов і правил надання банківських послуг та визнано представником банку у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, за яким кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання та вважається пролонгованим на той же самий строк, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору суд не може врахувати, оскільки п. 9.12 зазначених умов визначає кінцевий строк дії договору, а не строк виконання зобовязання. Тим більш у п.5.4 Правил користування платіжною карткою, визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі проводиться не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці.

Отже, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про суттєве порушення позивачем трирічного строку позовної давності без поважних причин та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді