Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишок заборгованості за Кредитним договором №0 від 19 липня 2004 року в сумі 20484,58 доларів США, що еквівалентно 163 733,29 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7983,09 доларів США, що еквівалентно 63808,84 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12461,05 доларів США, що еквівалентно 99601, 17 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 16,23 доларів США, що еквівалентно 129,73 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 24,21 долар США, що еквівалентно 193,55 грн., що є предметом позову.

Представник позивача Дорогань В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 19 липня 2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20067,00 доларів США, що є еквівалентом за курсом НБУ на дату укладення договору 106 710,28 грн., з цільовим використанням кредиту - для придбання автомобіля. Для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, Банком прийнято: застава майна (автомобіль), згідно Договору застави транспортного засобу №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_2; поручительство, згідно Договору поруки №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, укладеного з ОСОБА_3. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, за заявою позивача, приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль RENAUT LAGUNA, 2003 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 Хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного автомобіля, задовольнити вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на загальну суму 87 298 грн. 21 коп. В межах процедури виконавчого провадження щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, предмет застави - легковий автомобіль RENAUT LAGUNA, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, реалізовано з аукціону, у зв'язку з чим ПАТ «УкрСиббанк», як стягувачу, державним виконавцем перераховано грошові кошти в сумі 53028,00 грн., які спрямовано на погашення заборгованості по кредитному договору, який укладено з відповідачем ОСОБА_2 Однак коштів від реалізації транспортного засобу не вистачило для погашення заборгованості по кредиту, в свою чергу відповідач в односторонньому порядку припинив виконання зобов'язань по кредитному договору, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду з вимогою стягнути солідарно з ОСОБА_2 (Позичальника) та ОСОБА_3 (Поручителя) на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишок заборгованості за Кредитним договором №0 від 19 липня 2004 року в сумі 20484,58 доларів США, що еквівалентно 163 733,29 грн., що є предметом позову.

Представник позивача Олонова Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно 19 липня 2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №21-2РА/07-2004А, за умовами якого відповідач отримав від банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20067,00 доларів США, для придбання транспортного засобу - RENAUT LAGUNA, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. В 2010 році, за попередньою домовленістю з банком, відповідач передав автомобіль разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та комплектом ключів, для подальшої реалізації транспортного засобу з метою погашення заборгованості по кредитному договору, відповідач не був повідомлений про реалізацію транспортного засобу, ці обставини йому стали відомі під час розгляду даної справи, однак вважав, що позивач мав намір задовольнити свої вимоги шляхом продажу транспортного засобу, тому припинив виконання зобов'язань по кредитному договору з моменту передачі автомобіля.

Представник позивача Кравчук Я.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, мотивуючи тим, що позивачем пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 поза межами визначеного законодавством строку позовної давності, про що подана заява відповідачем про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Заслухавши пояснення представників позивача Дорогань В.О. та Олонової Я.В., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19 липня 2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №21-2РА/07-2004А, за умовами якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20067,00 доларів США, що є еквівалентом за курсом НБУ на дату укладення договору 106 710,28 грн. у порядку та умовах, зазначених у даному договорі. (а.с.121-124)

Як передбачено п. 2.1 Договору, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним договором Банком прийнято: застава майна (автомобіля), згідно договору застави транспортного засобу №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, укладеного з Позичальником; поручительство, згідно договору поруки №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, укладеного з ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається з матеріалів справи, 27 липня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль RENAUT LAGUNA, 2003 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 Хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного автомобіля, запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в розмірі 84438 грн. 37 коп. - заборгованість по кредиту; 895 грн.52 коп. - заборгованість по процентам; 620 грн.70 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 231 грн.71 коп. - пеня за прострочення сплати процентів; 1111 грн.90 коп. - витрати понесені Банком за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить 87 298 грн. 21 коп. (а.с.175)

Згідно Протоколу №2-К-37-ДН-з проведення аукціону від 11 квітня 2011 року, який затверджено директором ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція Ткачевським П.Я. 11 квітня 2011 року, за результатами проведення аукціону реалізовано транспортний засіб - автомобіль RENAUT LAGUNA, 2003 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 Хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1, продажна ціна склала 62300,00 грн. (а.с.177)

На підставі розпорядження державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві, яке затверджено В.о. начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Бурдій Н.О. 13 травня 2011 року, грошові кошти у сумі 53578,00 грн., які надійшли 11 квітня 2011 року на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого документа №1574 від 27.07.2005 року ПНКМНО про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» грошових коштів, перераховані в сумі 53028,00 грн. АТ УкрСббанк. (а.с.178)

Звертаючись з позовом до суду, Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» пред'явлено вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за Кредитним договором №0 від 19 липня 2004 року в сумі 20484,58 доларів США, що еквівалентно 163 733,29 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7983,09 доларів США, що еквівалентно 63808,84 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12461,05 доларів США, що еквівалентно 99601, 17 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 16,23 доларів США, що еквівалентно 129,73 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 24,21 доларів США, що еквівалентно 193,55 грн., при цьому виходячи зі змісту мотивувальної та прохальної частини позовної заяви, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які стосуються неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором №0 від 19 липня 2004 року.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт укладання з позичальником ОСОБА_2 безпосередньо Кредитного договору №0 від 19 липня 2004 року.

В той же час, при зверненні з позовом до суду позивачем долучено копії Кредитного договору №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, який укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (а.с.121-124), та Договір поруки №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, який укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (а.с.129).

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не надано до суду Кредитний договір №0 від 19 липня 2004 року, що унеможливлює з'ясувати підстави виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами спору Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, в той же доведення обставин неналежного виконання ОСОБА_2, як зобов'язальною стороною, договірних зобов'язань має бути підтверджено належними та допустимими доказами, при цьому суд враховує, що позивач протягом розгляду справи не скористався правом подати заяву про зміну підстав або предмету позову, як це передбачено ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбачено п. 1.1 Договору поруки №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, Поручитель (ОСОБА_3.) зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання Позичальником, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а.с.129)

Разом з тим, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, встановив, що предметом спору є розмір дійсної заборгованості, яка виникла у відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» на підставі Кредитного договору №0 від 19 липня 2004 року, в той же докази, які мали підвередити, що відповідач ОСОБА_3 виступає поручителем по даному кредитному договору, суду надано не було, однак пред'явлення вимог до поручителя є похідними та безпосередньо стосуються встановлення факту порушення договірних зобов'язань позичальником по кредитному договору, який забезпечений порукою, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, які пред'явленні до відповідача ОСОБА_3

В силу ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для пред'явлення Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, про стягнення заборгованості по Кредитного договору №0 від 19 липня 2004 року, оскільки позивачем не доведено факт укладання кредитного договору, що зумовлювало б застосування до відповідачів цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, як це передбачено ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, тому є підстави відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Під час розгляду цивільної справи, відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що графік погашення кредиту, який є Додатком і згідно п.1 цього Додатку не від'ємною частиною Кредитного договору №21-2РА/07-2004А від 19 липня 2004 року, останній платіж за вказаним договором відповідач мав сплатити 19 червня 2010 року, тобто, на думку відповідача, ця дата є початком відліку строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак з цим позовом до суду позивач звернувся лише 19 листопада 2013 року, тому є підстави відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Однак, в межах даного спору суд не вбачає підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду, за відсутності доказів, які мали довести факт укладання Кредитного договору №0 від 19 липня 2004 року, що зумовлювало б застосування до відповідача ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, що слугувало підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 14, 15, 256, 257, 258, 261, 267, 526, 543, 554, 589, 612, 615, 625, 627, 628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст.19 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я