Справа № 278/2742/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - Поліщук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, визнання права власності на спільне сумісне майно та його поділ, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що в 2003 р. між відповідачкою - його дружиною було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1. Просить на підставі ст.ст. 235, 655 ЦК України визнати недійсним договір дарування посилаючись на те, що зазначений договір насправді був договором купівлі-продажу, він вважає, що придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вони мають рівні права щодо користування та розпорядження майном.

04 жовтня 2012 року шлюб між подружжям було розірвано та на даний час виник спір про поділ майна і при цьому було з'ясовано, що між відповідачами був укладений договір дарування, а не купівлі-продажу, тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору удаваним правочином та визнання житлового будинку спільною власністю подружжя і оскільки з боку відповідача чиняться перешкоди в користуванні житлом, просить визнати за ним право власності на його 1/2 частину.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позов не визнали та пояснили, що житловий будинок був їй подарований ОСОБА_4, просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю та застосувати позовну давність до позову.

Відповідачка ОСОБА_4 допитана за місцем проживання, позов визнала та підтвердила факт продажу житлового будинку ОСОБА_3, що вона не мала наміру дарувати будинок,про оформлення договору дарування її попросила ОСОБА_3

Третя особа подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, під час вирішення справи покладається на розсуд суду.

Вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2003 року відповідно до договору дарування житлового будинку ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_4 в дар житловий будинок АДРЕСА_2(до будинку належать: сарай Б, погріб Пгр, уборна У ,горожа №1) (а.с.6).

Згідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчиняли, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчиняли.

Позивач вважає, що під зазначеним договором дарування прихований договір купівлі-продажу і повинні бути застосовані правила, які регулюють договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцеві,а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом також встановлено, що не заперечується, як відповідачкою ОСОБА_4 (яка була допитана згідно судового доручення Лугинським районним судом Житомирської області), яка по зазначеному договору отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 18 000 гривень за відчужений житловий будинок так і відповідачкою ОСОБА_3, яка не заперечила факт передачі (якихось) грошей.

Таким чином вказаний договір дарування приховує договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2, оскільки по зазначеному договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4, а ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 18000 гривень за відчужений житловий будинок.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином судом встановлена обов'язкова ознак вчиненого правочину ,а саме договору купівлі-продажу, передачі певної грошової суми ,а саме 18 000 грн.

З урахуванням викладеного має бути визнано договір дарування укладений 06.05.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, щодо відчуження житлового будинку АДРЕСА_2, таким, що приховує договір купівлі-продажу вказаного будинку квартири.

При цьому додатково не потрібно визнавати договір дарування недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, суд задовольняє позов в частині інших позовних вимогах, а саме у визнанні житлового будинку спільним майном подружжя та у визнанні права власності на 1/2 частину будинку,прибудов за позивачем, так як останні випливають з вимог про визнання угоди удаваною.

Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, що набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя та у разі його поділу, частка майна подружжя є рівними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної власності майно одного з подружжя набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу, але за кошти які належали одному з подружжя.

Відповідно до вимог ст. 71 ч.1 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2, був придбаний подружжям ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу, який тривав з 12 вересня 1987 року по 04 жовтня 2012 року, за спільні кошти, то даний будинок є спільною сумісною власністю вказаного подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 235, ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку, що був укладений 06 травня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчений приватний нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 удаваним правочином - договором купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_3 придбала, а ОСОБА_4 продала за 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 (до будинку належать: сарай Б, погріб Пгр, уборна У, горожа №1).

Визнати житловий будинок АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 731,87 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук