Справа № 755/7982/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та подальше проведення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

19 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Києва, відповідно до заявлених вимог просила суд: «Скасувати постанову ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 листопада 2013 року та повернути справу до ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві для подальшого провадження виконавчого провадження».

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити скаргу та скасувати постанову ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 листопада 2013 року та повернути справу до ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві для подальшого продовження виконавчого провадження, пояснила, заявник, як стягував в процедурі виконавчого провадження, пред'явила до примусового виконання виконавчий лист про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 56805,39 грн., який виданий Дніпровським районним судом міста Києва 21 листопада 2012 року. Однак, 28 листопада 2013 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві Власюк С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, мотивуючи тим, що в ході проведення виконавчих дій майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом не виявлено. Заявник не погоджується з постановою державного виконавця, вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду, не перевірено дійсний майновий стан боржника, яким виступає ФОП ОСОБА_2, як відомо заявнику, боржник перебуває у зареєстрованому шлюбі, тому державний виконавець повинен був з'ясувати обсяг майна, яке придбане подружжям під час шлюбу, та накласти арешт на це майно для задоволення вимог стягувача.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав скаргу та просив задовольнити вимоги заявника в повному обсязі з підстав, викладених у поданій скарзі.

Суб'єкт оскарження - Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Судом встановлено, що 21 листопада 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-5078/2011 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 54664 грн., пеню в розмірі 1021 грн.39 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього суму 56805,39 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до положень частини першої та шостої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Особливості звернення стягнення на майно боржника - юридичної особи, визначені у главі 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Як безпосередньо зазначено у ч.7 ст.67 «Звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи», звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб - підприємців здійснюється також за правилами цієї глави.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені у статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче проводження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, 28 листопада 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП №35677141) про примусове виконання виконавчого листа №2-5078/2011, виданого 21 листопада 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на суму 56805,39 грн., на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як зазначає заявник ОСОБА_1 оскаржувану постанову, яка винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк С.В., датована 28 листопада 2013 року, отримала особисто під розписку 12 березня 2014 року, тому наявні у справі докази дають підстава вважати, що заявники звернулись до суду щодо оскарження постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з дотриманням строків, визначених ст. 385 Цивільного процесуального кодексу.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах процедури виконавчого провадження державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів щодо розшуку майна боржника, яким виступає ФОП ОСОБА_2, ці обставини встановлені ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2013 року у справі №755/11768/13-ц, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві при виконанні виконавчого провадження.

Разом з тим, суд вважає безпідставними наведені заявником ОСОБА_1 доводи, як підставу для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, щодо невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на розшук майна боржника, яке є спільною сумісною власністю подружжя, за наявності відомостей, що останній перебуває у зареєстрованому шлюбі, оскільки в межах процедури виконавчого провадження, боржником виступає Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, що зумовлює проведення виконавчих дій з дотриманням вимог ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», інших підстав для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу заявником не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та подальше проведення виконавчого провадження є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до положень ч.5 ст. ст.47 Закону України «Про виконавче проводження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 2, 19, 47 Закону України "Про виконавче провадження", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року за №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»т.ст.383-387 Цивільного процесуального кодексу країни, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та подальше проведення виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я