Провадження 2/0202/1355/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 грудня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з відповідача ОСОБА_2. В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, уточнених позовних заявах посилалася на те, що нею були передані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40000 дол. США. 15 січня 2013 року згідно до розрахунку складеного та підписаного Відповідачем була зафіксована сума, яку відповідач залишився винним їй з урахуванням розрахунку на суму 8000 дол. США., що складає 32000,00 дол. США. Відповідач не повернув їй взяті в борг грошові кошти, саме 32000 дол. США. В зв'язку з чим, вона 22 жовтня 2013 року звернулася з листом вимогою до відповідача про повернення грошових коштів. В рахунок погашення заборгованості відповідач передав їй автомобіль CADILLAC, випуск 2004 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого згідно акту інституту судової експертизи складає 140240,00 грн. Станом на 21.11.2014 року, за курс долара 1 дол. США - 15,146 грн., сума боргу з урахуванням вартості автомобіля «CADILLAC CTS» (140240,00 грн.) становить: 32000 дол. США х 15,146 грн. - 140240,00 грн. = 344432,00 грн. Просила суд стягнути із відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 344432,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судове засіданні з'явилися. Позовні вимоги не визнали, вважають позов безпідставним. Вказали, що відповідач дійсно взяв у борг у ОСОБА_1 22 березня 2006 року без оформлення письмового договору і без видачі розписки на невизначний термін 20000 дол. США. Крім того 20 квітня 2007 року він знову ж таки без письмового договору і без видачі розписки позичив на невизначений термін у ОСОБА_1 ще 20000 дол. США. В обох випадках отримання позики було домовлено, про те, що ОСОБА_1 у будь який момент може потребувати від нього повернення боргу повністю або частково, а він в той же час може з власної ініціативи, повернути борг повністю або частково.

На початку липня 2008 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 повернути весь борг на суму 40000 дол. США, але ОСОБА_1 відмовилася від отримання валюти, мотивуючи свою відмову падінням курсу долара США до гривни на 75 коп. Після відмови ОСОБА_1 від отримання боргу, він придбав за 32000 дол. США земельну ділянку. Восени 2008 року країну вразила економічна криза і курс долара зріс до 8,05 гривні за долар. В жовтні-листопаді 2008 року ОСОБА_1 запропонувала йому повернути борг в сумі 40000 дол. США, але тепер він відмовився. Після цього в 2009 - 2011 роках ОСОБА_1 повернення боргу не вимагала, а в квітні - травні 2012 року стала категорично наполягати на поверненні ним боргу хоча б частково. Оскільки валюти в нього не було, то він запропонував ОСОБА_1 частково розрахуватися належним йому автомобілем ГАЗ 330202-414 СПГ («Газель»), оцінивши його в еквіваленті 8000 дол. США. ОСОБА_1 погодилася і після цього підшукала покупця, якому він і продав автомобіль за еквівалент 8000 дол. США., а той розрахувався не з ним а з ОСОБА_1 Таким чином залишок заборгованості залишився 32000 дол. США. 15 січня 2013 року ОСОБА_1 стала вимагати від нього повного погашення боргу в сумі 32000 дол. США, на що він зобов'язався продовж одного місяця або повністю повернути борг, або в рахунок повного погашення боргу передати ОСОБА_1 у власність належний йому автомобіль «CADILLAC CTS», який вони спільно з ОСОБА_1 оцінили в еквіваленті 32000 дол. США. На вимогу ОСОБА_1 він в той же день, 15 січня 2013 року, на чистому аркуші паперу написав розрахунок свого боргу, вказавши початкову суму боргу 40000 дол. США, часткове погашення боргу в сумі 8000 дол. США за рахунок уступки ОСОБА_1 права власності на автомобіль «Газель», та залишок боргу в сумі 32000 дол. США.

Виконуючи зобов'язання, він 09 лютого 2013 року в рахунок повного погашення заборгованості видав ОСОБА_1 за її згодою нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися від його імені належним йому автомобілем «CADILLAC CTS». 03 квітня 2013 року ОСОБА_1 фактично розпорядилася автомобілем «CADILLAC CTS», продавши його своєму сину ОСОБА_3 за 85000 гривень, про що свідчить довідка-рахунок №024493. Згідно до висновку ОСОБА_4 станом на 20 січня 2012 року ринкова вартість переданого ним автомобіля в рахунок погашення боргу становила 228428 грн., а з урахуванням ПДВ 274113 грн., що при ринковому курсі 8,05 гривні за 1 дол. США становило 34307 дол. США. Вважає, що фактично ринкова вартість переданого ним ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу автомобіля «CADILLAC CTS» була на 2307 дол. США більшою, ніж залишок його боргу ОСОБА_1 ( відповідно 34307 дол. США і 32000 дол. США), а тому він повернув ОСОБА_1 борг не тільки в повному обсязі, а ще й з надлишком. Просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову позивачці.

Свідок ОСОБА_5, дружина відповідача, розповіла про те, що ОСОБА_1 є подругою матері відповідача і дійсно в 2006 році вони взяли у неї в борг 20000 дол. США і в 2007 році ще додатково взяли в неї в борг 20000 дол. США. В рахунок погашення боргу віддали автомобіль «Газель» та автомобіль «CADILLAC CTS», жодних претензій зі сторони ОСОБА_1 не було.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_5, експерта ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, про що не заперечували і сторони що в 2006 та 2007 роках ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40000 дол. США, на невизначений термін. Борговими розписками передача коштів не оформлялася, оскільки ОСОБА_1 була подругою матері ОСОБА_2, та пропрацювала з нею близько 30 років.

Сторони не заперечували той факт, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 19 травня 2012 року продав автомобіль ГАЗ 330202-414 СПГ, а кошти від продажу отримала ОСОБА_1 та те, що ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 власноручно написаний розрахунок боргу, який станом на 15.01.2013 року склав 32000 дол. США, за мінусом 8000 дол. США грошові кошти, які були зараховані за проданий автомобіль, хоча автомобіль і було продано за 6500 дол. США, однак за домовленістю сторін борг було зменшено на 8000 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 09 лютого 2013 року надав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися від його імені належним йому автомобілем «CADILLAC CTS» ( а.с.6). 03 квітня 2013 року ОСОБА_1 фактично розпорядилася автомобілем «CADILLAC CTS», продавши його своєму сину ОСОБА_3 за 85000 гривень, про що свідчить довідка-рахунок №024493 ( а.с.7).

Сторони не заперечувався факт передачі ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу автомобіля CADILLAC модель CTS 3.2і V6 АТ, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, однак ОСОБА_2 вказав на те, що передаючи даний автомобіль ним було повністю погашено борг, ОСОБА_1 вказувала на те, що в рахунок боргу повинна була бути зарахована сума, яка була б отримана від реалізації автомобіля, тому в неї і залишився розрахунок боргу. Не заперечувала той факт, що оскільки автомобіль зареєстрований на її сина, то вона і сьогодні може повернути автомобіль відповідачу, а він повинен повернути їй кошти в сумі 32000 дол. США.

В обґрунтування своїх тверджень, щодо повного погашення боргу відповідачем ОСОБА_2 надано суду Звіт приватного підприємця ОСОБА_4, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №11957/11 від 03.06.2011 року, згідно до якого станом на 20 січня 2012 року ринкова вартість автомобіля CADILLAC модель CTS 3.2і V6 АТ, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, НОМЕР_3, колір кузова - чорний, тип ТС - легковий седан-В, мата оцінки визначення вартості об'єкта оцінки для подальшого відчуження в рамках виконавчого провадження Амур-Нижньодніпровський Відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вартість об'єкта складає 205586 грн. ( а.с. 71-87).

Заперечуючи вартість переданого автомобіля, в ході розгляду справи ОСОБА_1 було проведене експертне дослідження вартості автомобіля «CADILLAC CTS». Відповідно до Висновку №941-14 від 15.04.2013 року експертного дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу по цивільній заяві №941-14 ОСОБА_1 наданого судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Кравченко О.Г. ринкова вартість автомобіля Каділлак складає 132835 грн. 84 коп. ( а.с. 120-128).

За клопотанням позивачки ОСОБА_1 для визначення ринкової вартості автомобіля «CADILLAC CTS» на день продажу 09.02.2013 року Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 року була призначена авто товарознавча експертиза, проведення якої було доручено фахівцям Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до Висновку судового експерта автотоварознавця про визначення ринкової вартості КТЗ №2798-14 від 10.10.2014 року ОСОБА_6 ринкова вартість автомобіля «CADILLAC CTS» на день продажу 09.02.2013 року складає 140240,10 грн. (а.с.151-162).

В судовому засіданні відповідач та його представник вказали на те, що висновок судового експерта автотоварознавця ОСОБА_6 №2798-14 від 10 жовтня 2014 року щодо визначення ринкової вартості автомобіля «CADILLAC CTS» не відповідає дійсній вартості автомобіля, експертиза була проведена з порушенням вимог Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень, а також Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, викликає сумніви в її правильності та є необґрунтованою, тому просили суд призначити повторну автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до ст.150 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВС від 30.05.1997 року №8 « Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах», відповідно до яких якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (Експертам).

Отже, повторна експертиза призначається, коли є сумніви в правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також наявності істотних порушень процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_6, який вказав на те, що огляд автомобіля було проведено за участю обох сторін, якими був підтверджений стан автомобіля та ОСОБА_2 були підтверджені пошкодження. Кузов ніде не вдарений. Салон автомобіля свідчить про неналежний догляд, власник автомобіля не є першим власником і не знає як він експлуатувався. При проведенні експертизи ознайомився з документами, в них немає опису технічного стану автомобіля. В автомобілі пошкоджений блок комфорту. В автомобілі встановлено газову установку і порушено електроніку. Автомобіль втратив 38,6% вартості. При проведені експертизи дотримувався вимог Методики проведення товарознавчої експертизи та керувався здоровим глуздом.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року в задоволені клопотання представника відповідача про призначення повторної автотоварознавчої експертизи відмовлено.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що договори позики нотаріально посвідчено не було, а викладено у простій письмовій формі в формі розрахунку боргу, і наявність розрахунку боргу у позивача свідчить про невиконання відповідачем зобов'язань за договорами позики.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 , ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. В заяві зазначено, що відповідно впродовж майже чотирьох років з липня 2008 року по травень 2012 року позивачка ОСОБА_1 не зверталася до нього з питання повернення боргу. Лише в травні 2012 року вона звернулася до нього з приводу часткового повернення боргу і він в рахунок погашення боргу передав їй у власність належний йому автомобіль «Газель». Незважаючи на пропущений строк позовної давності він в лютому 2013 року повністю повернув борг ОСОБА_1 передавши у власність ОСОБА_1 за її згодою автомобіль «CADILLAC CTS». Вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності без поважних причин, а тому не має права вимагати повернення ним боргу. Повернення ним боргу після спливу позовної давності не є підставою для переривання чи зупинення перебігу позовної давності, а лише позбавляє його права вимагати від ОСОБА_1 повернення виконаного після спливу позовної давності.

Отже, щодо заявленої заяви відповідачем про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2,3,4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні встановлено, що договори позики були укладені на невизначений термін, відповідно до наданого розрахунку боргу, борг встановлено станом на 15.01.2013 року в розмірі 32000 дол. США. В травні 2012 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу належний йому автомобіль «Газель», а в лютому 2013 року ОСОБА_8 в рахунок погашення боргу передав ОСОБА_1 автомобіль «CADILLAC CTS», суд приходить до висновку, що такі дії відповідача свідчать про визнання боргу відповідачем, а також переривають перебіг позовної давності.

Отже, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку для пред'явлення позовних вимоги щодо виконання зобов'язань.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, та його представника, що передачею автомобіля «CADILLAC CTS» була погашена вся сума боргу, оскільки, як вбачається із Висновку судового експерта автотоварознавця про визначенню ринкової вартості КТЗ №2798-14 від 10.10.2014 року ОСОБА_6, ринкова вартість автомобіля «CADILLAC CTS» на день продажу 09.02.2013 року складає 140240,10 грн.. Суд не може прийняти до уваги висновок суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 від 20 січня 2012 року, щодо вартості автомобіля станом на 20 січня 2012 року, оскільки він не є експертом, та оцінка була проведена за рік до його реалізації.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача неповернена сума боргу, яка обрахована позивачкою станом на 21.11.2014 року в розмірі 344432,00 грн. з урахуванням частково зарахованої суми у розмірі 140240 грн. 00 коп. ( 32000 дол. США х 15,146 - 140240,00 грн.).

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі від задоволених позовних вимог в розмірі 3033 грн.80 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 410 грн. 52 коп.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 267, 1047, 1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 15, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути ізОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в розмірі 344432 гривень 00 коп., та судові витрати по справі в розмірі 3033 грн. 80 коп., а всього 347465 грн. 80 коп. (Триста сорок сім тисяч чотириста шістдесят п'ять гривень 80 коп.)

Стягнути ізОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 410 грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар