АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м.Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 вересня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_5 у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Зазначала, що відповідач являється батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 вересня 2011 року розірвано шлюб з ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовим записом №2242 від 20 листопада 2009 року.

ОСОБА_2 з липня 2010 року проживає окремо, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу і турботи.

Визначено участь ОСОБА_2 у вихованні дитини рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18, яке не виконується.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада

№22ц-1494 2014 рік Головуючий у 1 інстанції Мамчин П.І.

Категорія: 46/50 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в сумі 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 вересня 2012 року.

Начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_7 здійснено розрахунок заборгованості з сплати аліментів 30 жовтня 2013 року №23688.

Посилаючись на свідоме ухилення ОСОБА_2 протягом трьох років від виконання батьківських обов»язків, ОСОБА_5 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 доповнила позовні вимоги, просила виключити з актового запису про народження ОСОБА_6 відомості про батька.

Шевченківський районний суд м.Чернівці ухвалою від 8 квітня 2014 року залучив до участі у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, службу у справах дітей Чернівецької міської ради.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 вересня 2014 року у позові відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції керувався положеннями статей 164, 166 СК України та зазначив, що не встановлено ознаки невиконання ОСОБА_2 своїх обов»язків по вихованню дитини.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 №01/02-24/528 від 20 травня 2014 року.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 робились спроби виконання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 щодо участі у вихованні дитини, а також розмір заборгованості з сплати аліментів.

Проте, з висновками суду першої інстанції не можна погодитися.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з липня 2010 року проживає окремо.

Визначено участь ОСОБА_2 у вихованні дитини рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 щовівторка та щосуботи з 17.00 до 19.00 в присутності матері.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в сумі 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 вересня 2012 року.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

На підставі ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З приєднаного до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20 травня 2014 року №01/02-24/528вбачається, що затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Згідно із вимогами, передбаченими ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20 травня 2014 року №01/02-24/528 мотивований поясненнями ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості з сплати аліментів, виявленням бажання спілкуватися з сином.

За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на чинення ОСОБА_5 перешкод у спілкуванні з дитиною, виконанні рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2012 року про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно наведеного самим ОСОБА_2 визнаються обставини неналежного виконання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 щодо участі у вихованні дитини та рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2012 року про стягнення аліментів на утримання дитини.

Начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_7 здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 з сплати аліментів 30 жовтня 2013 року №23688, відповідно якого відповідачем не сплачувалися аліменти з березня по жовтень 2013 року (а.с.57).

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 визнано обставини не здійснення сплати аліментів на утримання дитини з серпня по грудень 2014 року.

Посилання ОСОБА_2 на запис телефонної розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо відкриття банківського рахунку свідчить лише про досягнення домовленості про здійснення сплати ОСОБА_2 аліментів на особистий рахунок дитини.

Разом з тим доводи ОСОБА_2 про чинення ОСОБА_5 перешкод у здійсненні сплати аліментів спростовуються заявою ОСОБА_2 комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради від 13 грудня 2013 року, відповідно якої причиною не сплати аліментів зазначено важкий матеріальний стан (а.с.55).

Водночас ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом посилався на те, що не сплачує аліменти на утримання дитини з серпня по грудень 2014 року у зв»язку із перебуванням на території Російської Федерації.

При цьому твердження ОСОБА_2 щодо створення ОСОБА_5 перешкод у виконанні ним своїх батьківських прав та обов'язків також зводяться до заборони відвідування дитини.

Перевіряючи такі доводи ОСОБА_2 суд першої інстанції послався на пояснення самого відповідача та свідків.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, вказував на небажання ОСОБА_5 спілкуватися на його звернення зустрітися з дитиною.

Таким чином обставинами, з якими ОСОБА_2 пов»язує чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, є телефонні розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Проте, самі по собі телефонні розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 свідчать лише про неприязні стосунки та не дають підстав для висновку щодо чинення ОСОБА_5 перешкод ОСОБА_2 у вихованні дитини.

З огляду на визначення участі ОСОБА_2 у вихованні дитини рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 потреби у попередній домовленості ОСОБА_2 з ОСОБА_5 про зустріч з дитиною немає.

Крім того, записи телефонних розмов між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, на які є посилання, мали місце після порушення ОСОБА_5 питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав перед комісією з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради, зокрема, з жовтня 2013 року по час розгляду справи судом першої інстанції.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відвідування ОСОБА_2 дитини щовівторка та щосуботи з 17.00 до 19.00 на виконання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 та чинення йому за таких обставин перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ураховуючи наведене висновок суду першої інстанції щодо недоведеності невиконання ОСОБА_2 своїх обов»язків по вихованню дитини не відповідає обставинам справи.

Тому судове рішення у цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно показів ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11 відповідач протягом з жовтня 2011 року відвідував дитину п»ять раз.

Невиконання ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 жовтня 2011 року №674/18 щодо участі у вихованні дитини та рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 листопада 2012 року про стягнення аліментів на утримання дитини свідчать про систематичне, свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання обов»язків з виховання та утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Наведеним вимогам кореспондують положення частини 1, 2 ст.155 СК України, відповідно яких батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

До матеріалів справи приєднано обстеження психолога ОСОБА_12 від 16 травня 2014 року, відповідно якого у ОСОБА_6 проявляється тривожність, агресивна поведінка, плаксивість, страх при нагадуванні дитині про батька, що в свою чергу негативно впливає на всебічний розвиток дитини. Зі слів матері такі емоції дитини щодо батька пов»язані з тим, що батько неодноразово проявляв агресію по відношенню до неї як фізичну так і словесну в присутності дитини (а.с.187).

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно пояснень спеціаліста ОСОБА_12, наданих під час розгляду справи апеляційним судом, емоції дитини до батька пов»язані з проявом агресії в присутності дитини, відсутній вплив інших осіб на ставлення дитини до батька.

З огляду на наведене вирішення питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не суперечить інтересам дитини.

Ураховуючи свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими правами та обов'язками, відсутність обставин чинення ОСОБА_2 перешкод у здійсненні батьківських обов'язків, колегія суддів вважає можливим позбавити ОСОБА_13 батьківських прав стосовно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

Керуючись п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 вересня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Казань Російської Федерації батьківських прав стосовно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернівці.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Савчук М.В., Бреславський О.Г./

З оригіналом згідно: