Єдиний унікальний номер: 448/1507/14-ц
Провадження № 2/448/480/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2014 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Власюк М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Реєстраційна служба Мостиського районного управління юстиції Львівської області та Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

03.11.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом усього майна, що належало її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Стверджує, що спадщину вона прийняла, оскільки на час смерті матері постійно проживала разом з нею в спірному будинку, а отже фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. Однак, у зв'язку із тим, що мати за життя не оформила належним чином право власності на вищевказаний житловий будинок, вона не може отримати у нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути без його участі.

Представник відповідача - Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду копію спадкової справи №847/08 заведеної після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а також заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області, у судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, був збудований у 1960 році і до 15.04.1991року, тобто до часу введення в дію Закону України «Про власність», відносився до суспільної групи «колгоспний двір».

Як вбачається із витягів з погосподарських книг по с.Княгиничі за 1988-1990 та 1991-1995 роки, членами вищезазначеного колгоспного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_3 (голова двору), його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2.

Також за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - син голови двору, однак такий, як вважає суд, втратив право на частку в майні зазначеного колгоспного двору, оскільки протягом трьох років підряд (з 15.04.1988 року по 15.04.1991року) не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, так як був лише формально зареєстрований за вказаною адресою, але фактично там не проживав, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Зав'язанцівської сільської ради №993 від 19.12.2014року.

Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991року і регулювали власність колгоспного двору, подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також їхня дочка ОСОБА_2 - як члени колгоспного двору мали в рівних частках право власності на майно зазначеного колгоспного двору, тобто кожен на 1/3 його частину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. «г» абз.2 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з 01.07.1990 року застосовуються загальні правила щодо спадкування частки члена колгоспного двору.

Так, після смерті голови двору - ОСОБА_3, який помер у 1993 році, та його дружини - ОСОБА_4, яка померла у 1991 році, їх право власності по 1/3 частки у майні колгоспного двору за кожним, перейшло на загальних підставах в порядку спадкування до їхньої дочки ОСОБА_2 як до єдиного спадкоємця першої черги спадкування за законом, яка після смерті батьків продовжувала проживати у спірному будинку та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто, у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті обох батьків.

Таким чином, ОСОБА_2 після смерті батьків, із врахуванням своєї 1/3 частки в майні колгоспного двору, стала власником спірного житлового будинку в цілому(1/3+1/3+1/3=1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №847/08, заведеної після смерті ОСОБА_2, за життя, а саме 03.04.2000року, остання склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 - позивачці у справі, яка на час смерті матері фактично проживала разом із нею (без реєстрації), після її смерті доглядає за спірним будинковолодінням, тому суд приходить до висновку, що позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 чи претендують на таку, не має.

Однак, через відсутність у спадкодавця ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права.

Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: витягами з погосподарських книг по с.Княгиничі за 1988-1990, 1991-1995, 2001-2005, 2006-2010 роки; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2; копією актового запису про смерть ОСОБА_2 №12 від 09.03.2003року; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; копією свідоцтва про народження ОСОБА_8; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Завязанцівської сільської ради №602 від 27.06.2014року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1; довідкою, виданою виконавчим комітетом Зав'язанцівської сільської ради №993 від 19.12.2014року; копією спадкової справи №847/08, заведеної після смерті ОСОБА_2; копією спадкової справи №159/08, заведеної після смерті ОСОБА_5

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 на час своєї смерті була фактичним власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, а позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом усього її майна та прийняла спадщину після її смерті, беручи до уваги те, що спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на зазначене спадкове майно.

Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Борисенко

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко