ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6035/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Яковюк Л.Ю., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про захист прав споживачів, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель») про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків у сумі 10270,60 грн. (яка включає не сплачену відповідачем суму за депозитним договором у розмірі 8728,95 грн. та суму 1541,65 грн., яка складається з 3% річних та інфляційних витрат від вказаної суми) та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу від 10.09.2013 року, ПАТ «КБ «Даніель» прийняв від позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 164659,42 грн. під 21,5% річних зі строком повернення 15.09.2014 року.

Відповідно до постанови НБУ від 16 січня 2014 року №14 та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року №1 було розпочато процедуру здійснення в ПАТ «КБ «Даніель» тимчасової адміністрації з 17 січня 2014 року.

Станом на 16.04.2014 року (дати початку процедури ліквідації Банку як юридичної особи), відповідач мав сплатити позивачу тіло депозиту та 21143,82 грн. відсотків по вкладу за період часу з 10.09.2013 року по 16.04.2014 року.

24 квітня 2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк - агент «Хрещатик» позивачу було сплачено 177074,29 грн. (тіло депозиту з урахуванням відсотків у сумі 3006,73 грн.).

Посилаючись на те, що зазначена сума грошових коштів не відповідає її розрахункам, позивач на підставі норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд захистити її права шляхом розірвання договору та стягнення з відповідача на її користь вказаної суми збитків, а також моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначивши, що відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки в банку з 16.01.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, а відтак діють обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник третьої особи - Фонду у судовому засіданні надала пояснення за змістом яких також проти позовних вимог заперечила з підстав визначених представником відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу від 10.09.2013 року, ПАТ «КБ «Даніель» прийняв від позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 164659,42 грн. під 21,5% річних зі строком повернення 15.09.2014 року.

Відповідно до постанови НБУ від 16 січня 2014 року №14 та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року №1 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» в ПАТ «КБ «Даніель» була запроваджена тимчасова адміністрація з 17 січня 2014 року.

За період по 16.01.2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк - агент «Хрещатик» позивачу за рахунок траншу цільової позики було сплачено 177074,29 грн. (тіло вказаного депозиту з урахуванням відсотків у сумі 3006,73 грн.).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 січня 2014 року №14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року №1 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» в ПАТ «КБ «Даніель» була запроваджена тимчасова адміністрація з 17 січня 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом; Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку; сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті (щодо не здійснення виплат під час тимчасової адміністрації), не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Такі зобов'язання банку виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку Фонд має право надати банку цільову позику.

Позивачем не наведено даних (не надано доказів) щодо надання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб цільової позики Банку для погашення решти заборгованості перед позивачем, яка визнана банком у сумі 8729,21 грн. (позивачем вказана у сумі 8728,95 грн. - у виді заборгованості за відсотками після 16.01.2014 року), при цьому, згідно з довідкою від 13.08.2014 року Банк визнає, що вказана вимога підлягає задоволенню виключно в порядку черговості (відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та віднесена до вимог четвертої черги.

Так, відповідно до положень ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

1. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

2. Оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать:

1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії, призначення уповноваженої особи Фонду та інформації про реалізацію майна банку;

2) витрати, пов'язані з утриманням і збереженням активів банку;

3) витрати на оцінку та реалізацію майна банку;

4) витрати на проведення аудиту;

5) витрати на оплату послуг осіб, залучених уповноваженою особою Фонду для забезпечення здійснення покладених на уповноважену особу Фонду функцій;

6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку;

7) витрати на охорону майна та приміщень банку.

Отже вимоги позивача не підлягають позачерговому задоволенню.

На підставі наведеного, враховуючи відсутність вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відсутність даних щодо неправомірності дій Банку, а також що позивачем фактично не враховані вищевказані положення ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.58, 59 Цивільного процесуального кодексу України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем не надано, а відтак позов в частині стягнення збитків в розмірі 8728,95 грн. є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що решта вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних витрат та вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Окрім того, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та ЦК України, зокрема главою 71, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди також і укладеним між сторонами договором.

На підставі викладеного та керуючись ч.5 ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 629, 1058, 1060, 1068 Цивільного кодексу України та ст.ст. 10, 11, 31, 15, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: