Справа №308/8785/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів Власова С.О., Фазикош Г.В.,

при секретарі Чучка Н.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього 102 083,40 грн. боргу, мотивуючи його тим, що згідно договору позики від 06.09.2011 року, та розписки від 06.09.2011 року відповідачем ОСОБА_2 отримав у борг у гр. ОСОБА_3 97 000,00 грн., які відповідач зобовязався повернути до 31.12.2011 року, але виконання вище вказаних зобовязань відповідачем не виконано, позивачка станом на 26.05.2013 року позивачу не повернута. На лист-претензію від 01.04.2013 року про повернення боргу відповідач не відреагував, хоча претензію отримав, що підтверджує повідомлення про отримання листа з описом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 102 083,40 грн. та судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 5 травня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову повністю, мотивуючи це неповним зясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання апелянт повторно не з'явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, заяви про відкладення слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів судової палати приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно договору позики від 06.09.2011 року та розписки від 06.09.2011 року відповідачем ОСОБА_2 отримано в борг у гр. ОСОБА_3 97 000,00 грн., які відповідач зобовязався повернути до 31.12.2011 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України (від 18.09.2013 року №6-63 цс13 та від 02.07.2014 року №6-79 цс 14), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами по справі фактично виникли правовідносини позики, що стверджується оригіналом розписки.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що він грошових коштів від позивача не отримував, а вищевказаний договір та розписка є підробленими - не заслуговують на увагу, оскільки відповідач у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не подав суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

Що стосується стягнення суми 3% річних від простроченої заборгованості, то суд першої інстанції невірно дійшов до висновку про задоволення такої вимоги, оскільки як вбачається з договору позики та розписки, в них чітко вказано, що позика є безвідсотковою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року, змінити в частині стягнення суми.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 97 000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: