РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Куцина М.М.

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Мукачівького міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 10980,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2009 року з відповідачем було укладено кредитний договір № MKXRRC07960011, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3953,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В підтвердження згоди на укладення кредитного договору відповідачем підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Погашення заборгованості, згідно умов договору, здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував в зв'язку з чим станом на 28.07.2014 року заборгованість відповідача становить 10 980,80 гривень, яка складається з наступного: пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 9 981,71 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина); штраф (процентна складова) 499,09 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Мукачівського міськрайонного суду скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Так, не дивлячись на те, що відповідач в 2009 році отримав кредит з кінцевим терміном повернення в 2010 році, п. 5.5. Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості складає 5 років, за таких обставин позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Крім того на думку апелянта рішення є незаконним та не обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судоми першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного 14.01.2009 року договору № MKXRRC07960011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 3 953,71 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5). Згідно довідки розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором, станом на 28.07.2014 року становить 10 980,80 гривень, яка складається з наступного: пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 9 981,71 грн; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина); штраф (процентна складова) 499,09 грн. (а.с.4). Останній платіж позичальником було здійснено 21.04.2011 року (а.с.4).

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджено матеріалами справи.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, який на момент пред'явлення позову, сплив, що є підставою для відмови в задоволені позову.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність тривалістю у один рік, для стягнення нустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в пять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року в справі № 6-144цс14.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги п. 5.5. "Умов..." та не врахував положень ст. 259 ЦК України, а тому дійшов невірного висновку, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.14, 209,218,303,307,309, 313,314,315,317, 319 ЦПК України, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити .

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року скасувати, у справі ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10980,80 грн., з яких 9981,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 499,09 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: