Справа №2-175/2341/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі - Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та визнання права власності на 2/3 частини квартири, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просив суд: визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просила визнати за нею з урахуванням інтересів малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2/3 частини квартири №126 розташованої в житловому будинку АДРЕСА_1 та вселити у вищевказану квартиру.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_2 у судовому засідання не визнала позовні вимоги за первісним позовом та просила суд задовольнити зустрічний позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1, видане 23.07.2013 року, актовий запис за №40.

29 вересня 2007 року подружжям придбано у власність квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 2007 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, відповідно до якого остання придбала у власність квартиру АДРЕСА_1, вищевказаний договір посвідчений державним нотаріусом Юрченко Л.Л. та зареєстрований в реєстрі під №5274.(а.с.6).

Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, з огляду на яку у разі поділу майна, що с у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином суд, приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за нею з урахуванням інтересів малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2/3 частини квартири №126 розташованої в житловому будинку АДРЕСА_1 та вселення підлягають відмові у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 не доведена наявність обставин для збільшення її частки визначені ч. 3 ст. 70 СК України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову оскільки квартира АДРЕСА_1 - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому - суд вважає за можливе визнати право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та його розподіл між подружжям, виходячи з принципу рівності часток його співвласників.

Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору у розмір 243,6 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст. 3, 235, 321, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 72 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та визнання права власності на 2/3 частини квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов