Придніпровський районний суд м.Черкас
номер справи 711/6148/13-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2013 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Демчика Р.В.
при секретарі Криштоф Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-
ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Свій позов обґрунтовує тим, що він з грудня 2011 по грудень 2012 року працював на посаді заступника начальника відділу з кадрового забезпечення, а з грудня 2012 року працює на посаді заступника начальника Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області.
8 липня 2013 року на імя начальника Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області надійшов рапорт ОСОБА_2, з яким його було ознайомлено 9 липня 2013 року. У вказаному рапорті викладені неправдиві данні, які порочать його честь, гідність та ділову репутацію.
Так, у вказаному рапорті ОСОБА_2 доводить до відома, що в період часу з 13 червня 2013 року по 21 червня 2013 року він знаходився на обстеженні в лікарні ВМЗ УМВС України в Черкаській області. Під час проходження комісії, він начебто порушував права ОСОБА_2 та заважав проходити військово-медичну комісію, впливаючи на медичний персонал лікарні, в наслідок чого над ним в медичному закладі проводили досліди та експерименти. Також із зазначеного рапорту йому так і не стало зрозуміло в чому саме полягало катування, жорстоке, нелюдське поводження відносно ОСОБА_2 та яким чином відносно нього проводилися медичні досліди.
Також ОСОБА_2 в своєму рапорті зазначає, що з 8 вересня 2012 року йому була надана відпустка на 10 днів за власний рахунок. У звязку з тим, що його було госпіталізовано до лікарні 12 вересня 2012 року він встиг використати 4 дні відпустки, а 6 днів не використано начебто завдяки йому, оскільки відразу після лікування ОСОБА_2 було відкликано та поставлено на чергування. Крім того, ОСОБА_2 в своєму рапорті зазначає, що він в своїй ненависті не пожалів навіть його сина, втручаючись в його особисте життя шляхом витребування з дитячих медичних закладів інформацію про хвороби сина.
Викладена в рапорті інформація щодо причетності будь-кого з його родичів до інциденту щодо нанесення тілесних ушкоджень відповідачу в наслідок бійки, яка сталася 8 вересня 2012 року в с. Леськи, завдає непоправну шкоду його авторитету не лише як особи керівного складу а й дискредитує його як працівника міліції взагалі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
8 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Висоцького Р.І. з рапортом, в якому вказував про те, що 13 червня 2013 року по 21 червня 2013 року він знаходився на обстеженні в лікарні ВМЗ УМВС України в Черкаській області. Під час проходження комісії заступник начальника райвідділу по кадровим питанням ОСОБА_1 порушив його права, які надані йому Конституцією України. Так, на протязі з 19 по 21 червня 2013 року він заважав проходити військово-медичну комісію. Тому, дякуючи ОСОБА_1 в психцентрі він проходив не військово-лікарську комісію, а його піддали дослідам і експериментам, не дивлячись на те, що він такої згоди не давав. Він неодноразово писав рапорт, в якому повідомляв про неприязні відношення до нього з боку ОСОБА_1, після того, як 8 вересня 2012 року в с. Леськи йому були нанесені середньої тяжкості тілесні ушкодження. 13 вересня 2012 року ОСОБА_1, на нараді особового складу райвідділу повідомив про те, що під час вказаного інциденту перебував в стані алкогольного спяніння. 8 вересня 2012 року йому була надана відпустка на 10 днів за власний рахунок. У звязку з тим, що його було госпіталізовано до лікарні 12 вересня 2012 року він встиг використати 4 дні відпустки, а 6 днів не використано завдяки ОСОБА_1, оскільки відразу після лікування його було відкликано та поставлено на чергування. ОСОБА_1 в своїй ненависті до нього не пожалів його семирічного сина, оскільки втрутився в його сімейне життя. Вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.ст. 28, 32, 68 Конституції України.
Як вбачається з висновку службового розслідування по факту неправомірних дій окремих працівників Соснівського РВ м. Черкаси УМВС по відношенню до дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС капітана міліції ОСОБА_2 від 10 липня 2013 року, факти неправомірних дій, з боку ОСОБА_1 та неприязних відносин, про які вказував в своєму рапорті ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.
Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» (п.4), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.
Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації
Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Разом з тим, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).
Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003, звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами.
Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.
Оскільки відповідач в своєму рапорті на імя начальника Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області вказує на те, що ОСОБА_1 порушив його права передбачені ст.ст. 28, 32, 68 Конституції України, суд вважає, що таке звернення ОСОБА_2 до свого керівництва не може вважатися поширенням інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки ці відомості повідомлялися не з метою доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки матеріалами справи і вході судового розгляду, не було доведено факт порушення прав чи інтересів позивача, а сама позивач не змін довести наявність порушеного права і підстави для відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 277, 297, 280 ЦК України, Закону України, ст.ст. 10, 14, 88, 212, 213,224 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання ним його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 31 грудня 2013 року.

Головуючий Р. В. Демчик