Номер провадження 2/754/889/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.11.2014 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.
при секретаріМоскович В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину майна, придбаного під час шлюбу та розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача про визнання права власності на ? частину майна, придбаного подружжям під час шлюбу.

Свої вимоги мотивув тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 14.10.1993 року. На даний час сім`я розпалась. Дітей від шлюбу немає. За час шлюбу колишне подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1. Квартира була придбана позивачем та відповідачем на спільні сумісні кошти під час проживання у шлюбі. Оскільки шлюб розпався і у кожного окреме життя, виникло питання розподілу спільного сумісного майна, нажитого під час шлюбу. Просить визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що спірна квартира була придбана відповідачем за особисті кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 в 2006 році. Також позивач зазначила, що самостійно сплачувала кошти за кредитними договорами без участі позивача. Крім того, шлюб, укладений між нею та позивачем у 1993 році був фіктивним, оскільки вона уклала шлюб з позивачем, перебуваючи одночасно у шлюбі з ОСОБА_5

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.10.1993 року.

Шлюбні відносини між сторонами припинились відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - 09.01.2013 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2014 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним - відмовлено.

Зазначеним рішенням встановлено, що 09.03.1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був розірваний.

Частиною 5 ст. 39 Сімейного Кодексу України зазначено - якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до анулювання актового запису щодо повторного шлюбу, повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу.

Отже, шлюб між позивачем та відповідачем з урахуванням вимог вказаної норми став дійсним з моменту припинення шлюбу між відповідачем та ОСОБА_5, тобто з 09.03.1994 року.

26.01.2006 року на ім'я відповідача була придбана квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Відутою О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.01.2006 року за р.№ 340, дублікат якого видано 27.04.2006 року за р.№1193 та зареєстрованого Комунальним Підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 08.06.2006 року за р.№ 150/30358.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України - п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Щодо тверджень відповідача, що спірна квартира була придбана нею за особисті кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 в 2006 році, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, де ОСОБА_4 вказана в якості продавця, продаж зазначеної квартири вчинено за 7 440 грн., а спірна квартира придбана за 27 800 грн. (а.с.37, 50-51).

Покази свідків зі сторони відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які зазначили, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_4, отримані від продажу квартири у м. Севастополі, не можуть виступати доказами в порядку вимог ст.57-59 ЦПК України та ст.218 ЦК України.

Так, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Отже, твердження відповідача про сплату своїх особистих коштів для придбання спірної квартири під час шлюбу належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтвердились.

Враховуючи зазначене та те, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 27, 31-32, 57-59, 60, 123, 179, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 218, 316, 319, 321, 358, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69-71 СК України, Постановами Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н.НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н. НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н.НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя