АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1804/14 Справа № 205/5941/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н.Г. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» про визнання факту припинення дії договору та визнання права власності на недобудований будівництвом об'єкт нерухомості за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» про визнання факту припинення дії договору та визнання права власності на недобудований будівництвом об'єкт нерухомості за набувальною давністю, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та на неправильну оцінку доказів та обставин по справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача встановив, що відповідно до постанови дирекції та комітета профкома орендного підприємства Дніпропетровського металургійного завода ім.Петровського № 318 від 18.11.1994 року ОСОБА_3, прибиральниці житлово-комунального господарства орендного підприємства, на сім'ю з п'яти чоловік вирішено продати в недобудованому стані житловий котедж АДРЕСА_1

Рішенням Виконкому Таромської селищної ради народних депутатів №16/3 від 18.02.1993 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_2 для будівництва будинку.

01.04.1993 року Виконкомом Таромської селищної ради було укладено з ОСОБА_3 договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2

05.12.1996 року ОСОБА_3 звернулась до директора підприємства з заявою про заміну коттеджа НОМЕР_1 який знаходився в аварійному стану, на котедж НОМЕР_2

На підставі постанови дирекції та профкома підприємства № 283 від 13.12.1996 року було прийняте рішення щодо продажу ОСОБА_3 котеджу НОМЕР_2

Пункт 1. постанови дирекції №318 від 17.11.1994 року щодо продажу ОСОБА_3 котеджа на ділянці НОМЕР_1 в недобудованому стані-скасовано.

Також, постановою дирекції та профкома підприємства №253 від 28.11.1997 року було прийнято рішення щодо продажу ОСОБА_3 котеджу №93, оскільки вона приймала участь у його будівництві та просить продати.

Постановою дирекції та профкома підприємства за №46 від 28.11.1997 року було прийнято рішення щодо продажу котеджу НОМЕР_1 ОСОБА_4

Постановою дирекції та профкома підприємства за №224 від 28.09.1998 року постанова №246 від 28.11.1997 року про виділення котеджу НОМЕР_1 ОСОБА_4 скасована та було прийнято рішення щодо виділення котеджа ОСОБА_2 в недобудованому стані.

Як встановлено, котедж НОМЕР_1 18.11.1994 року було виділено ОСОБА_3 Рішенням Виконкому Таромської селищної ради ОСОБА_3 виділена земельна ділянка по АДРЕСА_2 для будівництва будинку та укладено з ОСОБА_3 договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки по АДРЕСА_2

У зв'язку з тим, що котедж НОМЕР_1 було визнано аварійним , 13.12.1996 року ОСОБА_3 було виділено котедж НОМЕР_2, але земельна ділянка по АДРЕСА_2 була вже виділена рішенням Таромської селищної ради саме ОСОБА_3 та укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки. Фактично ОСОБА_3 закінчила будівництво котеджу АДРЕСА_3 в якому і проживає з сім'єю .

Згідно до довідки, виданої 24.01.06 року Міським комунальним підприємством «Земград» адреса домоволодіння по АДРЕСА_2 змінена на адресу-АДРЕСА_2

Домоволодіння АДРЕСА_2 знаходиться в недобудованому стані. Земельною ділянкою зазначеного домоволодіння постійно з 1994 року користується ОСОБА_3, що було підтверджено в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 з 1998 року по 2009 рік свої права на домоволодіння АДРЕСА_2 не заявляв. Земельною ділянкою не користувався. Вперше ОСОБА_2 з'явився за адресою: АДРЕСА_2 та повідомив ОСОБА_3 про те, що йому було виділено котедж НОМЕР_1 в квітні 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні будівництво домоволодіння АДРЕСА_2 не завершено у зв'язку з чим до експлуатації не прийнято.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном-протягом 5 років, набуває право власності на це майно.

Виходячи із припису ч.1 ст.344 ЦК України, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, в частині визнання права власності на недобудований об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання факту припинення дії договору, складеного Виконкомом Таромської селищної Ради народних депутатів з ОСОБА_3 01.04.1993 року, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 /нині АДРЕСА_2/ суд також прийшов до висновку, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки відсутні будь-які на то правові підстави.

Відповідно до листа №131/1 від 27.08.09 року Дніпропетровської міської ради Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське рішення виконкому Таромської селищної ради від 18.02.1993 року №16/3 «Про виділення земельної ділянки під особисте будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 гр.ОСОБА_3.» у термін до 01.01.02 року, а саме до припинення повноважень Таромської селищної ради не скасовувалося. Ініціювати питання щодо скасування чи припинення дії зазначеного договору має право саме орган місцевого самоврядування

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст. ст. ч. 1 ст. 328, ч. 2 ст. 331, ч. 1 ст. 344 ЦК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та на неправильну оцінку доказів та обставин по справі, необґрунтований, оскільки зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :