Справа № 369/8507/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Беліменко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 19 листопада 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем. Фактично позивачка та відповідач не проживають однією сімєю. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач не надає сімї жодного матеріального забезпечення. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 129 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ТП № 049141. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії 1-ОК № 143463, актовий запис № 8, видане 12.01.2010 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, батьком якої є відповідач, про що є запис у свідоцтві про народження дитини. На момент розгляду справи шлюб між позивачкою та відповідачем не розірвано. ОСОБА_4 Андріївна знаходиться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою № 2404 виданою 30.05.2014 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства визначено, що виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до абз. 1 п. 17 Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу, а саме дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць з 1 січня становить 1032 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України та абз. абз. 1, 3 п.17 Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, стан здоров'я та матеріальний стан відповідача дозволяють йому утримувати свою неповнолітню доньку, доказів про сплату на інших дітей аліментів або стягнень за виконавчими документами відповідачем не надано, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно для дітей відповідного віку, починаючи з 22.08.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп. в дохід держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 12 ЗУ Про охорону дитинства, ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік, ст. ст. 84, 180-184, 191 СК України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 88, 202, 202-1, 203 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3, кв. 14,15 Києво-Святошинського району, Київської області, аліменти на користь ОСОБА_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3, кв. 14,15 Києво-Святошинського району, Київської області -, на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно для дітей відповідного віку, починаючи з 22.08.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя В.В. Нікушин