АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/379/14 Справа № 179/1322/13 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т.А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

13 січня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Черненкової Л.А., Деревянка О.Г.,

при секретарі - Кириченко М.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 2005 році між ними була досягнута домовленість, згідно якої ОСОБА_3 отримала від нього позику в розмірі 12 150 грн. Згідно вищевказаної домовленості, відповідач повинна була повернути йому кошти до 31 грудня 2012 року, в підтвердження виконання зобов»язань передала йому державний акт на право приватної власності на землю. Однак борг не повернула та звернулася до суду з вимогою про повернення їй земельної ділянки. Оскільки земельною ділянкою він не мав наміру користуватися і не користувався, просив стягнути з відповідачки грошові кошти, які він їй позичив у розмірі 12 150 грн. та судові витрати.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 73-75).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, а саме розписки від 31 жовтня 2005 року, що ОСОБА_4 продає земельний пай НОМЕР_1 державний акт НОМЕР_2 ОСОБА_2 за 1 500 доларів США та зобов»язується надати документи для оформлення договору купівлі-продажу.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року, ОСОБА_2 зобов'язано повернути ОСОБА_3 земельну ділянку 5,140 га, відповідно до Державного акту серії НОМЕР_2, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 40-44).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно встановив, що вищевказана розписка від 31 жовтня 2005 року не може бути доказом укладення договору позики між сторонами, оскільки не містить умов, які ставляться до договору позики, а саме передання однією стороною у власність другій стороні грошових коштів та зобов»язання позичальника повернути позикодавцеві кошти в тому ж розмірі.

За таких обставин, підстави для стягнення боргу за договором позики - відсутні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: