АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представників позивача Чикурлія О.С., Хімчинського Б.Г., Канцер Д.Д., відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Колективного підприємства «Рембудмонтаж» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою Колективного підприємства «Рембудмонтаж» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2014 року,

встановила:

У вересні 2012 року Колективне підприємство «Рембудмонтаж» (далі - КП «Рембудмонтаж») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків. У подальшому розмір позовних вимог було збільшено.

Позивач зазначав, що в період з 1 жовтня 2009 року по 15 вересня 2011 року ОСОБА_4 працював на посаді виконавця робіт в КП «Рембудмонтаж».

В силу займаної посади відповідач впродовж 2010-2011 років особисто отримав від різних постачальників під звіт будівельні матеріали та інші товарно-матеріальні цінності, за недостачу яких він несе матеріальну відповідальність.

Після звільнення з посади, для передачі матеріальних цінностей відповідач не з'явився. Внаслідок проведеної інвентаризації було виявлено недостачу матеріальних цінностей, переданих відповідачу під звіт, на загальну суму 429 565 гривень 68 коп.

Посилаючись на те, що добровільно відшкодувати вартість майна, недостача якого виявлена, відповідач відмовляється, КП «Рембудмонтаж» просило в рахунок відшкодування шкоди стягнути спірну суму.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Рембудмонтаж» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Указаним нормам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності. При цьому суд зазначив, що акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей не є доказом нестачі таких цінностей, в матеріалах справи відсутні дані бухгалтерського обліку та звітності, які б встановлювали нестачу цінностей, переданих під звіт відповідачу, не усі видаткові накладні про отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей відповідають вимогам та правилам документообігу.

Суд також відхилив як доказ висновок комплексної судової економічної-будівельно-технічної експертизи з тих підстав, що експерти не досліджували необхідних первинних документів, а також визнав недоведеним наявність дійсної шкоди підприємству внаслідок винних дій відповідача.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Це згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

У справі встановлено, що в період з 1 жовтня 2009 року по 15 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_4 працював виконавцем робіт в КП «Рембудмонтаж» і був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що стверджується копіями наказів про його прийняття та звільнення з роботи.

За характером посадових обов'язків та відповідно до посадової інструкції (т.1, а.с.11-12) відповідач зобов'язаний організовувати приоб'єктне складське господарство й охорону матеріальних цінностей.

Впродовж 2010-2011 років відповідач під звіт отримав товарно-матеріальні цінності, необхідні для виконання будівельно-ремонтних робіт, а саме, компенсатор, бордюри, гравій, пластифікатор, армопояс, ніжки лавки, роклайт плиточний, бітум ХПП, плівку, вогнегасник, плити OSB, сантехнічні пристрої, цемент, вікна м/п, підвіконники ПХВ, гіпсокартонні листи, розетки, світильники, вентилятори, вимикачі, лампи, труби, трійники, крани, стропи канатні, гідрозіт, сифони для душових, пристрої для сантехнічного обладнання, кріпленні для гіпсокартонних листів, шпаклівку, вапно, труби каналізаційні, трапи, мастику, ґрунтовку, відра, вентилі, лак, емаль, кабель, бак, котел, клапани, водонагрівач, змішувачі, провід, стяжки пластикові, канат, стержні, циліндри, замки, піну будівельну, штукатурку, електроди, муфти, рубильники, коробки, провід, електронний лічильник, автоматичний вимикач, клей, дерева, кільця каналізаційні, плити каналізаційні, радіатори, кріплення, цеглу рядову, ламінат, плінтуси, емаль, розчинник, лампи ртутні, корпуси світильника, лак тонуючий, сітку затирочна, фарбу, мийки кухонні, нівелір оптичний, плитку пресовану, опору, арматуру фундаменту, оголовок, лист оцинкований, бруківку, штатив, рейку, відбійний молоток, зубило, пісочницю, карусель, всього вартістю без ПДВ - 328639 гривень 56 коп., з урахуванням ПДВ - 394367 гривень 47 коп.

Це стверджується змістом записів у журналі реєстрації довіреності, видатковими накладними (т.1, ас.с.15-109), актом інвентаризації від 14 вересня 2012 року (т.1, а.с.115-121), інвентаризаційним описом основних засобів від 1 вересня 2012 року (а.с.122), копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач не заперечує факту отримання ним указаних товарно-матеріальних цінностей від відповідних постачальників за довіреністю, проте вважає, що після передачі в бухгалтерію документів про придбання цінностей він не вважається особою, якій товарно-матеріальні цінності передані під звіт.

Такі доводи є надуманими, оскільки після отримання товарно-матеріальних цінностей, які рахуються за відповідачем як такі, що отримані під звіт, відповідач в установленому порядку не передавав цінності іншим відповідальним особам під звіт чи на зберігання.

Як встановлено у справі на час звільнення з роботи відповідач не передав підприємству згадані товарно-матеріальні цінності на суму 328639 гривень 56 коп., за даними бухгалтерського обліку вони не використані в процесі будівництва, а відповідно підприємство не отримувало відшкодування їх вартості.

15 вересня 2011 року при звільненні відповідача з роботи було проведено перевірку наявності товарно-матеріальних цінностей в ході якої виявлено їх нестачу в КП «Рембудмонтаж», що підтверджується довідкою № 45 від 12 вересня 2012 року (т.1, а.с.14).

Факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, які перебували у підзвіті відповідача, стверджується актом інвентаризації, висновком комплексної економічної-будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с.115-121, 186-203).

Висновок експертизи ґрунтується на аналізі первинних бухгалтерських документів, що слідує з його змісту та пояснень експертів, допитаних в судовому засіданні.

Відповідно доводи відповідача як і висновок суду першої інстанції про те, що експерти не аналізували необхідних первинних бухгалтерських документів є необґрунтованими.

Зазначеними доказами встановлено, що за даними бухгалтерського обліку за відповідачем як за підзвітною особою рахуються невикористані та не передані товарно-матеріальні цінності на суму 328639 гривень 56 коп.

Водночас як встановлено у справі у ряді первинних бухгалтерських документах відсутні підписи про отримання відповідачем під звіт товарно-матеріальних цінностей.

Це стосується видаткових накладних: № від 17 червня 2011 року на отримання муфти вартістю 26 гривень 97 коп.; №000022070 від 08 червня 2011 року на отримання труби, муфти, коліна, перехідників на суму 4184 гривні 04 коп.; №1878 від 04 липня 2011 року на отримання гіпсокартонних листів, піни, шпаклівки на суму 8333 гривень 33 коп.; №СФ-0000003 від 21 січня 2011 року на отримання цегли на суму 4287 гривень 50 коп.; №1831 від 30 червня 2011 року на отримання фарби фасадної, клейової суміші на суму 4166 гривень 67 коп.; №6734 від 16 червня 2011 року на отримання профілю для гіпсокартонних листів на суму 8333 гривень 33 коп.

Тому у задоволенні позову про стягнення вартості цих матеріальних цінностей в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 29331 гривень 84 коп. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ - 35198 гривень 21 коп. слід відмовити.

Таким чином, у справі доведено, що відповідачу впродовж 2010-2011 років передано під звіт товарно-матеріальних цінностей на суму 394367 гривень 47 коп. (з урахуванням ПДВ) ( 429 565 гривень 68 коп. - 35198 гривень 21 коп.), які ним не передані підприємству та фактично відсутні.

Внаслідок цього КП «Рембудмонтаж» заподіяно шкоду, яка полягає в тому, що підприємство втратило товарно-матеріальні цінності, придбані за власні кошти й не отримало за них відшкодування їх вартості.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до трудового законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України), а також коли на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до наведених норм матеріального права та з огляду на встановлені фактичні обставини є підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за завдану підприємству матеріальну шкоду, яка доведена на суму 394367 гривень 47 коп.(429 565 гривень 68 коп. - 35198 гривень 21 коп.).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що спірні товарно-матеріальні цінності ним передавалися для виконання будівельних робіт іншим працівникам підприємства, які й мали організовувати їх списання.

Проте як встановлено у справі така передача від відповідача до інших матеріально відповідальних осіб не провадилася, а відповідно ОСОБА_4 не звільняється від матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству.

На підтвердження фактичного використання цих цінностей відповідач посилався також на показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснювали, що відповідач використовував спірні товарно-матеріальні цінності в процесі виконання будівельних робіт.

Оцінюючи показання цих свідків, відповідно до вимог ст. ст. 57 - 59, 212 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ці усні показання спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Можливе безоблікове використання відповідачем чи іншими особами в процесі будівництва відповідних об'єктів товарно-матеріальних цінностей не спростовує факту завдання підприємству шкоди внаслідок цього, оскільки підприємство не отримало відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Колегія суддів вважає, що є підстави для зменшення розміру шкоди, заподіяної відповідачем з наступних підстав.

Так, у справі встановлено, що шкода підприємству стала наслідком не лише винної поведінки відповідача, який належним чином не слідкував за збереженням ввірених йому матеріальних цінностей, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей.

Встановлено, що відповідачу передавався значний обсяг матеріальних цінностей, які використовувалися на багатьох об'єктах виконання будівельно-монтажних робіт, в силу чого відповідачу було складно організувати облік та контроль за використанням товарно-матеріальних цінностей.

На підприємстві не було організовано умов для зберігання товарно-матеріальних цінностей на складах чи інших охоронюваних об'єктах, в т.ч. для зберігання інструменту.

Встановлено також, що за поточною діяльністю відповідача як виконроба, якому під звіт передавалися товарно-матеріальні цінності, не здійснювався належних контроль.

Указані обставини, які стверджуються поясненнями сторін та їх представників, а також майновий та сімейний стан відповідача, який отримує порівняно незначні доходи, має на утриманні двох дітей, дають суду підстави визначити ступінь вини відповідача у заподіянні шкоди на 50 відсотків.

Тому, на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь

КП «Рембудмонтаж» на відшкодування шкоди слід стягнути 197183 гривні 74 коп. (50% від 394397 гривень 97 коп.).

Згідно з чч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 2316 гривень 11 коп. (45,9% від 5046 (3219 + 1827).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп.1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Рембудмонтаж» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2014 року скасувати.

Позов Колективного підприємства «Рембудмонтаж» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Колективного підприємства «Рембудмонтаж» 197183 (сто дев'яносто сім тисяч сто вісімдесят три) гривні 74 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Колективного підприємства «Рембудмонтаж» 2316 (дві тисячі триста шістнадцять) гривень 11 коп.- витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. Д. Галичанський

В. В. Чупікова