Справа №307/470/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Дроботя В.В.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С ТА Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та залишення на вихованні дітей.

Просила шлюб між нею розірвати та визначити місце проживання неповнолітніх дітей по місцю її проживання.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2014 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстровано 22 грудня 2001 року у виконавчому комітеті Липовеньківської сільської ради, Голованівського району, Кіровоградської області, за актовим записом №7 розірвано.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матірю ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, по місцю проживання матері.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2014 року в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей та направити справу на новий розгляд.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу.

Апелянт в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи. Натомість на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_8 (без підпису, повноваження на представництво в матеріалах справи відсутнє) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Колегією дане клопотання відхилене.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 грудня між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області зроблено відповідний актовий запис №7 та видано свідоцтво (а.с.6). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7-8).

Також встановлено, що сторони не бажають зберегти сімю, протягом тривалого часу шлюбних стосунків не підтримують, не заперечують проти розірвання шлюбу, тому стосунки, що склалися між ними, не дають підстав вважати про можливість збереження їх шлюбу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, шлюб існує формально, задовольнивши вимоги про розірвання шлюбу.

Рішення в цій частині апелянтом не оскаржується.

Пунктом 4 постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст.119 ЦПК України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст.121 ЦПК України.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району про склад сімї від 10 січня 2014 року діти знаходяться на утримання матері та виховуються нею. (а.с.9).

Органом опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації суду надано висновок про доцільне проживання дітей з мамою ОСОБА_4 (а.с.60).

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У відповідності до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до змісту ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з матірю. А звідси, перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді