У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Куцин М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку № 22 в с. Баранинці, по вул. Миру, Ужгородського району, Закарпатської області від 19 грудня 2008 року нікчемним, просив застосувати наслідки нікчемності правочину, а саме: зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернути один одному в натурі все, що ними одержано на виконання нікчемного правочину та зобовязати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського місьрайонного управління юстиції скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно домоволодіння № 22 в с. Баранинці, вул. Миру, Ужгородського району, Закарпатської області за ОСОБА_2 та зареєструвати право власності на домоволодіння за ОСОБА_1

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку в с. Баранинці, вул. Миру, 22 Ужгородського району, Закарпатської області. На момент укладення вказаного договору відповідач ОСОБА_2 був неповнолітнім і від його імені діяла ОСОБА_3

На час укладення договору дарування домоволодіння, Виконавчий комітет Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області рішенням № 161 від 04.12.2008 року надав дозвіл на його укладення, право користування яким мають неповнолітні діти. Позивач вказує на те, що даний дозвіл був одним із основних умов укладення договору дарування.

01.10.2013 року Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району, з третіми особами ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради № 161 від 04.12.2008 року «Про надання дозволу на укладення договору дарування домоволодіння, право користування яким мають неповнолітні діти».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину нікчемним відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення міськрайонного суду скасувати в звязку з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Так на думку апелянта суд не взяв до уваги те, що дозвіл органу опіки та піклування, рішенням суду від 01.10.2013 року було визнано незаконним та скасовано саме рішення виконкому про надання дозволу на укладання договору дарування, тому він втрачає чинність з моменту укладення тобто з 04.12.2008 року, а правочин вчинено без дозволу органу опіки та піклування в силу ст. 224 ЦК України є нікчемним. Судом в порушення норм процесуального права необґрунтовано були відхиленім клопотання позивача про залучено у справу приватного нотаріуса Хвасту та реєстраційну службу Ужгородського МРУЮ. Виступаючи стороною нікчемного правочину суд першої інстанції не врахував, що позивач позбувся права власності на будинок, а тому права позивача укладенням оспорюваного договору були порушені.

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник та підтримали апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 19 грудня 2008 року ОСОБА_1 подарував а ОСОБА_2 прийняв в дар житловий будинок в с. Баранинці, вул. Миру, 22 Ужгородського району, Закарпатської області (а.с.6-7).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 цього Кодексу, нікчемним правочином є правочин недійсність якого встановлена законом він. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку квартири та відмовлятись від майнових прав дитини.

Статтею 224 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 161 Виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району від 04 грудня 2008 року дано ОСОБА_1 дозвіл на укладення договору дарування житлового будинку в с. Баранинці, вул. Миру, 22 Ужгородського району (а.с.10).

Наведене свідчить про те, що договір дарування було укладено з дозволу органу опіки та піклування.

Рішенням Ужгородського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2013 року рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району від 04 грудня 2008 року "Про надання дозволу на укладення договору дарування домоволодіння, право користування яким мають неповнолітні діти" визнано незаконним та скасовано (а.с.8-9).

Визнання незаконним та скасування рішення органу опіки та піклування не є підставою для визнання договору нікчемним.

З врахуванням досліджених доказів суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності належних доказів прийняття позивачем спадщини.

Твердження позивача про порушення його права, як власника, під час укладення договору дарування є безпідставним, так як даруванням відповідач реалізував своє право власності - відчужив майно по власній волі.

За таких обставин суд першої інстанції ухвали в законне рішення, а доводи апеляційної не спростовують висновків суду

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді