Придніпровський районний суд м.Черкас
Провадження № 2/711/320/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

- головуючого-судді Клочко О.В.,

- при секретарі Туз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії / на теперішній час публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки -

ВСТАНОВИВ:

Позивач акціонерно комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» / на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк» / звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, вказуючи, що між акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 12.10.2007 укладено кредитний договір № 899/06-034-700, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 250 000,0 доларів США на умовах забезпеченості, повернення,строковості, платності, цільового характеру, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення до 11.10.2022 року.

Згідно п.1.1 даного договору ОСОБА_1 щомісячно 12 числа кожного місяця рівними частинами сплачує позивачу суму грошових коштів, яка включає в себе заборгованість за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі 3499,0 гривень.

ОСОБА_1 у встановлений строк чергову частину кредиту позивачу не повернув,чим порушив свої зобовязання, передбачені п.3.3.9 зазначеного договору кредиту.

На час подачі даного позову прострочена заборгованість по кредиту складає 245656,22 гривень.

Згідно умов кредитного договору п.1.1 позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти на умовах платності.

Відповідно до п.2.4 договору кредиту, останній зобовязаний сплачувати позивачу проценти за використання кредиту, нараховані за поточний місяць, до 12 числа наступного місяця.

ОСОБА_1 не виконує власного обовязку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.8 вказаного договору, внаслідок чого, на час подання даного позову заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 22949,62 гривень.

Умовами п.4.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 вимог п.п.3.3.2 3.17 договору кредиту, останній сплачує позивачу штраф в розмірі 10% від суми наданого кредиту за кожний випадок.

ОСОБА_1 не сплатив своєчасно проценти за 2 розрахункові періоди / за березень та квітень 2009 року / , тобто, два рази порушив вимоги п.3.3.8 договору кредиту.

У звязку з цим, ОСОБА_1 зобовязаний сплатити позивачу штраф за двократне порушення вимог п.3.3.8 договору кредиту, в сумі 250000,0 грн. х 10% х 2 = 50000,0 гривень.

Крім цього , ОСОБА_1 згідно п.3.3.9 договору кредиту, зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит в порядку визначеному п.1.1.1 договору кредиту.

Згідно цього пункту ОСОБА_1 погашає кредит щомісячно до 12 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту.

Таким чином, п.3.3.9 договору кредиту встановлений обовязок ОСОБА_1 один раз на місяць у відповідні строки та розмірах вчиняти дії по погашенню кредиту. Не вчинення однієї із цих дій / несплата чергового платежу по кредиту / у встановлений строк є окремим випадком порушення вимог п.3.3.9 даного договору кредиту.

Загальна сума штрафних санкцій нарахованих ОСОБА_1 складає 100 000,0 грн.

Взяті ОСОБА_1 на себе зобовязання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за даним договором кредиту не виконані , вчасного погашення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами не здійснено, що призвело до винесення кредиту на рахунки прострочення.

12.10.2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №ІД 899/06-034-700, за яким останні, в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, в тому числі повернення кредиту, сплати процентів за використання кредиту, а також можливих штрафних санкцій, передали позивачу в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в м . Черкаси.

Відповідно до умов даного іпотечного договору позивач , у разі не виконання ОСОБА_1 забезпеченого іпотекою зобовязань за кредитним договором №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, має прав задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №899/06-034-700 від 12.10.2007 року , звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в м . Черкаси.

18.12.2013 позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, вбачається , що у звязку з тим , що ОСОБА_1 не виконує власного обовязку по сплаті процентів за використання кредиту №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, закріпленого п.3.3.8 кредитного договору, внаслідок чого станом на 22.11.2013 року прострочена заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 239906,64 гривень.

Також, вказується, що у звязку з тим , що оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому, позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на суму не виконаних забезпечених іпотекою зобовязань, а саме , повернення заборгованості по кредиту в сумі 245656,22 гривень, заборгованості по сплаті процентів за використання кредиту в сумі 239904,64 гривень та сплати штрафу за невиконання умов договору кредиту в сумі 100000,0 гривень, всього на загальну суму 585 560,86 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав , надавши письмові заперечення на позов.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився , надавши заяву від 20.05.2014 року про те , що позовні вимоги не визнає, справу просив суд розглядати без його участі.

Відповідачка ОСОБА_3 також не зявилася до суду , надавши заяву від 20 травня 2014 року про те ,що позовні вимоги не визнає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

За обставинами справи , встановлено , що 12.10.2007 року між позивачем акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 899/06-034-700, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 250 000,0 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення до 11.10.2022 року.

Згідно п.1.1 даного договору ОСОБА_1 щомісячно 12 числа кожного місяця рівними частинами сплачує позивачу суму грошових коштів, яка включає в себе заборгованість за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі 3499,0 гривень.

ОСОБА_1 у встановлений строк чергову частину кредиту позивачу не повернув, чим порушив свої зобовязання, передбачені п.3.3.9 зазначеного договору кредиту.

На час подачі даного позову , тобто, 13.10.2009 року , прострочена заборгованість по кредиту складає 245656,22 гривень.

Згідно умов кредитного договору п.1.1 позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти на умовах платності.

Відповідно до п.2.4 договору кредиту, останній зобовязаний сплачувати позивачу проценти за використання кредиту, нараховані за поточний місяць, до 12 числа наступного місяця.

ОСОБА_1 не виконав власного обовязку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.8 вказаного договору, внаслідок чого, на час подання даного позову заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 22949,62 гривень.

Умовами п.4.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 вимог п.п.3.3.2 3.17 договору кредиту, останній сплачує позивачу штраф в розмірі 10% від суми наданого кредиту за кожний випадок.

ОСОБА_1 не сплатив своєчасно проценти за 2 розрахункові періоди / за березень та квітень 2009 року / , тобто, два рази порушив вимоги п.3.3.8 договору кредиту.

У звязку з цим, ОСОБА_1 зобовязаний сплатити позивачу штраф за двократне порушення вимог п.3.3.8 договору кредиту, в сумі 250000,0 грн. х 10% х 2 = 50000,0 гривень.

Крім цього , ОСОБА_1 згідно п.3.3.9 договору кредиту, зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит в порядку визначеному п.1.1.1 договору кредиту.

Згідно цього пункту ОСОБА_1 погашає кредит щомісячно до 12 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту.

Таким чином, п.3.3.9 договору кредиту встановлений обовязок ОСОБА_1 один раз на місяць у відповідні строки та розмірах вчиняти дії по погашенню кредиту. Не вчинення однієї із цих дій / несплата чергового платежу по кредиту / у встановлений строк є окремим випадком порушення вимог п.3.3.9 даного договору кредиту.

Загальна сума штрафних санкцій нарахованих ОСОБА_1 складає 100 000,0 грн.

Взяті ОСОБА_1 на себе зобовязання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за даним договором кредиту не виконані , вчасного погашення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами не здійснено, що призвело до винесення кредиту на рахунки прострочення.

12.10.2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №ІД 899/06-034-700, за яким останні, в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, в тому числі повернення кредиту, сплати процентів за використання кредиту, а також можливих штрафних санкцій, передали позивачу в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в м . Черкаси.

Відповідно до умов даного іпотечного договору позивач , у разі не виконання ОСОБА_1 забезпеченого іпотекою зобовязань за кредитним договором №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, має право задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

18.12.2013 позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, вбачається , що у звязку з тим , що ОСОБА_1 не виконує власного обовязку по сплаті процентів за використання кредиту №899/06-034-700 від 12.10.2007 року, закріпленого п.3.3.8 кредитного договору, внаслідок чого станом на 22.11.2013 року прострочена заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 239906,64 гривень.

Також, вказується, що у звязку з тим , що оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому, позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на суму не виконаних забезпечених іпотекою зобовязань, а саме , повернення заборгованості по кредиту в сумі 245656,22 гривень, заборгованості по сплаті процентів за використання кредиту в сумі 239904,64 гривень та сплати штрафу за невиконання умов договору кредиту в сумі 100000,0 гривень, всього на загальну суму 585 560,86 гривень.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦПК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Також, за обставинами справи , вбачається , що 12 листопада 2008 року між позивачем акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №899/06-034-700 від 12 жовтня 2007 року, відповідно до якої з 31 вересня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 21,0% річних та відповідно пункт 1.1.1. статті 1 договору викладено в наступній редакції:

« погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 12 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами , розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 4608,58 гривень, надалі за текстом окремо ануїтетний платіж.»

Інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобовязання.

Згідно з ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання здійснюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватися, а момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.

Тобто, спочатку відбувається зміна процентної ставки, а потім надсилається повідомлення про це. Відповідно до судової практики , якщо кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 року і в ньому сторони досягли домовленості про те , що банк має право в односторонньому порядку змінити процентну ставку, то це вже є домовленістю сторін.

Якщо банком прийнято таке рішення до 10 січня 2009 року / при підтвердженні цього юридичного факту відповідними доказами / , а позичальник отримав повідомлення після цієї дати, то це є лише механізмом виконання цієї домовленості.

У цьому разі важливим є визначений договором механізм виконання цієї домовленості: отримання повідомлення та, відповідно, прийняття пропозиції позичальником, чи укладання шляхом підписання додаткової угоди щодо підвищення процентної ставки.

У будь якому випадку всі зазначені обставини / підписання угоди про зміну процентної ставки , повідомлення про це боржника, поведінка сторін після зміни процентної ставки / мають враховуватись судом у сукупності, але визначальним при вирішенні питання щодо правомірності такої зміни в контексті Закону №661 є саме дата рішення про зміну ставки банком / а саме, до 10 січня 2009 року / .

Встановлено , що Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №899/06-034-700 від 12.10.2007 року з позивачем підписано одним із відповідачів ОСОБА_1 12 листопада 2008 року.

Також, в ході розгляду справи встановлено та це визнано і представником позивача , що поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про підвищення процентної ставки позивачем не ставились до відома .

Обставини, за яких припиняється порука чітко визначені у ст..559 ЦК України.

Відповідно до ст..554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову / субсидіарну / відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із положень ст..554 ЦК випливає, що хоча поручитель і повязаний із боржником певними зобовязальними відносинами, він є самостійним субєктом у відносинах із кредитором.

Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг. / ч.2 ст.555 ЦК України / .

Разом з тим , у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя / поручителів / не дає підстав покладати на останнього / останніх / відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком / ч.1 ст.559 ЦК / .

Тобто, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним.

При вирішенні питання щодо звернення / чи відмови у цьому / стягнення на майно, передане в іпотеку чи в заставу, мають враховуватись як визначені ч.2 ст.16 ЦК способи захисту судом цивільних прав та інтересів так і норми параграфа 6 глави 49 ЦК «Про заставу» та законів від 2 жовтня 1992 року №2654-Х11 «Про заставу», від 5 .06.2003 року №898-1V «Про іпотеку», якими встановлено особливості звернення стягнення на предмет іпотеки /застави та задоволення за рахунок його вартості вимог іпотеко чи заставодержателя.

При вирішенні даного спору , має бути встановлено факт невиконання або неналежного виконання основного зобовязання та лише за цієї умови суд і має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається за умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Проте ,якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основними зобовязаннями і строків їх виплати, тощо, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін / банку і поручителя /, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Крім того , за висновками судової практики судів вищих інстанцій відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Таким чином , зобовязання поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 перед позивачем за договорами поруки від 12.10.2007 року є припиненими згідно з вимогами чинного законодавства.

Пунктом 2.1.1 договорів поруки визначено розмір забезпеченого порукою основного зобовязання 250 000,00 грн., а пунктом 2.1.2 визначено розмір відсотків 15% за яку відповідають поручителі.

Разом з цим, в договорах поруки не передбачено можливість зміни плати за користування кредитом без згоди поручителя.

В разі такої зміни умов основного зобовязання кредитор та боржник повинні були отримати у поручителів згоду задля забезпечення дотримання прав поручителів та їхньої добровільної згоди поручитись за виконання боржником грошового зобовязання в іншому обємі, оскільки поручителі повинні усвідомлювати можливість несення грошової чи майнової відповідальності за боржника у разі внесення змін до правочину в частині збільшення процентної ставки.

Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачами, укладено іпотечний договір № ІД-899/06-034-700 від 12.10.2007 року .

Предметом іпотеки являється квартира АДРЕСА_2, що належить відповідачам на праві приватної власності.

Пунктом 1.4.2. іпотечного договору встановлено розмір плати за користування кредитом в розмірі 15 %, а пунктом 6.1 передбачено внесення змін до договору іпотеки в письмовій формі, котрі повинні бути підписані уповноваженими представниками сторін.

Також, за матеріалами справи вбачається, що кредитор та боржник 12 вересня 2008 року змінили відсоткову ставку за користування кредитом з 15% річних до 21 % річних без згоди поручителів, збільшивши грошове навантаження боржника.

Внесення змін до договорів поруки та іпотечного договору щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом не відбувалось.

Як вже було вказано, відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Також, згідно з пунктом 1 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор / заставодержатель / має право у разі невиконання боржником / заставодавцем / зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом / право застави /.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Оскільки договори поруки в силу ч.1 ст. 559 ЦК України припинили свою дію, то в даному випадку припиняється і право застави за іпотечним договором №ІД-899/06-034-700 від 12.10.2007 року.

Крім цього, ч.8 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника.

Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Пунктом 1.2 договору іпотеки сторони визначили вартість предмета іпотеки 312500,00 гривень.

Позивач в ході розгляду справи збільшив позовні вимоги та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 585 560,86 гривень.

Таким чином, суд вважає, що позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» намагається покласти на поручителів більший обсяг грошової відповідальності, ніж передбачено Законом.

За таких обставин , в позовних вимог акціонерно комерційного банку соціального розвитку / на теперішній час - ПАТ «Укрсоцбанк» /має бути відмовлено.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України, керуючись ст. ст. 33, 38, 39, Закону України « Про іпотеку», ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» / на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк» /- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ КЛОЧКО О.В.