Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Приймак Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23.10.2013 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Білоцерківський МВ ГУМВС України в Київській області, про усунення перешкод у користуванні власністю мотивуючи тим, що їй з 23.12.2002 року, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу, належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. В 2009 році вона дозволила проживати в квартирі сину ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_2 та дала згоду на їх реєстрацію в даній квартирі. Останнім часом спільне проживання стало неможливим, відповідачі зловживають спиртними напоями, часто влаштовують сварки та бійки, принижують її перед сусідами та родичами, він постійно вчиняє психологічне насильство з приводу чого вона неодноразово зверталась до міліції. Систематичне порушення правил співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сімї щодо неї, а саме: застосування погроз, образ. Робить неможливим проживання в одній квартирі, що суперечить її інтересам, оскільки постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху та тривоги, з такою поведінкою відповідачів вона вимушена ночувати у сусідів або на дачі. Крім того, відповідачі будучи зареєстровані в квартирі, не сплачують за комунальні послуги, що ставить її як власника квартири в скрутне становище. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,14.12.1976 року такими, що втратили право користування квартирою, виселити їх та зняти їх з реєстрації; зобовязати Білоцерківський МВ ГУМВС України в Київській області зняти відповідачів з реєстрації та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

05.02.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, в порядку ст.224-228 ЦПК України, винесено рішення про усунення перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користуванні та розпорядженні власністю: квартирою № 40 в будинку № 8 по вулиці Молодіжній в місті Біла Церква Київської області, шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,14.12.1976 року з квартири АДРЕСА_2. В задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири відмовлено.

26.09.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про скасування заочного рішення по даній справі та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 обставини викладені в позовній заяві підтримала, уточнила позовні вимоги та просила виключити зі складу осіб відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, третю особу: Білоцерківський МВ ГУМВС України в Київській області та на підставі ст.116,157 ЖК України, ст.ст. 319,321 ЦК України просила усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю: квартирою № 40 в будинку № 8 по вулиці Молодіжній в місті Біла Церква Київської області, шляхом виселення ОСОБА_2,14.12.1976 року з квартири АДРЕСА_2 та стягнути з неї судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала.

Представник відповідача за договором ОСОБА_4 позов не визнала, просила відмовити в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, адміністративні матеріали № 357/4467/13-п, № 357/12158/13-п встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Отже, підставу та предмет позову позивач визначає самостійно у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 ( а.с.3,4), в дані квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 з 01.09.2009 року, як член сімї власника квартири ( а.с.9), що також підтверджено показами сторін та свідків.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Позивач в підтвердження обставин справи посилається на докази, а саме адміністративні матеріали та покази свідків, однак дані докази стосуються лише відповідача ОСОБА_3, який 26.10.2014 року помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть ( а.с.117) та виключений позивачем зі складу осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно адміністративних матеріалів № 357/4467/13-п, № 357/12158/13-п, складених відносно ОСОБА_3, він 08.03.2013 року за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, вчиняв сварку зі своєю матірю, в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив насильство в сімї психологічного характеру, ОСОБА_3 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, зобовязався не вчиняти протиправних дій та був підданий адміністративному стягненню за ст. 173-2 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу, однак 21.08.2013 року знову вчинив вчиняв сварку зі своєю матірю, в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив насильство в сімї психологічного характеру та був підданий адміністративному стягненню за ст. 173-2 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили, що зі слів позивача їм відомо, що ОСОБА_3 перешкоджав вільно користуватись квартирою позивачу, вона вимушена була або закриватись в кімнаті, з якої потім не може вийти, або тікає на дачу, або ночує по сусідах, за комунальні послуги вона сплачує сама, невістка грошей не дає, позивач своїм трудом заробила на квартиру, однак боїться там проживати; ОСОБА_3, її син, зловживав спиртними напоями, неодноразово бив матір, ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував вбити, знущався з неї, а відповідач ОСОБА_2, невістка позивача, також ображає її, морально принижує і не поважає літню людину.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_2,14.12.1976 року з квартири АДРЕСА_2, з підстав визначених ст. 116 ЖК України, а саме, що відповідач систематично руйнує чи псує житлове приміщення квартири, порушує правила співжиття, робить неможливим її проживання в одній квартирі та перешкоджає вільно користуватись власністю, а заходи запобігання цьому виявились безрезультатними.

Так, з матеріалів справи ( а.с.91-96) вбачається, що відповідач за час проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 зарекомендувала себе з позитивного сторони, громадський порядок не порушує, скарг до КПБМР ЖЕК №7 від сусідів на неї не надходило, що також підтвердили в судовому засіданні свідки. З трудової книжки вбачається, що вона займається трудовою діяльністю. За місцем роботи характеризується позитивно, проявляє себе як відповідальний, самостійний, ініціативний працівник, притримується правил внутрішнього розпорядку, приймає активну участь у роботі, має подяки за сумлінну працю.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з підстав зазначених позивачем.

В порядку ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, однак в даному випадку в позові відмовлено, тому і судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9,109,116,157 ЖК України, ст.ст.10,11,60,61,88, 209,213-215, 294,296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11