Ухвала іменем україни 10 грудня 2014 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Мостової Г.І., Попович О.В., Ступак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про визнання незаконним рішення, зобов'язання звільнити за власним бажанням, внести запис до трудової книжки та провести розрахунок при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом та, посилаючись на те, що з 3 серпня 2009 року на підставі рішення загальних зборів учасників виконував обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (далі - ТОВ «Фірма «Берізка»), а 1 січня 2010 року між ним і відповідачем укладено трудовий контракт. 31 травня 2013 року ним була складена заява про звільнення його з посади директора за власним бажанням та направлена до вищого органу товариства - загальних зборів. Проте рішенням загальних зборів від 14 липня 2013 року йому безпідставно відмовлено у прийнятті заяви про звільнення з посиланням на те, що заява подана без додержання відповідних вимог статуту. Позивач просив визнати незаконним рішення загальних зборів товариства про відмову у прийнятті його заяви про звільнення, зобов'язати відповідача розглянути заяву на загальних зборах, звільнити з посади та видати оформлену належним чином трудову книжку, а також провести розрахунок при звільненні. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року, позов задоволено. Визнано незаконним рішення загальних зборів ТОВ «Фірма «Берізка» від 14 липня 2013 року, оформлене протоколом № 35, про відмову ОСОБА_4 у звільненні за власним бажанням. Зобов'язано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_4 з посади директора товариства з 19 червня 2013 року за власним бажанням, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок при звільненні. Вирішено питання про судові витрати. У касаційній скарзі учасник ТОВ «Фірма «Берізка» ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та закриття провадження у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Судом встановлено, що згідно з розділом 5 статуту ТОВ «Фірма Берізка», до якого у 2006 році внесені та зареєстровані належним чином зміни, вищим органом товариства є загальні збори; за п. 5.2 статуту до компетенції загальних зборів віднесено призначення та звільнення директора, вибори голови товариства та членів ревізійної комісії. За даними протоколу загальних зборів учасників товариства від 18 серпня 2009 року № 29 директором товариства обрано ОСОБА_4 1 січня 2010 року між ОСОБА_4 і головою ТОВ «Фірма Берізка» укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_4 призначено на посаду директора товариства строком на два роки. За умовами п. 6.2 контракту від 1 січня 2010 року його дія припиняється після закінчення строку дії контракту, а за п. 7 термін дії контракту продовжується шляхом укладення додаткових угод. Даних про те, що дія контракту була продовжена шляхом укладення додаткових угод, у справі немає. 31 травня 2013 року ОСОБА_4 голові товариства ОСОБА_5 подано заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Рішенням загальних зборів учасників товариства від 20 червня 2013 року заява ОСОБА_4 про звільнення з посади директора товариства знята з розгляду через невідповідність її вимогам, встановленим трудовим договором і статутом товариства. 27 червня 2013 року ОСОБА_4 подав повторну заяву про звільнення. Рішенням загальних зборів учасників товариства від 14 липня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні його заяви про звільнення. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що ОСОБА_4, як працівник, має право на розірвання трудового договору, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово, отже, відмова загальних зборів товариства у задоволенні його заяви про звільнення є безпідставною. Крім того, суди правильно виходили з того, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» встановлено, що контрактна форма трудового договору застосовується до працівника при прийняття на роботу лише у випадках, прямо передбачених законом, а Законом України «Про господарські товариства» прямо не передбачено, що директор виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю приймається на роботу виключно на підставі контракту, отже, при вирішенні спору суди правильно застосували відповідні положення ст. 38 КЗпП України. Таким чином, підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, немає. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення - залишити без змін. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов Г.І. Мостова О.В. Попович О.В. Ступак