РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі Чейпеш Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгорордського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунальне підприємство ЖРЕР №5 про розірвання договору найму житла та стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.01.2012 року між ним як власником квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 був укладений договір найму житла квартири № 78, в м. Ужгород, пр. Свободи, 2 на строк з 13.01.2012 року по 13.07.2012 року. Після закінчення строку дії договору, у звязку з продовженням користування житлом, за взаємною згодою сторін договору такий був пролонгований. Наймач житла ОСОБА_1 систематично порушував права та інтереси сусідів, зокрема відповідач порушував тишу в нічний час, а також з його вини відбулося залиття квартир № 73, 68, 64 які знаходиться по пр. Свободи 2, що в м. Ужгороді. Крім того, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 не оплачував плату за найм житла та комунальні послуги, внаслідок чого за ним виникла заборгованість перед позивачем за період травень липень 2013 року в сумі 4500 гривень за найм житла, заборгованість за користування електричною енергією в сумі 590 гривень та за обслуговування ліфта в сумі 504, 83 гривні. Позивач неодноразово попереджав відповідача про надходження на нього скарг з боку сусідів. З огляду на наведене позивач просив розірвати договір найму та стягнути заборгованість.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року позов задоволено, розірвано договір найму житла від 13.01.2012 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за найм за період травень липень 2013 року в розмірі 4500 (чотири тисячі пятсот гривень), заборгованість за користування електроенергією в розмірі 500 (пятсот гривень), заборгованість за ремонт та обслуговування ліфта в розмірі 504 (пятсот чотири гривні) 83 копійки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, якою просять рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року скасувати як таке як таке що з неповним зясуванням обставин що мають значення для правильного вирішення справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта суд помилково дійшов висновку про те, що договір було пролонговано, так-як по закінченню договору оренди відповідач виїхав з квартири а протягом періоду часу з літа 2012 по літо 2013 року проживав в с. Підвиноградів.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з наведених підстав.

Позивач та його представники в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено, що квартира № 78, на проспекту Свободи в м. Ужгород, на праві власності належить позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22.07.2003 року (а.с.4,40,46-47). 13 січня 2012 року між ОСОБА_2 (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач) було укладено договір найму приміщення, за умовами якого наймодавець передав, а наймач прийняв в найм двокімнатну квартиру за адресою м.Ужгород вул. Проспект Свободи 2/78 (а.с.5). Згідно умов договору наймач зобовязується щомісячно вносити наймодавцю плату за найм в сумі 1500 гривень, а також оплачувати комунальні послуги (п.п.2.3., 2.4.). Пунктом 4.5. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 13 липня 2012 року.

Відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Статтями 764, 822 ЦК України визначено, що у разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суд першої інстанції задовільняючи позовні вимоги виходив з того, що договір найму був пролонгований так-як відповідач продовжив користуватись житлом, однак даний висновок суду є хибним оскільки згідно ч.2 ст. 821 ЦК України, до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822 - 824 цього Кодексу.

За таких обставин поновлення короткострокового договору найму житла в порядку, передбаченому ст.ст. 764,822 ЦК неможливе, тому що ст. 821 ЦК прямо забороняє автоматичне продовження короткострокового договору найму житла.

Враховуючи, що договір найму житла між сторонами, був укладений на строк до одного року тому до нього не застосовуються положення ст.ст.764, 822 ЦК України щодо його укладання на таких самих умовах, письмово сторони його не пролонгували, іншого договору в письмовій формі не укладали за таких обставин договір припинив свою дію 13 липня 2012 року.

Діючим законодавством не передбачена можливість розірвання договору що припинив свою дію.

Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З огляду на викладене позивач має право вимагати виконання відповідачем своїх обов'язків, лише за порушення договору найму яке мало місце під час його дії, а саме відповідно до п. 2.4 договору, стягнення заборгованості за ремонт та техобслуговування ліфта, , з січня по липень 2012 року, розмір якої відповідно до розрахунку складає 106,92 грн.(а.с.11).

Вимоги щодо сплати заборгованості за найм житла що виникла з травень по червень 2013 року в розмірі 4500 грн., за користування електроенергією, яка виникла з лютого 2013 року (а.с.10), за ремонт та техобслуговування ліфта з серпня 2012 року до стягнення не підлягали, як такі що не охоплювались часом дії договору.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради від 17.01.2013 року, ОСОБА_1, який мешкає в м. Ужгороді на пр. Свободи 2/78, за те, що 29 листопада 2012 року порушував тишу в нічний час, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 182 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. (а.с.6). Згідно акту комісії від 04 квітня 2014 року, долученого відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, відповідач проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з літа 2012 року по літо 2013 року (а.с.70)., а відповідно до листа в.о. сільського голови Підвиноградівської сільської ради, ОСОБА_1 був направлений Виноградівським районним судом для відбування покарання у вигляді 40 годин громадських робіт, які безоплатно відпрацював з 18 квітня по 03 травня 2013 року (а.с.71). Згідно заявки на доставку товару касових чеків та довідки гіпкермаркету "Епіцентр" ОСОБА_1 на адресу м. Ужгороді на пр. Свободи 2/78 замовив доставку товару придбаного в гіпермаркеті а саме гіпсокартону та профілі які були доставлені і вручено замовнику (а.а.112,113). В період з 10.06.2013 року по 11.03.2014 року ОСОБА_1 перебував за межами України (а.с.73)

Наведені докази можуть свідчити про те, що відповідач після спливу дії договору періодично проживав як в Виноградівському районі, с.Підвиноградів так і в м. Ужгороді вул. Проспект Свободи 2/78, однак не зважаючи на це його перебування в помешканні ОСОБА_2 в цей період не було врегульовано договором.

Згідно складених актів № 5 від 07.06.2013 року про залиття квартир № 73,68,64 по пр.Свободи в м. Ужгороді, в результаті неправильного користування сантехнічними приладами мешканцями кв. № 78 залито квартири № 73,68,64 в результаті чого було пошкоджено побілку стелі, стін, залита мебель та підлога, намочено паркет і ламінат (а.с.7-9).

Відповідно до ст. 11667 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів того що саме з вини відповідача сталося залиття квартир в матеріалах справи відсутні, а складені акти № 5 від 07.06.2013 року про залиття квартир № 73,68,64 по пр.Свободи в м. Ужгороді, не свідчать про те, що відповідач проживав в цей період у згаданій квартирі, і не вказують на нього, як на особу з вини якої трапилось залиття.

Суд, першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та ухвалив рішення про задоволення полову при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і при невідповідність висновків суду обставинам справи в результаті чого не були застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задвільнити частково.

Рішення Ужгорордського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року скасувати.

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за ремонт та обслуговування ліфта в розмірі 106 (сто шість) гривень 92 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: