Номер провадження 2/754/3501/14
Справа №754/5867/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2014 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Журавської О.В.

з участю секретаря Гищак Я.В.

прокурора - Онуфрієнко

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням та зустрічний позов Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва про виселення, суд -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його дід - ОСОБА_2, якому 27.09.2001 року, згідно ордеру на жиле приміщення № 033086 серії Б надано право на зайняття жилого приміщення площею 18,95 кв.м., яке складається з однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 в вищезазначеній квартирі був зареєстрований з 2001 року, однак до 2011 року проживав з батьками позивача в селі Гиряві Ісківці Лохвицького району Полтавської області, а в м. Київ приїздив отримувати пенсію і здійснювати відповідні комунальні платежі. В 2011 році позивач зі своїм дідом ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання в м. Київ і проживав в АДРЕСА_1 разом з останнім однією сім'єю до дня його смерті. Крім того, позивач зазначає, що оскільки він вселився в 2011 році у вищезазначену квартиру, як член сім'ї наймача, з його згоди, постійно проживав разом з останнім та вів з ним спільне господарство, то набув права користування зазначеним жилим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд про його задоволення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки позивач хоча і є онуком померлого ОСОБА_2, однак це не надає йому права на зайняття спірного житлового приміщення, оскільки в квартирі він не зареєстрований, і у встановленому законом порядку, права на зайняття житлового приміщення не набував. Крім того, представником відповідача заявлено зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва про виселення ОСОБА_1 з самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення зустрічного позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва в судове засідання не з"явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру на жиле приміщення № 033086 серії Б від 27.09.2001 року ОСОБА_2 з сім»єю з однієї особи надано право на зайняття жилого приміщення жилою площею 18,95 кв.м., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, у віці 75 років ( а.с.5).

Згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори № 317 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 04.10.2001 року, і знятий з реєстрації по смерті, згідно списку Деснянського РАЦС м.Києва 08.05.2014 року ( а.с.20).

Відповідно до довідки Гирявоісковецької сільської ради від 28.05.2014 року ОСОБА_2 періодично проживав в господарстві сина ОСОБА_3 з 2001 року по 2011 рік ( а.с.27).

Згідно довідки № 19 від 15.05.2014 року, позивач ОСОБА_1 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи-сервіс» з 09.07.2013 року ( а.с.67).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою покійного ОСОБА_2 Його онук, ОСОБА_1, проживав по АДРЕСА_1 періодично, у зв'язку з тим, що часто був у відрядженнях. Вона обіцяла ОСОБА_2 допомогти зареєструвати у його квартиру онука, але в зв'язку з хворобою не змогла цього зробити. Доньки свідка іноді допомагали покійному, ОСОБА_2, по господарству. Коли останній помер, його онук був у відрядженні, сусіди викликали швидку допомогу та відчинили двері.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює двірником ЖЕК № 317 і була знайома з ОСОБА_2 З приводу постійного проживання з останнім його онука свідку нічого невідомо, але останнього бачила разів з десять, також бачила, що онук зранку виїжджав на велосипеді.

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної контори № 317 ОСОБА_2 до ЖЕК № 317 з заявами про намір зареєструвати ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ніколи не звертався ( а.с.92).

Згідно відповіді Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві Державної Адміністрації ОСОБА_1, за період з 2011 року по теперішній час, з приводу надання медичної допомоги не звертався, на обліку не перебуває. Викликів лікарів ( дільничного терапевта та лікарів невідкладної медичної допомоги) додому до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.93).

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, онук наймача, був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Можливість існування у особи права користування жилим приміщенням державного фонду одночасно за кількома договорами житлового найму не передбачена.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, якій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003р. № 35, визначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Особа зобов'язана зареєструвати своє місце проживання, відомості про реєстрацію вносяться до паспортного документа ( ст..3,6 Закону, п.5 постанови). Відповідно до п.3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підстав, передбачених законодавством України. Як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячі будинки сімейного типу, спеціальні заклади для престарілих, інвалідів, ветеранів.

Крім того, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 та його представником не доведено факт постійного проживання з ОСОБА_2 і ведення з ним спільного господарства, оскільки позивачем не надано жодного документального підтвердження обставин, а саме постійного спільного проживання, ведення спільного господарства, бюджету та побуту.

Надання до суду розрахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги за квартиру АДРЕСА_1, не підтверджує факт сплати особисто позивачем зазначених рахунків. Представник позивача зазначив, що дані рахунки оплачував позивач, про що свідчить його підпис на квитанціях, однак зазначене ствердження суд бере під сумнів, оскільки підпис позивача стоїть не у встановленому порядком місці для підпису, та всі підписи на квитанціях виконані чорним чорнилом, хоча майже всі квитанції заповнені синім чорнилом. ( а.с.28-66).

Крім того, за своїм змістом стаття 65 Житлового кодексу Української РСР регулює питання щодо набуття права користування жилим приміщенням, визначаючи, що відповідне право особа набуває лише при дотриманні встановленого порядку вселення в житло. Зокрема, у вищезазначеній статті передбачено, що наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Проте позивачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що за життя його дідом ОСОБА_2 вчинялись будь-які дії, спрямовані на вселення ОСОБА_1 до спірної квартири. Зокрема, з відповідними заявами до ЖЕК № 317 КП «Дирекція», ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не звертались.

Згідно відповіді КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м.Києва від 15.05.2014 року встановлено, що працівниками ЖЕК № 317 ніяких актів про фактичне проживання у вищезазначеній квартирі ОСОБА_1 без реєстрації не складалось, оскільки працівники ЖЕК 10.04.2014 року склали акт про опечатану квартиру у зв'язку зі смертю власника, а 16.04.2014 року опечатку квартири зірвано та змінено замок, про що складено відповідний акт. До ЖЕК № 317 від ОСОБА_1 ніяких звернень, заяв та скарг не надходило. Нарахування за жилово-комунальні послуги з моменту отримання квартири проводились на одну особу, оскільки в квартирі була зареєстрована одна особа ( а.с.18).

Крім того, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що зустрічний позов Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру № 033086 серія Б від 27.09.2001 року виданого Мінською районною в м.Києві державною адміністрацією, право на зайняття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_2.

У квартирі за вищезазначеною адресою з моменту отримання ордеру і до моменту смерті був зареєстрований ОСОБА_2, що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної контори № 317 комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м.Києва від 16.05.2014 року ( а.с.20).

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

Спірна квартира не приватизована, отже належить до державного житлового фонду.

Відповідно до вимог статті 18 ЖК Української РСР визначено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом.

У квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 заселився без будь-яких правовстановлюючих документів, що підтверджується актами від 10.04.2014 та 16.04.2014 р., складеними та підписаними працівниками ЖЕК-317 КП «Дирекція» Деснянського району м. Києва ( а.с. 21-23). Зокрема, у даних актах зазначено, що 10.10.2014 року вхідні двері до квартири були зачинені працівниками ЖЕК-317 КП «Дирекція» на запірний пристрій та опечатані. Однак, 16.04.2014 року запірний пристрій та печатки ЖЕК були зняті невідомими особами, а на вхідні двері встановлено інший замок.

Факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі визнаний ним у первісній позовній заяві, а тому, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до вимог ст.58 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.

Згідно вимог ч.1 ст.61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст.109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною 3 статті 116 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищезазначені норми діючого законодавства України, та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не має законних прав для проживання у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягає виселенню зі спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.ст. 10, 11, 60,212-215, 218 ЦПК України, ст..58,61,64,65,109,116 ЖК Української РСР1, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: