У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В., Кожух О.А., при секретарі Марчишаку Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Карпатський горизонт» на рішення Міжгірського районного суду від 29 вересня 2014 року по справі за позовом ТОВ «Карпатський горизонт» до ОСОБА_3, треті особи Міжгірська міжрайонна виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Державна податкова інспекція в Міжгірському районі ГУ міндоходів у Закарпатській області, про відшкодування шкоди заподіяної працівником,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ТОВ «Карпатський горизонт» звернулося в суд з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 перебувала з ним у трудових відносинах з 22.05.2006 року по 02.01.2014 року, займаючи посаду головного бухгалтера ТОВ «Карпатський горизонт».

Указувало, що з її вини та внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків, на підприємство Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) накладено штрафні санкції у сумі 8933,75, у тому числі за списання витрат на соціальне страхування без підтверджуючих документів - 3922,43 грн. (а.с. 9); за актами перевірки ДПІ за порушення строків оплати податків, зборів та інших платежів - 5011,32 грн. (а.с. 11-20).

Посилаючись на дані обставини й уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 13 091,71 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 29 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Карпатський горизонт», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову.

Відповідач подала заперечення на позовну заяву в якому просить апеляцію відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін та представників третіх осіб, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, а повідомлення представників апелянта Керити М.В. та Журавльова С.Б. про причини неявки в судове засідання колегією визнані не поважними.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебувала з позивачем у трудових відносинах з 22.05.2006 року по 02.01.2014 року, займаючи посаду головного бухгалтера ТОВ «Карпатський горизонт».

Сторони визнали ту обставину, що посадової інструкції головного бухгалтера у ТОВ «Карпатський горизонт» не було.

Також встановлено, що рішенням Фонду та податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ в Міжгірському районі до ТОВ «Карпатський горизонт» неодноразово застосовувались штрафні санкції за неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності та за невчасну сплату грошових зобов'язань до бюджету .

Зокрема позивач в обґрунтування позову посилався на:

- рішення Фонду № 2 від 05.03.2013 року про перерахування до бюджету Фонду (Міжгірської міжрайонної виконавчої дирекції) 3922,43 грн., з яких 2614,95 грн. - неправильно списаних витрат на соціальне страхування без підтверджуючих документів; 1307,48 грн. застосований штраф в розмірі 50 % до цієї суми;

- податкові повідомлення-рішення ДПІ в Міжгірському районі з накладенням штрафів (разом на суму 5011,32 грн.): - від 28.02.2012 року - 170 грн. (збільшення зобов'язання по податку на додану вартість), - від 17.06.2013 р. - 98 грн. 46 коп. (за порушення граничного строку сплати податку на прибуток підприємства); - від 10.07.2013 р. по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства - 170 грн.; - від 30.08.2013 р. за порушення строку сплати податку на додану вартість - 27 грн. 50 коп.; - від 20.09.2013 р. за порушення грошового зобов'язання по збору за провадження торговельної діяльності (ресторанного господарства) - 101 грн.; - від 15.10.2013 р. за порушення граничного строку сплати земельного податку в сумі 364 грн. 36 коп.; - від 21.12.2013 р. збільшено грошове зобов'язання зі сплати на податок на додану вартість у сумі 1020 грн.; - від 28.01.2014 р., від 18.02.2014 р., від 22.04.2014 р. за аналогічне вказане порушення податкового законодавства в сумі по 1020 грн. за кожним повідомленням-рішенням.

Після направлення ДПІ в Міжгірському районі до суду податкових повідомлень-рішень, прийнятих до ТОВ «Карпатський горизонт» протягом 2006-20014 років, позивач збільшив позовні вимоги й остаточно просив стягнути з відповідача 13 091,71 грн.

У силу ч.3 ст. 233 КЗпП України позивач, звернувшись із позовом 25.06.2014 року, пропустив річний строк для звернення до суду за рішенням Фонду від 05.03.2013 року, а також повідомленнями-рішеннями ДПІ за період з 16.10.2006 року за хронологією до 17.06.2013 року (т. 1 а.с. 150 - т. 2 а.с. 35 ).

Суд не може брати до уваги доводи новопризначеного (новообраного) керівника підприємства, установи, організації про те, що він (Журавлов С.Б.) дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (31.10.2013 року), оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника (абз. 4 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені статтею 130 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ст. 132 КЗпП України).

У відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям (ст. 133 КЗпП України).

ТОВ «Карпатський горизонт» не навів підстав для повної матеріальної відповідальності працівника, тому відповідальність ОСОБА_3 за умови встановлення, що шкода заподіяна товариству її винними протиправними діями (бездіяльністю), обмежується її середнім місячним заробітком.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Отже, обов'язок доказування порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків, обсягу завданої шкоди та наявності у їх діях вини, пов'язаної із заподіяною шкодою, законодавством покладено саме на роботодавця, тобто, в даному випадку на ТОВ «Карпатський горизонт».

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, фінансова звітність (суть якої визначено розділом 4 Закону України № 996-XIV) та податкова звітність (поняття якої визначено главою 2 Податкового кодексу України) є окремими видами звітності.

Посилання ТОВ «Карпатський горизонт» на ч. 7 ст. 8 Закону України № 996-XIV (щодо обов'язку головного бухгалтера подавати у встановлені строки фінансову звітність) є необґрунтованим, оскільки така норма не встановлює обов'язку відповідача здійснювати нарахування та/або сплату податкового зобов'язання, своєчасно подавати податкову звітність.

У порушення наведених норм позивач не довів, що на відповідача покладено трудовий обов'язок своєчасного подання саме податкової звітності чи сплати податків товариства, обставин внаслідок яких порушувалося податкове законодавство, не довів наявність підстав та умов матеріальної відповідальності ОСОБА_3 у визначеному ним розмірі, не обґрунтував розмір указаної ним шкоди, а також не надав доказів розміру середнього місячного заробітку відповідача.

За таких обстави висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: