Справа № 496/6059/13-ц
Провадження № 2/496/290/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Калінюка Р.Б.,

при секретарі - Козян Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг у розмірі 50000 гривень.

Свій позов мотивує тим, що 09.11.2012 року та 10.11.2012 року вона продала окремими частинами свій будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2, яка повністю з нею не розрахувалася та надала позивачці договір - розписку, в якій ОСОБА_2 зазначила, що має борг перед позивачкою ОСОБА_1 (на час укладення договору прізвище позивачки було Бояркіна) за купівлю будинку у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень та зобов'язується сплатити борг до 30.03.2014 року, певними частинами.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому заперечувала проти позову та просила суд залишити його без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що слід задовольнити позов в повному обсязі з огляду на таке.

Як встановлено у судовому засіданні, 09.11.2012 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_2, 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, за р.№1472 (а.с.7).

Також встановлено, що 10.11.2012 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_2, 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, за р.№1485 (а.с.8).

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, ОСОБА_4 10.11.2012 року надала ОСОБА_1 договір-розписку, в якій вона зобов'язується виплатити заборгованість у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень до 30.03.2014 року частинами, встановленими договором(а.с.6).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Аналіз вищевказаних статей ЦК України дає підстави суду зробити висновок, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини з зобов'язання, в яких позивачка ОСОБА_1 є кредитором, а відповідачка ОСОБА_2 є боржником, вказане зобов'язання було оформлено сторонами у виді договору-розписки, згідно якого боржник зобов'язувався виплатити кредитору певну суму грошей.

У порушення вимог статті 526 та ч.1 ст. 527 ЦК України відповідачка не виконала належним чином взяте на себе по договору - розписці зобов'язання.

Договір-розписка від 10.11.2012 року містить серед інших умов кінцевий строк виконання зобов'язання, а саме до 30.03.2014 року. У зв'язку з чим у відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання ОСОБА_2 по виплаті боргу підлягало виконанню у строк до 30.03.2014 року, тобто станом на час розгляду справи строк виконання зобов'язання вже сплинув. Судом встановлено, що порушення боржником ОСОБА_2 взятого на себе зобов'язання відбулося шляхом його не виконання, в розумінні статті 610 ЦК України.

Відповідачка ОСОБА_2 є таким боржником, що прострочив взяте на себе зобов'язання, так як вона не приступила до виконання зобов'язання у строк встановлений договором - розпискою.

Із аналізу статті 614 ЦК України вбачається, що умовою відповідальності особи за порушення зобов'язання є наявність її вини, при цьому особа є не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачкою ОСОБА_2 не надано суду доказів та не доведено, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Враховуючи викладені обставини суд вбачає наявність вини ОСОБА_2 по порушенню нею взятого на себе зобов'язання.

Враховуючи вищевказані обставини та норми права, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню.

На підставі вищевказаного та керуючись п.1 ч.2 ст.11, ст.509, ст.526, ч.1 ст.527, ч.1 ст.530, ст.610, ч.1 ст.612, ст.614 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на корись ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на корись ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 230 (двісті тридцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Біляївського районного

суду Одеської області Р.Б.Калінюк