Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна та визнання права власності за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

23 травня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказувало на те, що у відповідності до умов Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 26 квітня 2011 року за реєстровим номером 1645, АТ «Дельта Банк» набуло право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад) загальною площею 503,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно комунального підприємства «Мукачівське міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 2 жовтня 2012 року публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» належить на праві приватної власності 1/1 частка нежилого приміщення (торгівельний заклад) загальною площею 503,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2014 року АТ «Дельта Банк», як законному власнику вищевказаного приміщення, стало відомо, що право власності на вказане майно перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 30 вересня 2013 року, укладеного між нею, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як іпотекодавцем, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики.

Пізніше, АТ «Дельта Банк» стало відомо, що ОСОБА_2 незаконно набув право власності на вказане вище нежиле приміщення на підставі договору дарування нерухомого нежитлового приміщення від 28 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1, як Дарителем, та ОСОБА_2, як Обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 28 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 839.

Із змісту пункту 1 договору дарування, вбачається, що майно, яке безоплатно передавалося в дар, належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_1 згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №2-614/13 від 16 серпня 2013 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, яке набуло законної сили 1 вересня 2013 року).

Зазначеним рішенням від 16 серпня 2013 року визнано право власності за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Український промисловий банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 26 квітня 2011 року.

Викладене в рішенні суду від 16 серпня 2013 року не відповідає дійсності, оскільки, 26 квітня 2011 року договір про задоволення вимог іпотекодержателя було укладено між ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателем, та ТзОВ «Український промисловий банк», як іпотекодавцем, та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5. Згідно даного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, саме АТ «Дельта Банк», як іпотекодержатель, а не ОСОБА_1, набув право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 10448 від 18 квітня 2014 року вбачається, що «цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Український промисловий банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в 2013-2014 роках судом не розглядалася, № 2-614/13 в суді не зареєстрований».

Посилаючись на вказані обставини в уточнених позовних вимогах позивач просив:

- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна нежитлового приміщення, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за № 839;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 1 на користь АТ «Дельта Банк»;

- визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання по судових витратах.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року уточнені позовні вимоги Банку задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна нежитлового приміщення, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за № 839.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 1 на користь АТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь АТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3897,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову про визнання за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - відхиляючи вимогу про визнання права власності суд фактично відмовив в захисті права власності та відновленні становища АТ «Дельта Банк», яке існувало до укладення незаконних правочинів щодо нерухомого майна, яке належало банку.

Представник Банку Гошовська К.Г. підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_7, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_8, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_2, покинув зал судового засідання після оголошення ухвали суду про відмову в задоволенні його заяви про відвід судді.

Приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за № 19079708 від 17 березня 2014 року ОСОБА_3 набула право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки, укладеного між нею, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як іпотекодавцем, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики (а.с. 16-18).

Встановлено, що право власності ОСОБА_2 на вищевказане житлове приміщення набуто ним на підставі договору дарування від 28 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1, як Дарителем, та ОСОБА_2, як Обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 28 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 839.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.215 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330 ЦК України).

Згідно ст.215 ЦК України підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено наступне: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.ст. 317, 321 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

З договору Дарування від 28 вересня 2013 року вбачається, що підставою набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, є рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16.08.2013 року в справі за №2-614/13 (а.с.12-13).

Перевіряючи вказані обставини суд першої інстанції встановив, що згідно листа Мукачівського міськрайонного суду за №10448 від 18 квітня 2014 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Український промисловий банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності в 2013-2014 роках судом не розглядалася, вказаний у запиті №2-614/13 в суді не зареєстрований (а.с.54).

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 набув право власності на оспорюване нерухоме майно згідно договору дарування, тобто на підставі правочину, який передбачає безоплатну передачу майна. В подальшому від ОСОБА_2, який набув право власності на спірне нежитлове приміщення за договором дарування від ОСОБА_1, який не мав права його відчужувати, право власності перейшло до ОСОБА_9.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права йото відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановивши наявність підстав для визнання недійсним договору дарування нерухомого майна нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 839, та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» нежилого приміщення, яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суд задоволив позов в цій частині.

Рішення суду в цій частині не оскаржено.

З ухвали судді Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року вбачається, що заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначив наступне.

З п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно (правова позиція ВСУ у справі за №6-107цс12).

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду справи з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, вимога АТ «Дельта Банк» про визнання права власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверхах загальною площею 503,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, підлягає задоволенню, оскільки АТ «Дельта Банк», як іпотекодержатель, набув право власності на спірне нежиле приміщення відповідно до умов Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Український промисловий банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1645, яке згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 2 жовтня 2012 року належить на праві приватної власності Банку в 1/1 частці, який не може реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права претензій з боку ОСОБА_3, яка згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за № 19079708 від 17 березня 2014 року набула право власності на вказане вище нежитлове приміщення.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України заочне рішення суду в частині відмови в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване, позов в цій частині слід задовольнити, визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору по 672 грн. 95 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року в частині відмови в задоволені позову про визнання права власності скасувати, позов в цій частині задовольнити.

Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення (торгівельний заклад), яке розміщене на першому та другому поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору по 672 грн. 95 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: