№ 2/679/2/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року Нетішинський міський суд

Хмельницької області

в складі головуючого судді Стасюк Р.М.

при секретарі Федорчук Л.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славутської міської ради Хмельницької області, Славутського бюро технічної інвентаризації, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішень виконкомів, визнання права на 1/2 частину будинковолодіння та спонукання до дії.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що на підставі заключення Шепетівського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо обміру земель забудованого кварталу №13 у м. Славута від 15.05.1980 року, було прийнято рішення виконавчого комітету Славутської міської ради №211 від 13.06.1980 року. Відповідно до прийнятого рішення, надлишки земельної ділянки, площею 1032 кв.м. було залишено у користуванні ОСОБА_4, чим позбавлено Позивача права користування частиною земельної ділянки.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради №252б від 21.09.1989 року, із виявлених надлишків земельної ділянки будинковолодіння №65 по вул. Мануїльського (Кн. Сангушків), було вилучено земельну ділянку, площею 500 кв.м. та надано під забудову житла ОСОБА_5 при цьому його згоди, як співвласника житлового будинку та користувача земельної ділянки на її вилучення, ніхто не запитував.

Просить вищезазначені рішення скасувати.

В ході розгляду справи Позивач неодноразово подавав заяви про збільшення позовних вимог. Остаточно просив визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Славутської міської ради за № 214 від 08.07.1970 року в частині передачі ОСОБА_6 36,18 % будинковолодіння по вул. Мануїльського, 65 (Кн. Сангушків) в м. Славута Хмельницької області; скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Славутської міськради депутатів трудящих 24.07.1970 року на імя ОСОБА_6 та зареєстроване в Славутському пункті БТІ того ж числа за № 23/46; скасувати свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_1, посвідчене державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 18.07.1974 року за реєстровим № 2613; визнати недійсним договір купівлі-продажу 63,82 % дерев'яного будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку по вул. Мануїльського, 65 (Кн. Сангушків) в м. Славута Хмельницької області, що був укладений 09.07.1974 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_4; визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Славутської міської ради за № 211 від 13.06.1980 року в частині затвердження заключення Шепетівського міськрайонного бюро технічної інвентаризації від 15.05.1980 року щодо залишення надлишків земельної ділянки, площею 1032 кв. м у користуванні ОСОБА_4; визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Славутської міської ради за № 252 б від 21.09.1989 року в частині вилучення 500 кв. м виявлених надлишків земельної ділянки будинковолодіння № 65 по вулиці Мануїльського ( Кн. Сангушків) в м. Славута з передачею ОСОБА_5 під забудову житла; визнати за мною право на 1/2 частину будинковолодіння, виділити із складу будинковолодіння № 65 по вулиці Мануїльського (Кн. Сангушків) в м. Славута та зареєструвати ці будинки, як самостійні з отриманням окремих технічних паспортів; зобов'язати виконавчий комітет Славутської міської ради провести розподіл спірної земельної ділянки № 65 по вулиці Мануїльського (Кн. Сангушків) в м. Славута згідно встановлених часток будинковолодіння з виділенням їх у натурі.

В судовому засіданні Позивач та його представник адвокат ОСОБА_9 позов з врахуванням заяв про збільшення підтримали, просили його задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача Славутської міської ради, при прийнятті рішення покладалась на думку суду. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача Славутського БТІ проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи Славутської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволені позовних вимог відмовити повністю з підстав викладених у запереченнях, що містяться у матеріалах справи. Вважають, що Позивачем пропущено строк позовної давності, а також визначені ОСОБА_1 позовні вимоги не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи, наданої на огляд Славутським БТІ, технічних документів, наданих на огляд суд сторонами та Славутським БТІ, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому судом у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, сторони попереджувались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів, яким сторони скористалися.

Так, судом встановлено, що 20.01.1947 року ОСОБА_8 згідно договору-купівлі продажу придбав у ОСОБА_11 будинковолодіння, яке складалося з 1/2 жилого дерев'яного будинку і прибудови всього площею 168 кв. м і сараю в м. Славута по вул. Мануїльського, 71 і розташованому на земельній ділянці площею 2760 кв.м.

Згідно заяви ОСОБА_8 від 22.08.1950 року, яка наявна в інвентарній справі № 734, останній просив зареєструвати за ним частину вказаного вище будинковолодіння, яка складає 50 %, долучивши до неї зазначений вище договір купівлі-продажу.

Згідно листа Славутського БТІ №1023 від 12.07.2010 року вбачається, що нумерація будинковолодіння №65 по вул. Кн.Сангушків (Мануїльського) в м. Славута не змінювалась з дня першої інвентаризації, яка проводилась 20.04.1970 року. З 1970 року всі матеріали підшивались в одну справу, а в попередні роки інвентаризація не проводилась.

09 липня 1974 року ОСОБА_4, згідно договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_8 63,82% одноповерхового дерев'яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку в місті Славута, по вул. Мануїльського, 65. Згідно п.1 Договору купівлі-продажу загальна житлова площа придбаної ОСОБА_4 частини житлового будинку становить 108,7 квадратних метрів.

Зазначений договір купівлі-продажу 15 липня 1974 року був зареєстрований в Шепетівському міжміському БТІ за №1/67.

18 липня 1974 року ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину став співвласником іншої частини житлового будинку, а саме 36,18 % житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку. Дане свідоцтво було зареєстровано в Шепетівському міжміському БТІ за №1/67.

Згідно Заключення про реєстрацію (перереєстрацію) документів на право користування земельною ділянкою по вул. Мануїльського від 15 травня 1980 року розмір земельної ділянки за фактичним користуванням становив 1942 кв.м. (а.с.9 Обміру земель будівельного квартала №13 м. Славута). У відповідності до вказаного Заключення, раніше зареєстрований розмір земельної ділянки становив 910 кв.м.

13 червня 1980 року рішенням виконкому Славутської міської ради № 211 від «Про результати обміру земель забудови кварталу № 13» визначено, що розмір земельної ділянки по вулиці Мануїльського (Кн. Сангушків), 65 по фактичному використанню становив 1942 кв.м., раніш зареєстрований розмір ділянки становив 910 кв.м. Було здійснено перереєстрацію земельної ділянки розміром 910 кв.м., а виявлені надлишки в розмірі 1032 кв.м. залишено в користуванні ОСОБА_4 до виникнення потреби в його використанні.

21 вересня 1989 року рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради № 252 «б» «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» виділено 500 кв.м земельної ділянки для ОСОБА_3.. Згідно заяви ОСОБА_3 від 15.09.1989 року останній просив дозволу на побудову будинку по вулиці Мануїльського 65 за рахунок надлишків земельної ділянки батька. Таким чином, із надлишків земельної ділянки, якою користувався ОСОБА_4 було виділено 500 кв.м. ОСОБА_3

Відповідно до п. «и» ст. 15 Закону УРСР «Про міську, районну в місті Раду депутатів трудящих Української РСР» в галузі будівництва, планування, забудови, землекористування і водокористування міська Рада депутатів трудящих відає усіма землями в межах міської смуги; надає і вилучає земельні ділянки та вирішує земельні спори у випадках і порядку, встановленому законодавством СРСР і законодавством Української РСР; здійснює державний контроль за використанням земель.

Відповідно до ст.4 ЗК УРСР (1970 р.) вся земля в Українській РСР входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається з: 1) земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей; 2) земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; 4) земель державного лісового фонду; 5) земель державного водного фонду; 6) земель державного запасу.

Відповідно до ст.15 ЗК УРСР (1970р.) земля надається в безстрокове або тимчасове користування.

Відповідно до ч.3 ст.38 ЗК УРСР (1970 р.) вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб провадиться виконкомами міських (селищних) Рад депутатів трудящих - з земель населених пунктів (крім земель, закріплених за колгоспами, радгоспами і іншими сільськогосподарськими підприємствами, організаціями і установами в безстрокове користування) незалежно від розміру земельних ділянок у відповідності з генеральним планом забудови населених пунктів.

У відповідності до ст. 90 вказаного Кодексу, при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходила у користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищували діючі, за новим власником будинку могла бути закріплена у користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 Кодексу.

Відповідно до ст.88 ЗК УРСР (1970 р.) розміри земельних ділянок для об'єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад депутатів трудящих у відповідності з будівельними нормами і правилами.

В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад депутатів трудящих можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім'ї.

Розміри земельних ділянок для будівництва жилих будинків житлово-будівельних колективів і спарених будинків громадян встановлюються Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до п.4 ст.87 ЗК УРСР (1970 р.) вільні від забудови землі можуть відводитися виконавчими комітетами міських Рад депутатів трудящих в тимчасове користування підприємствам, установам, кооперативним і громадським організаціям, а також громадянам для використання під городи, пасовища та сінокоси.

Враховуючи вищевикладене та те, що надлишки площі в розмірі 1032 кв.м. не відносились до загальної площі будинковолодіння по вул. Мануїльського (Кн. Сангушків), 65, суд, вважає, що права ОСОБА_1 як співвласника будинковолодіння ніяким чином не порушено.

Таким чином, позовні вимоги про визнати нечинним та скасувати рішень виконавчого комітету Славутської міської ради за № 211 від 13.06.1980 року та № 252 б від 21.09.1989 року задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 91 ЗК УРСР (1970р.) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Відповідно до п. 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (додаток №1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського тину Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року) свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння) які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунальні господарства на підставі рішень виконкомів були правовстановлюючими документами на підставі яких здійснювалась реєстрація будинків і домоволодінь.

Заяви ОСОБА_8, не є правовстановлюючими документами на підставі яких здійснювалась реєстрація права власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року, ОСОБА_8 продавав нерухоме майно, яке належало йому на підставі ОСОБА_12 про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Славутської міської ради депутатів трудящих 24 липня 1970 року, зареєстрованого в Славутському пункті БТІ того ж числа за 23/46.

ОСОБА_12 про право особистої власності на жилий будинок, виданого для ОСОБА_8 вбачається, що останній мав у власності 63.82 % спірного житлового будинку.

За таких обставин, вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року є безпідставною.

Відповідно до зведеного оціночного акту по будинковолодінню по вул. Мануїльського 59, станом на 22.08.1951 року дійсна вартість всього будинковолодіння становила 25797 крб., тоді як частина будинку ОСОБА_8 коштувала 18099 крб., а частина яка належала міській раді 7698 крб. У відсотковому значені вартість частини будинковолодіння ОСОБА_8 становила 70,15%, а міської ради 29,85% відповідно.

Дане співвідношення узгоджується з поверховим планом будинковолодіння по вул. Мануїльського 59, станом на 16.07.1951 року. З якого вбачається, що частина яка належала ОСОБА_8 значно більша від частини належної міській раді.

Разом з тим, така ж копія поверхового плану станом на 12.06.1974 року вказує на деяке збільшення частини будинковолодіння належного ОСОБА_6

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Славутської міської ради за № 214 від 08.07.1970 року; скасування свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Славутської міськради депутатів трудящих 24.07.1970 року на імя ОСОБА_6 та зареєстроване в Славутському пункті БТІ того ж числа за № 23/46, а також скасування свідоцтва про право на спадщину на імя ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Також слід відмовити в задоволенні позовних вимог про визнати за Позивачем права на 1/2 частину будинковолодіння, виділення із складу будинковолодіння № 65 по вулиці Мануїльського (Кн. Сангушків) в м. Славута та реєстрації цих будинків, як самостійні з отриманням окремих технічних паспортів та зобов'язання виконавчого комітету Славутської міської ради провести розподіл спірної земельної ділянки № 65 по вулиці Мануїльського (Кн. Сангушків) в м. Славута згідно встановлених часток будинковолодіння з виділенням їх у натурі. Так як такі вимоги заявлено безпідставно.

Представником третьої особи ОСОБА_2 було заявлено про застосування строку позовної давності , так як позивач знав, або міг знати про ніби то порушене своє право ще в 1974 році.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначається про наступне: «Вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання.

Суди, інколи відмовляючи в задоволенні позову по суті, додатково підставою для відмови в задоволенні позову зазначають сплив строку позовної давності, що є неправильним.

Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Враховуючи вищевикладене підстав для застосування строку позовної давності немає.

Долю судових витрат слід визначити відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 38, 87, 88, 90, 91 Земельного Кодексу УРСР (1970 р.), ст.ст. 3, 10, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через даний місцевий суд.

Суддя Стасюк Р.М.