Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звертаючись до суду, просили стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 47959,10 грн., судовий збір у розмірі 479,60 грн., а всього 48438,70 грн.; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_2 700,00 грн., сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, судовий збір в розмірі 114,70 грн., а всього 5114,70 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, судовий збір у розмірі 114,70 грн., а всього 5114, 70 грн., що є предметом позову.

23 червня 2014 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд «стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 49490,00 грн., судовий збір у розмірі 494,00 грн., 2152,50 грн. сплачені за проведення судової авто товарознавчої експертизи, а всього 52137,40 грн.; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_2 700,00 грн., сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження, судовий збір у розмірі 229,40 грн., а всього 929,40 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5388,81 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, судовий збір в розмірі 168,60 грн., а всього 10557,41 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, судовий збір у розмірі 114,70 грн., а всього 5114, 70 грн.». (а.с.227-229)

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що 12 квітня 2013 року мала місце дорожньо-транспортна за участю автомобіля «Фольцваген», держаний формений знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, автомобіля «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала позивач ОСОБА_2, який здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керувала ОСОБА_7, за наслідками цієї пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Для визначення розміру заподіяних збитків позивач звернулась до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8, яким надано Висновок №698 експертного дослідження від 18 квітня 2013 року, яким встановлено, що матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 47959,10 грн.. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», позивач ОСОБА_2, діючи від імені власника автомобіля позивача ОСОБА_1, звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія безпідставно відмовила у виплаті страхового відшкодування, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. В межах даного спору, позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на свою користь 700,00 грн., сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження, а також відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_3, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 5000,00 грн., що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, пояснив, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Міцубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 12 квітня 2013 року в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Міцубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, яким керувала позивач ОСОБА_2 Особою винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2013 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-гарант». Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, а його власнику цим була спричинена матеріальна шкода, розмір завданої шкоди визначено на підставі Висновку №698 експертного дослідження від 18 квітня 2013 р. та становить 47 959 грн. 10 коп., при цьому фактичний розмір заподіяних збитків підтверджується Висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи за №2959/14-54 від 20 травня 2014 року, який надано судовим експертом Київського науково-дослідного інститут судових експертиз ОСОБА_10, яким встановлено, що розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 54878,81 грн. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає, що у відповідності до ст.ст.22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «Страхова компанія «Альфа-гарант» має сплатити особам, які зазнали матеріальної шкоди від винних дій ОСОБА_3, страхове відшкодування у розмірі, що не перевищує 50 000 грн., однак страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду, тому виходячи з предмету спору позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати за рахунок відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа-гарант» страхове відшкодування у розмірі 49490,00 грн. та компенсувати витрати в розмірі 2152,50 грн., які сплачено за проведення судової автотоварознавчої експертизи, також стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 5388,81 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яка полягає у тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач не має можливості в повній мірі розпоряджатись належним йому на праві приватної власності автомобілем, використовувати його в повсякденному житті, на даний час вимушений вишукувати фінансові можливості для проведення відновлюваного ремонту автомобіля, що призвело до постійних хвилювань, значної психоемоційної напруги.

Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» Ханін О.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи. (а.с.89-92)

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12, в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.55-57)

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9, представника відповідача Ханіна О.В., представника відповідача ОСОБА_12, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія №АС/0405896, зі строком дії - з 07 лютого 2013 року по 06 лютого 2014 року. (а.с. 94)

Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави. (а.с.7)

Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: «ОСОБА_3, 12 квітня 2013 року об 11.00 годині, керуючи автомобілем «Фольцваген» д/н НОМЕР_1 по проспекту Ватутіна, 56 в м.Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_7, що призвело до пошкодження автомобілів і завдано матеріальних збитків.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, власником автомобіля «Міцубісі», державний номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_1. (а.с.6)

Згідно Висновку №698 експертного дослідження, який складено 18 квітня 2013 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику Mitsubishi Lancer 1.5 держномер НОМЕР_2 в результаті пошкодження при ДТП складає 47959,10 грн. (а.с.8-20)

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

12 квітня 2013 року ОСОБА_2 письмово повідомила Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про настання страхового випадку, який мав місце 12 квітня 2013 року в місті Києві за участю страхувальника ОСОБА_3, який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав чинний Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія №АС/0405896.

29 травня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 12 квітня 2013 року в місті Києві за участю страхувальника ОСОБА_3, який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав чинний Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія №АС/0405896. (а.с.133)

Відповідно до п.36.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. (п.36.7 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону № 3045-VI 17.02.2011)

10 липня 2013 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» направило на адресу ОСОБА_2 письмове повідомлення про прийняте страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що страховиком проведено розслідування події, що мала ознаки страхового випадку, за результатами розслідування були виявлені факти численних пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_2, що були утворені значно раніше й відносилися до попередніх дорожньо-транспортних пригод, а саме: 29 вересня 2010 року в м. Бровари Київської області, 05 жовтня 2011 року на території Оболонського району міста Києва та 16 березня 2013 року на території Солом'янського району міста Києва, які відбувались за участю водія ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ці події визнанні страховими випадками та проведено виплату страхового відшкодування, крім того станом на 12 червня 2013 року транспортний засіб ОСОБА_2 відремонтовано, що створює перешкоди страховику для встановлення фактичних витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в свою чергу звернення страховика до власника транспортного засобу ОСОБА_1 з вимогою надати транспортний засіб для огляду, залишились без належного реагування та виконання останнього, що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування».

У відповідності до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, як зазначено в п. 33.1.1. ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з важних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно з вимогами п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування може бути невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Тобто, відмова у виплаті страхового відшкодування потерпілому може мати місце лише в разі невиконання ним або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, і при умові, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, страхова подія (ДТП) мала місце 12 квітня 2013 року за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, тому факт, причину та обставини дорожньо-транспортної пригоди, в якій був ушкоджений транспортний засіб транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_2, є доведеним та таким, що не потребує доказуванню в силу положень ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому, суд враховує позицію відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», як страхувальника, яке визнало цю подію страховим випадком, однак висунуло свої заперечення щодо розміру заподіяної шкоди, яка підлягала виплаті власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, однак в силу незалежних від страхувальника причин розмір заподіяних збитків не був узгоджений з потерпілою стороною, оскільки власник транспортного засобу ОСОБА_1 ухилився від проведення огляду транспортного засобу та до прийняття рішення страховиком, без його згоди, провів відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що слугувало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування».

Обґрунтовуючи підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» посилається на обставини, які встановлені у Постанові про закриття кримінального провадження від 24 липня 2013 року, яка винесена старшим слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13, за результатами розгляду звернення директора з продажів ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» ОСОБА_14 щодо можливих шахрайських дій з боку ОСОБА_2, а саме, під час досудового розслідування було встановлено, що фактичний відновлювальний ремонт транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, був здійсненний СПД - ФО ОСОБА_15, вартість проведеного ремонту склала 8000,00 грн., також встановлено, що ОСОБА_2 шляхом створення істотних перешкод у встановлені істинного розміру завданих їй матеріальних збитків та надання недостовірних даних щодо фактичного обсягу пошкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12 квітня 2013 року, намагалась отримати страхове відшкодування в розмірі, що суттєво перебільшує завдані збитки (а.с.142-144), на час розгляду даної справи постанова є чинною, доказів про оскарження постанови у встановленому порядку позивачем ОСОБА_2 суду надано не було.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 57 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, в межах даного спору позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діяла як представник ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16.122011 року (а.с.103), не доведено факт належного виконання, як потерпілою у ДТП особою, своїх обов'язків, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомість, наявні в матеріалах справи докази повністю спростовують виконання позивачем ОСОБА_2 вимог Закону, при цьому процесуальним правом надати докази, які спростовують позицію страховика, яким виступає Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», щодо обставин та встановлених фактів, які слугували підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в якій зазначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Оцінюючи наведені позивачем ОСОБА_1 докази на підтвердження розміру заподіяних збитків, суд враховує, що наряд -замовлення №к60-13 від 22 травня 2013 року на суму 8160,00 грн. та рахунок №к10 від 17 квітня 2013 року на суму 67164,62 грн., який складено ФОП ОСОБА_15, не можуть слугувати належним доказом проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, оскільки позивачем не долучено доказів про їх оплату, а виходячи з рахунку-фактури неможливо визначити об'єм робіт, проведених саме з пошкодженнями, отриманими транспортним засобом в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи за №2959/14-54 від 20 травня 2014 року, який надано судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10, розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 54878,81 грн., без урахування втрати товарної вартості, яка експертом не розраховувалась, оскільки КТЗ має сліди попередніх відновлювальних робіт. (а.с.207-211)

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 Цивільного процесуального кодексу України).

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10, підтримав наданий ним висновок за результатами проведеної судової авто товарознавчої експертизи за №2959/14-54 від 20 травня 2014 року, роз'яснив та підтвердив відповіді, надані у заключній частині висновку, а також надав вичерпні відповіді на питання, поставлені в судовому засіданні сторонами у справі, при цьому наголосив, що судова експертиза проводилась на підставі наявних у матеріалах справи доказів, в тому числі з урахуванням Висновку №698 експертного дослідження від 18 квітня 2013 року, який надано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, огляд транспортного засобу, який був предметом дослідження, експертом не проводився, оскільки на момент проведення експертного дослідження проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вартість майнової шкоди, яка складає 54878,81 грн. визначена позивачем ОСОБА_1 без урахуванням положень ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якими передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а здійснення позивачем ОСОБА_1 ремонту пошкодженого автомобіля не дозволяє провести його огляд страховиком - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант», що призводить до неможливості страховика встановити обсяг заподіяних збитків та визначити розмір заподіяної шкоди.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про виплату страхового відшкодування в розмірі 49490,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в межах даного спору позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали спростувати обставин та встановлені факти, які слугували підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, в той же час не дотримання потерпілою особою вимог п. 37.1.3, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування», є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 пред'явлених до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, яка визначена в розмірі 5388,81 грн., оскільки ці вимоги є похідними та залежать від доведення обставин для отримання позивачем відшкодування заподіяних збитків за рахунок страховика, в той же час вирішення питання про покладання відповідальності за заподіяну шкоду безпосередньо на особу, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є окремими предметом доказування, та виходить за межі заявлених позовних вимог.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 про відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_3 витрат понесених на оплату послуг спеціаліста за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 700,00 грн., враховуючи той факт, що суд не бере за основу як доказ для визначення розміру заподіяного матеріального збитку, який завдано власнику автомобіля, Висновок №698 експертного дослідження, який складено 18 квітня 2013 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, в той же час виходячи з долучених до позову документів, відсутні докази, які підтверджують проведення оплати за послуги спеціаліста безпосередньо позивачем ОСОБА_2, оскільки відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №4 від 18 квітня 2013 року платником послуг зазначено ОСОБА_16 (а.с.7-а)

Відповідно до вимог частини другої, четвертої та п'ятої ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об'єктом зобов'язання є відшкодування, яке заподіював зобов'язаний надати потерпілому. Зміст зобов'язання становлять право потерпілого і обов'язок заподіювача. Цим обов'язком є вчинення дій, за допомогою яких фізичне та психічне (душевне) благополуччя було б поновлено, право потерпілого - отримати таке відшкодування.

Обов'язок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до них належать: наявність моральної шкоди; неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена; вина заподіювача.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст..23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням обставин, які наведені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ОСОБА_3, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка оцінена у розмірі по 5000,00 грн. на кожного позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами, які мають підтвердити заподіяння позивачам моральної шкоди, також відсутні відомості, що позивачам відмовлено у виплаті моральної шкоди страховиком у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які включаються сплачений позивачами судовий збір за подання позову до суду та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 23, 979, 988, ст.1167, 1194 Цивільного кодексу України, ст.25 Закону України «Про страхування», ст.ст.1, 9, 22, 33, 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 58, 61, 66, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я