Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

У відповідності до положень частини першої та другої статі 110 Цивільного процесуального кодексу України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових відносин, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як роз'яснено у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначила адресу проживання - АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва.

Однак, згідно даних паспорта громадянина України, який в ксерокопії долучено до матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до юрисдикції Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, при цьому доказів, які мали підтвердити фактичне місце проживання позивача за адресою, вказаною у позовній заяві, до матеріалів позовної заяви не долучено.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до юрисдикції Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки як позивач, так і відповідач не зареєстровані та не мають постійного місця перебування в межах Дніпровського району міста Києва.

Підстави для розгляду справи за місцезнаходженням позивача, з урахуванням положень ч. 1 та ч.2 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні, оскільки позивачем не надано докази, які мали підтвердити місце проживання (місце реєстрації) за адресою, вказаною у позовній заяві, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу для подальшого звернення до належного суду.

Відповідно до положень п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене, суддя, повертаючи позовну заяву позивачу, вирішує питання про повернення позивачу судового збору, який сплачено при зверненні з даним позовом до суду, що документально підтверджується оригіналом платіжного документу.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», п.4 ч.3 ст.121, ст.ст. 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини повернути позивачу, для подання позову до належного суду.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., який сплачено на підставі квитанції №12722294 від 29 жовтня 2014 року на рахунок №0005 МФО №820019, відкритий в ГУ ДКСУ у м. Києві, отримувач УДКС України в Дніпровському районі м. Києва.

Роз'яснити позивачу його право звернутись з цим позовом до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, в порядку передбаченому ч.1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 та ч.3 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я