У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів -Бисаги Т.Ю., Дроботі В.В.,

при секретарі : Чучка Н.В.,

за участю : позивача-ОСОБА_2,

відповідача-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, третя особа: ОСОБА_1, про встановлення права власності на приміщення та земельну ділянку, виключення з опису та звільнення з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 15.07.1986 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Виноградівського районного суду від 14.09. 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн., щомісячно і до досягнення дочкою повноліття. Рішенням Виноградівсько районного суду від 02.12.2009 року між сторонами було розподілено набуте під час шлюбу майно: торговий комплекс по АДРЕСА_1, як об"єкт спільної сумісної власності. Цим же рішенням позивачу було виділено в натурі наступні приміщення торгового комплексу: торговий зал-52.1 кв.м; два склади - №2 розміром 29.3 кв.м та №5 розміром 22.4 кв.м; торговий зал №3 розміром 16.5 кв.м. Також розподілено земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 під торговим центром в рівних долях. На день звернення до суду з позовом приміщення торгового комплексу залишається зареєстрованим за відповідачем. На себе свою частку зареєструвати позивачка не може по тій причині, що не було встановлено часту у спільному майні подружжя. В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що на торговий комплекс та земельну ділянку накладено арешт, у зв"язку з чим позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на ? частину торгового комплексу, який розташований в АДРЕСА_1 та право власності на ? частину земельної ділянки несільськогосподарського призначення, загальною площею 1181 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування торгового комплексу, а також виключити з опису та звільнити з-під арешту вказану частку її майна (а.с.61).

Судом до участі в справі в якості третіх осіб залучено: відділ ДВС Виноградівського РУЮ та ОСОБА_1 Згідно письмових заперечень останньої, відповідач по справі ОСОБА_3 має перед нею заборгованість по сплаті аліментів, яка складає більше 30000 грн. і саме за її заявою державним виконавцем було накладено арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 ( в межах виконавчого провадження №28800934). Вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає, що вказаний позов поданий з метою уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_3 і з цих підстав просила суд відмовити у задоволенні позову (а.с.50).

Рішенням Виноградівського районного суду від 02.07.2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину торгового комплексу, який розташований в АДРЕСА_1, а також право власності на ? частину земельної ділянки несільськогосподарського призначення, загальною площею 1181 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування торгового комплексу; виключено з опису та звільнено з-під арешту 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої вважає рішення не справедливим, не обґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому, як на довід апеляційної скарги посилається на пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду, оскільки рішення суду про виділ позивачці в натурі спірного майна було ухвалено Виноградівським районним судом 02.12.2009 року і саме з цього часу почав спливати 3-річний строк позовної давності, тобто такий, як на її думку, закінчився 02.12.2012 року. З цих підстав просила рішення місцевого суду від 02.07.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з"явилася, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялася, що не перешкоджає суду на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в її відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача і відповідача, які доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнали, просили їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали даної справи та архівної справи № 2-1246/2009, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.60, 70 ч.1 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. А отже, їй, позивачеві належить на праві власності вищезгадані 1/2 частина торгового приміщення та 1/2 частина земельної ділянки.

Це випливає також із заочного рішення Виноградівського районного суду від 02.12.2009 року про розподіл нерухомого майна ( торгового комплексу та земельної ділянки) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( архівна цивільна справа №2-1246/2009 а.с.30-31).

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав за позивачем право власності на 1/2 чистину спірного нерухомого майна.

Щодо пропуску строку позовної давності, то з цього питання колегія констатує наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

ОСОБА_1 не є стороною у справі, а від так, вона не може заявляти клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 02 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :