У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, відшкодування збитків і моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним в частині сплати комісійної винагороди в іноземній валюті, зарахування коштів на поточний рахунок, який обгрунтувала тим, що підпункт 1.3.3 кредитного договору №ВL2899, укладеного 31 березня 2008 року між нею та ВАТ «Універсал Банк» (з 8 липня 2009 року змінено назву на ПАТ «Універсал Банк), щодо сплати комісії за надання кредиту у розмірі 0,99% від суми 46711,49 доларів США, не відповідає нормам Цивільного Кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», положенням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.

Посилаючись на те, що п. 1.3.3. включено до Кредитного договору з порушенням банківського законодавства, в уточнених позовних вимогах ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просив визнати недійсним підпункт 1.3.3. Кредитного договору №BL2899 від 31 березня 2008 року з моменту укладення договору, визнати незаконним стягнення ВАТ «Універсал Банк» 31 березня 2008 року комісійної винагороди в сумі 462,44 долари США по внутрібанківському розрахунковому документу 041ZAСТО809100117 з поточного рахунку №4489 ОСОБА_1, стягнути з ПАТ «Універсал Банк» збитки в розмірі 2991,29 доларів США на користь ОСОБА_1 та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і 107,30 грн. витрат на оплату судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ Універсал Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та відшкодування збитків і моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - без отримання індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти відповідач не мав права на здійснення такої валютної операції, як отримання передбаченої пунктом 1.3.3. кредитного договору комісії в доларах США.

ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 - представника позивачки, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір від №BL2899 від 31 березня 2008 року між позивачкою та ПАТ «Універсал Банк» було укладено з дотриманням діючого законодавства, судом не встановлено порушень з боку відповідача при укладенні кредитного договору вимог, зазначених в ст. 203 ЦК України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину.

При цьому позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що п. 1.3.3. включено до кредитного договору з порушенням вимог закону.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення ПАТ «Універсал Банк» в момент укладення кредитного договору норм Цивільного Кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, спростовуються наступним.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (з 8 липня 2009 року змінено назву на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ВL2899, згідно п. 1.1. якого Банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в сумі 127 800 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Пунктом 1.2.1 зазначено, що фактичне надання кредитних коштів має бути здійснене протягом 5 календарних днів, починаючи з дня підписання обома сторонами цього договору та графіку погашення кредиту, викладеного в Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно п. 1.2.2. позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 1 березня 2028 року.

В п. 1.3.3. кредитного договору зазначається, що позичальник згідно з умовами цього Договору сплачує Банку винагороду за надання кредиту у розмірі 0,99% від суми 46711,49 доларів США. Зазначена винагорода має бути сплачена позичальником:

А) не пізніше дати фактичного надання кредиту;

Б) у валюті кредиту;

В) винагорода має бути сплачена шляхом договірного списання Банком коштів з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку, у валюті та сумі такої винагороди Банку за цим Договором. При цьому позичальник доручає Банку здійснювати таке договірне списання коштів згідно з умовами цього договору та зобов'язується забезпечити не пізніше дати фактичного надання кредиту наявність грошових коштів на поточному рахунку позичальника у Банку у валюті та сумі, достатніх для сплати такої винагороди.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Однак пункт 1.3.3. кредитного договору погоджений сторонами до укладення договору і схвалений ними за вільним волевиявленням, що підтверджується підписами сторін у кредитному договорі.

Відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

На момент укладення кредитного договору ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній із 13 січня 2006 року) не передбачала заборони кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні вказаного Закону. В свою чергу споживач звільнявся від сплати кредитодавцю будь-яких зборів, відсотків або інших вартісних елементів кредиту, що не були зазначені у договорі.

Доводи апелянта щодо ненадання їй інформації, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», спростовуються п. 7.4 Кредитного договору, згідно якого позичальник підтверджує, що до укладання ним цього він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладання кредитного договору ПАТ «Універсал Банк» мало відповідний дозвіл та ліцензію Національного банку України.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, ОСОБА_1 не було надано жодних доказів на підтвердження підстав для визнання п. 1.3.3. кредитного договору недійсним, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апелянта щодо сплати комісії в іноземній валюті за надання кредиту є безпідставними та не тягнуть за собою таких наслідків як визнання п. 1.3.3. кредитного договору недійсним.

Решта позовних вимог є похідними від вимоги про визнання підпункту 1.3.3. кредитного договору недійсним, яка не підлягає задоволенню і, тому в задоволенні таких слід відмовити.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в уточненому позові ОСОБА_1 про визнання недійсним підпункту 3.1.1 Кредитного договору №BL2899 від 31 березня 2008 року з моменту укладення договору, визнання незаконним стягнення ВАТ «Універсал Банк» 31 березня 2008 року комісійної винагороди в сумі 462,44 доларі США по внутрібанківському розрахунковому документу 041ZAСТО809100117 з поточного рахунку №4489 ОСОБА_1, стягнення з ПАТ «Універсал Банк» збитків в розмірі 2991,29 доларів США на користь ОСОБА_1 та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за недоведеністю заявлених вимог.

На підставі викладеного та ст. 398 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: