Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, третя особа: ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, померлого 29.10.2010 року.

В обґрунтування позову вказує, що 29 жовтня 2010 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: вулиця Першотравнева, будинок №6 в селищі Шевченкове Шевченківського району Харківської області. З невідомих причин документи на житловий будинок, оформлені не були, про що позивач дізналася лише після смерті чоловіка в звязку з чим ноторіальна контора відмовилв їй в видачі свідоцтва на спадщину.

Для оформлення своїх спадкових прав на зазначений житловий будинок позивач по справі змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач по справі ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву, в якій вказує, що через напружений робочий графік прибути до суду не має можливості, з уточненою позовною заявою ознайомлена, повністю визнає та не заперечує проти її задоволення (а.с.42).

Третя особа по справі ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву, в якій вказує, що не заперечує проти задоволення уточненої заяви ОСОБА_1 та просить розглянути справу без її участі (а.с.43).

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача за довіреністю, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29 жовтня 2010 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 284346, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області 02.11.2010 року (а.с.14).

ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЯР № 840174 (а.с.7) та батьком ОСОБА_2 згідно копії свідоцтва про народження серії І-УР № 229072 та свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 026822 (а.с.10) та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV-УР № 2358113 та свідоцтва про одруження серії ІІ-ВЛ № 447763 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: вулиця Першотравнева, будинок №6 в селищі Шевченкове Шевченківського району Харківської області.

Вказаний житловий будинок по вулиці Першотравневій, 6 в селищі Шевченкове Шевченківського району Харківської області був побудований позивачкою і її померлим чоловіком ОСОБА_4 в період їх шлюбу в 1958 році на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 26.04.1958 року (а.с.15,16) та Дозволу Шевченківської селищної ради на виконання будівельних робіт № 18, будинок введений в експлуатацію згідно Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 23.01.1968 року (а.с.37,38).

Все своє життя ОСОБА_4 з позивачем та дітьми проживав у вищевказаному будинку, здійснював володіння, користування та розпорядження ним, утримував його, тобто фактично володів житловим будинком. На момент смерті ОСОБА_4, позивач проживала та була зареєстрована разом із ним у будинку по вулиці Першотравневій, 6 в селищі Шевченкове Шевченківського району Харківської області.

З невідомих причин вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_4 зареєстрований не був, про що позивач дізналася лише після смерті чоловіка при оформленні документів для отримання свідоцтва про право на спадщину.

З метою оформлення спадщини та отримання довідки про вартість житлового будинку позивач звернулася до КП «Шевченківське бюро технічної інвентаризації», проте, згідно листа КП «Шевченківське БТІ» від 15.08.2013 року № 31 було повідомлено, що згідно архівних реєстраційних матеріалів станом на 31.12.2012 року за адресою: вулиця Першотравнева, будинок № 6 в селищі Шевченкове Шевченківського району Харківської області, житловий будинок за ОСОБА_4 не зареєстрований. Вартість житлового будинку на даний час становить 77 035 гривень (а.с.20).

При зверненні до Шевченківської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, була отримана відмова від 30.08.2013 року за № 306/01-16 у видачі такого свідоцтва та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.21), в звязку з відсутністью правовстановлюючого документу на будинок.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 36523063 від 04.02.2014 року, щодо померлого ОСОБА_4( місце та дата народження яких невідомі), вбачається наявність заповіту за № 1803782 у спадковому реєстрі, посвідчений 04.12.1992 року Харківською державною нотаріальною конторою (а.с.33).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 36523042 від 04.02.2014 року, щодо померлого ОСОБА_4, вбачається наявність спадкової справи за № 50603996 у Спадковому реєстрі, заведеної приватним нотаріусом Шевченківського району Харківської області ОСОБА_5 18.01.2011 року (а.с.34), заяву про прийняття спадщини подала донька померлого ОСОБА_2, відповідачка по справі, яка не прийняла спадщину в звязку з відсутністью документів. Позивачка прийняла спадщину в звязку з постійним проживанням разом з спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частиною першою та частиною другоюстатті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом.

На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти.

В даному випадку будинок позивача був введений в експлуатацію згідно Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння 23.01.1968 року (а.с.37,38).

Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх».

За життя і на час вводу в експлуатацію будинку, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем (а.с. 7).

Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що нотаріусом відмовлено позивачці в оформленні права на спадщину на спірний будинок позивачу (а.с. 21).

Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, його вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З всього вищевикладеного вбачається, що спадкодавець і позивач з дня закінчення будівництва будинку та вводу його в експлуатацію з 1968 року і по день смерті спадкодавця , а позивачки по теперішній час проживали в спірному будинку разом.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті спадкодавця, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося.

Таким чином, суд вважає, що позивачка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка у вигляді житлового будинку, оскільки діти, відповідачка по справі ОСОБА_2 і третья особа ОСОБА_3, після смерті батька своє право власності на спадковий будинок не оформили, тому за позивачем необхідно визнати право власності на цей будинок.

У відповідності до ст.ст. 316,328 ЦК України право власності це є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Положеннями ст.ст. 1216, 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити .

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 1216, 1218, 1261, 1268, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29.10.2010 року, право власності на весь житловий будинок № 6 по вулиці Першотравневій в селищі Шевченкове Харківської області, під літ. «А» загальною площею 57,4 кв.м. та житловою площею 41, 8 кв.м. з прибудовами до будинку: тамбур літ «а», ганок «а-1», прибудова літ. «А-1» та надвірними будівлями: літня кухня літ. «В», гараж літ. «Г», сараї літ. «Б», «Б-1», «Б-2», погрібом літ. «П», убиральня літ. «Т».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду ОСОБА_6