АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/953/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2174/К/14 суддя Шумська О.В.
Категорія - 47 (І) Суддя-доповідач - Зубакової В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Трофименко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа Відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (надалі - ТОВ «Степове»), третя особа - відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 8,57 га, розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15.10.2007 року.

03 травня 2012 року між позивачем та ТОВ «Степове» був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 5 років за умовами якого ОСОБА_2 передала ТОВ «Степове» в оренду земельну ділянку на умовах оплати в порядку визначеному п. 4.1. цього Договору.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою у 2013 році та відповідно нехтує терміном зазначеним в п.4.1 Договору. Так, за 2013 рік відповідачем позивачу не було сплачено орендну плату взагалі, в результаті чого утворилась заборгованість.

Після уточнення позовних вимог у серпні 2014 року, позивач просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Степове» від 03.05.2012 року, зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП ДЗК при Держкомземі України під № 01573 від 30.07.2012 року, стягнути на свою користь заборгованість по орендній платі за 2013 р. у розмірі 6 893,66 грн. та судові витрати в розмірі 609,00 грн.

28 серпня 2014 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2013 рік, зважаючи на те, що станом на 27.08.2014 року заборгованість з орендної плати за 2013 рік погашена.

Таким чином, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 362,40 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд не взяв до уваги, що позов містить вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки у зв'язку із систематичною затримкою відповідачем виплати орендної плати, а не її систематичною несплатою, тому судом безпідставно застосовано п. «д» статті 141 Земельного кодексу України. Також суд дійшов помилкового висновку про своєчасне виконання відповідачем зобов'язань за 2012 рік, не перевіривши при цьому цей факт, не розглянувши усне клопотання про витребування у відповідача відповідних доказів, хоча позивачем сплачено судовий збір за їх витребування. Вважає, що договір може бути розірваний достроково, оскільки сам відповідач не заперечує затримку на 4-5 місяців у виплаті орендної плати позивачу, що є істотним порушенням Закону України «Про орендну землі» і істотних умов договору оренди. На її думку, судом не враховано положення ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952р., а також рішення Європейського суду з прав людини щодо непорушності права приватної власності. Вважає, що суд незаконно зазначив у рішенні, що «невиплата орендної плати відповідачем була затримана лише на незначний період», оскільки поняття «незначний період» відсутнє в цивільному законодавстві, а використання цього терміну свідчить про необ'єктивне ставлення до позивачів, для яких затримка плати, на яку вони розраховували, протягом 4-5 місяців, є значним періодом. Суд неправомірно відхилив її клопотання щодо витребування у відповідача статутних документів, не з'ясувавши всі обставини по справі, які мають суттєве значення для її вирішення. Крім того, зазначає, під час розгляду справи судом були неодноразово допущені порушення норм процесуального права, а саме: не зазначено у рішенні про допит у судовому засіданні від 20.08.2014 року свідка та не надано оцінку його поясненням; 08.09.2014 року відбулася заміна секретаря судового засідання з Палій Л.Г. на Мішуру Т.Л., однак не було роз'яснено право на відвід секретарю судового засідання; копія повного рішення суду була надана представнику позивача з порушенням строків встановлених ЦПК України та після її повторного звернення до суду із заявою про отримання такої копії.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Степове» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представник відповідача ТОВ «Степове», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 8,57 га., розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_2, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15.10.2007 року (а.с. 10).

03 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Степове» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.

Згідно положень п. 4 договору оренди орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8 110,19 грн. за 2012 рік (а.с. 5-7).

Згідно довідки ТОВ «Степове» за № 60 від 14 серпня 2014 року позивачці ОСОБА_2 за 2013 рік згідно договору оренди земельної ділянки станом на 14.08.2014р. нараховано орендної плати 8 810,19 грн., утримано прибутковий податок - 1 216,53 грн. та видно - 6 893,66 грн., залишок орендної плати - 0 грн.(а.с.62), що повністю узгоджується з платіжними відомостями за травень та серпень 2014 року (а.с. 63-64).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 просила розірвати договір оренди землі, посилаючись на положення ст. 32 Закону України «Про оренду землі», зокрема невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. 24, 25 цього Закону, також на положення п. 12.4 договору про оренду землі, згідно якого на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів систематичної несплати орендної плати, а встановлена незначна затримка виплати орендної плати у 2013 році не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки у порядку ст. 141 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 зазначеного закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статею 21 цього ж Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст. 24 Закону України «Про оренду землі».

Загальні підстави для розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підстави припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України «Про оренду землі», зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Перелік обов'язків орендаря, встановлений ст. 25 Закону «Про оренду землі», невиконання яких може бути підставою для дострокового розірвання договору за рішенням суду, є вичерпним та не включає в себе обов'язок своєчасної сплати орендної плати.

Такий обов'язок орендаря передбачено умовами укладеного сторонами договору оренди землі, зокрема, п. 9.4.

При цьому згідно п. 12.4 договору сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін за певної умови, а також за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених чинним Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати.

Встановивши, що затримка виплати орендної плати, яка має здійснюватись один раз на рік до 31 грудня кожного року дії договору оренди, відбулася лише за 2013 рік, тобто одноразово, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про розірвання договору з підстав систематичної несплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, посилання на те, що позов містить вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки у зв'язку із систематичною затримкою відповідачем виплати орендної плати, а не її систематичною несплатою, та безпідставне застосування судом п. «д» статті 141 Земельного кодексу України, не можуть бути взятими до уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Невиконання відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати, у зв'язку з чим суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 141 п. «д» Земельного кодексу України.

Також, безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що суд дійшов помилкового висновку про своєчасне виконання відповідачем зобов'язань за 2012 рік, не перевіривши при цьому цей факт, не розглянувши усне клопотання про витребування у відповідача відповідних доказів, хоча позивачем сплачено судовий збір за їх витребування.

Як убачається із тексту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не встановлював факт своєчасного виконання відповідачем зобов'язань за 2012 рік, а лише виклав в описовій частині, згідно вимог ст. 215 ЦПК України, узагальнений виклад позиції відповідача, який посилався на зазначену обставину.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Звертаючись до суду із даним позовом, а також неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, позивач в останній редакції позовної заяви зазначала про те, що орендна плата затримувалась відповідачем у останні три роки (а.с. 52).

У письмовому клопотанні про витребування доказів міститься прохання про витребування у третьої особи - Відділу Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області - відомостей щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2013 рік (а.с. 19).

Враховуючи, що спірний договір земельної ділянки укладено 03 травня 2012 року, а докази наявності інших договорів оренди за попередні роки у справі відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині посилання на несплату орендної плати за попередні роки виходять за межі визначених позивачем обставин справи, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Зважаючи на такі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, серед яких були відсутні, як посилання на конкретні терміни затримки виплати відповідачем орендної плати за 2012 рік (із зазначенням дати отримання орендної плати за 2012 рік), так і докази на підтвердження цього факту.

Разом з тим, зважаючи на те, що представник позивача ОСОБА_3 наголошувала на юридичній необізнаності позивача ОСОБА_2, колегія суддів задовольнила її клопотання та витребувала від відповідача ТОВ «Степове» відомості щодо виплати ОСОБА_2 орендної плати за 2012 рік за Договором оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року.

Станом на 24.12.2014 року ТОВ «Степове» не виконало вимоги суду та не надало відомостей щодо сплати ОСОБА_2 орендної плати за 2012 рік, колегія суддів приймає до уваги доводи представника позивача ОСОБА_3 про сплату орендної плати за 2012 рік у квітні 2013 року.

Таким чином, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтверджено, що орендна плата за договором оренди земельної ділянки ОСОБА_2 за 2012-2013 роки, хоча і з певною затримкою, виплачена у повному обсязі, а тому відсутні підстави для розірвання договору у зв'язку з систематичною несплатою орендної плати, а посилання представника позивача на систематичну затримку виплати орендної плати не мають правового значення для вирішення даного спору.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на не врахування судом положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952р., рішень Європейського суду з прав людини щодо непорушності права приватної власності не можуть бути взятими до уваги, оскільки ці законодавчі акти гарантують права не тільки осіб, яким належить право власності на майно, але й осіб, яким на визначених законом підставах належить право володіння цим майном.

Також підлягають відхиленню доводи, що стосуються незгоди представника позивачів із визначенням судом як «незначного» періоду затримання виплати орендної плати, оскільки відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд наділений правом оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку колегії суддів, використання судом терміну «незначний період» не має вирішального значення для даної справи.

Як установлено судом, сторони погодили сплату відповідачем орендної плати не щомісячно, а раз на рік, тому для правильного вирішення даної справи правове значення має не тривалість затримки розрахунку в часі протягом року, за який має бути здійснено розрахунок, а систематичність затримки розрахунку протягом дії договору з огляду на те, що такі розрахунки мають проводитись один раз на рік.

Посилання представника позивачів на те, що затримка виплати протягом 4-5 місяців для позивача є істотною, оскільки вона значною мірою була позбавлена доходу, на отримання якого розраховувала, також не має вирішального значення для правильного вирішення справи з підстав, викладених вище.

До того ж, право орендодавця на отримання доходу, на який він розраховував при укладенні договору оренди, захищені положеннями п. 4.7 договору оренди, згідно якого у разі невнесення орендної плати в строки, визначені договором, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення, однак позивачка не скористалась своїм правом на отримання пені за несвоєчасний розрахунок.

Посилання в апеляційній скарзі на визнання відповідачем факту затримки у виплаті орендної плати позивачеві, що є істотним порушенням Закону України «Про орендну землі», істотних умов договору оренди та підставою для дострокового розірвання договору, не може бути взятим до уваги, оскільки, як зазначалось вище, порушення умов договору в частині затримки виплати орендної плати не є істотним і не може бути підставою для розірвання договору у зв'язку із систематичним порушенням його умов.

Посилання представника позивача на незазначення в рішенні суду та ненадання оцінки поясненням допитаного судом свідка також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відомості щодо наявності між позивачем і відповідачем орендних відносин до 2012 року та затримки орендної плати протягом останніх трьох років відомі свідку зі слів позивача, у той час як письмові докази цих фактів у справі відсутні, тому пояснення свідка не мають вирішального значення для даної справи.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги стосовно відхилення клопотання про витребування установчих документів відповідача з метою з'ясування повноважень ТОВ «Степове» на укладання договору оренди земельної ділянки, оскільки підстави заявленого позивачами позову не пов'язані із запереченнями повноважень відповідача на укладання договору оренди земельної ділянки, сам позов пред'явлено до ТОВ «Степове» та під час розгляду справи клопотань з приводу неналежності відповідача сторонами не було заявлено.

Інші порушення норм процесуального права, на які посилається представник позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи та, відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, таким, що прийнято з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, визнавши рішення законним і обгрунтованим, відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: