Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Троїцького району Луганської області, Троїцького PB ГУМВС у Луганській області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 26 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 4 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у 1 330 000 грн, посилаючись на незаконне тримання його під вартою.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 26 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 4 червня 2013 року рішення районного суду скасовано та постановлено ухвалу, якою провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у зазначеній справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги ОСОБА_3 заявлені з порушенням порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а тому не підлягають розгляду у суді.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним взяттям та утриманням його під вартою, на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (далі - Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтями 2, 4 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди, передбачений ст. ст. 12, 13 Закону та Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суди», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за № 106/1131 (далі - Положення).

Відповідно до вимог ст. 12 Закону та п. п. 11-13 Положення розмір відшкодування шкоди, зазначеної в п. п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначає відповідний орган досудового слідства, про що виносить постанову і у разі незгоди з постановою громадянин може оскаржити її до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, вказавши як підставу для закриття провадження неможливість розгляду зазначеної справи у судовому порядку, не взяв до уваги те, що перелік підстав для закриття провадження, передбачений ст. 205 ЦПК України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

З огляду на зазначене, висновок апеляційного суду про закриття провадження є передчасним, оскільки недотримання передбаченого Законом порядку визначення та відшкодування розміру моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконним взяттям та триманням під вартою, є підставою для відмови у позові, а не закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду не може залишатися в силі та з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, ч. 1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 27/0/38-14, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Луганської області від 4 червня 2013 року скасувати, справу направити до апеляційного суду Харківської області для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. ГончарГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін