№ 2/679/50/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Нетішинський міський суд

Хмельницької області

у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

при секретарі Федорчук Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Нетішин цивільну справу за позовом Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що відповідачі зареєстровані у квартирі № 39, по вул. Будівельників, 9 в м. Нетішині, користуються послугами позивача, за що зобовязані проводити щомісячну оплату, однак протягом тривалого часу оплата ними не здійснювалась, у звязку з чим за період з 01.11.2006 року по 01.10.2013 року допущено заборгованість в сумі 7670,57 грн.

Правовідносини між КП НМР «ЖКО та відповідачами існують, однак договір про надання означених вище послуг з останніми до цього часу не укладений. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості, судові витрати в сумі 229,40 грн. та зобовязати відповідачів укласти відповідний договір про надання послуг.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що КП НМР «Житлово-комунальне обєднання» створене в 2001 році та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Вказані послуги надаються підприємством згідно затверджених тарифів. Так як відповідачі не виконують свого обовязку по оплаті наданих підприємством послуг, за ними в період з 01.11.2006 року по 01.10.2013 року утворилась заборгованість в зазначеній вище сумі, яку просить стягнути та зобовязати відповідачів укласти з підприємством договір про надання послуг.

Відповідач ОСОБА_1 особисто, та як представник відповідачки ОСОБА_2, яка в судове засідання не зявилася, позов не визнав. В обґрунтування заперечень вказав, що договір з позивачем про надання послуг не заключався, тому заявлені вимоги щодо відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, є безпідставними за відсутності самих зобовязань. Також останній оспорив суму самої заборгованості, вказавши на безпідставно нараховані суми за прибирання прибудинкової території, так як така територія є не визначеною і позивачем не прибирається.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали. Підтримали заперечення ОСОБА_1 та вказали, на нарахування боргу за комунальні послуги за термін понад три роки, що є порушенням строків позовної давності.

Заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст.13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року, балансоутримувач будинку здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Статтею 19 Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів її власників.

Статтею 18 Закону визначено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Позивач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення предявленої претензії.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема передбачено, що обовязком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Пункт 6 ст. 24 зазначеного Закону передбачає права балансоутримувача звертатись до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.

Пункти 2-6 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" також закріплюють за співвласниками допоміжні приміщення будинку, технічне обладнання, елементи зовнішнього благоустрою, і встановлюють обов'язок співвласників брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку й прибудинкової території відповідно до своєї частки в майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно й окремо приватизації не підлягають, оскільки ці приміщення є невід'ємною частиною квартири.

Державні комунальні підприємства з обслуговування та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування і ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками й тарифами. Контроль за додержанням розцінок і тарифів здійснюють фінансові органи.

Щодо користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією, то воно здійснюється в порядку й на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.3 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

З наявних у справі доказів вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 за період з 01.11.2006 року по 10.04.2008 року був ОСОБА_1

Згідно копії поквартирної картки ОСОБА_1 значився зареєстрованим у вищезазначеній квартирі у періоди 18.01.1996 року по 23.02.2011 року та з 19.10.2012 року по даний час.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.10.2012 року по даний час.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_2 з 11.04.2008 року є ОСОБА_3.

Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні в комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання», яке надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території. З метою надання вказаних послуг позивачем були заключені договори підряду, зокрема на технічне обслуговування та ремонт ліфтів у м. Нетішині, на обслуговування внутрішньобудинкових електричних мереж, на поточний ремонт стиків панельних будинків, на виконання робіт по поточному ремонту покрівель, на проведення дератизаційних, дезінсекційних та дезінфекційних послуг (а.с. 95-116).

В звязку з невнесенням плати за означені послуги в період з 01.11.2006 року по 01.10.2013 року за відповідачами утворилася заборгованість по їх сплаті, яка згідно встановлених тарифів становить 7670 грн. 57 коп.

Приймаючи до уваги періоди проживання та набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2, судом здійснено обрахунок заборгованості щодо кожного з відповідачів. Так, за період з 01.11.2006 року по 10.04.2008 року з ОСОБА_1 як власника і одноосібного користувача послуг слід стягнути 930,98 грн. За період з 11.04.2008 року по 23.02.2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як користувача послугами та власника квартири відповідно, слід стягнути по 1532,33 грн. За період з 24.02.2011 року по 18.10.2012 року з ОСОБА_3 як з власника квартири слід стягнути 2210,00 грн. За період з 19.10.2012 року по 01.10.2013 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як з користувачів послугами та власника майна слід стягнути по 488,31 грн.

Вказані обставини підтверджуються даними виписки по особовому рахунку (а.с.5-12), розрахунком суми боргу (а.с.44-45).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 1 цього Закону визначено, що споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такий же обовязок закріплено за власником відповідно до п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затвердженими постановою КМ України від 8 жовтня 1992 р. N 572.

Суд не враховує доводи відповідачів про не надання позивачем відповідних послуг та факту не користування цими послугами, оскільки надані останніми письмові докази достовірно не підтверджують факту ненадання цих послуг. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про неналежне надання позивачем послуг по утриманню будинку та прибудинкової території з 2006 року до моменту подачі заяви до суду та про звернення в зазначений вище період до виконавця послуг з цього приводу з відповідними претензіями щодо їх якості в порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі до суду не надали. Не були встановлені такі і в судовому засіданні.

Також безпідставними є посилання відповідачів, на відсутність заборгованості перед позивачем в звязку з відсутністю договору на надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, оскільки у відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, суд вважає, що обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції 2006 року).

Разом з цим, такий обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладання визначено як обов'язок, а не право сторін.

З огляду на наведене, суд вважає, що сам по собі факт відсутності договору не звільняє відповідачів від виконання зобов'язань по оплаті за фактично спожиті послуги, які були надані позивачем.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на відсутність визначеної прибудинкової території, так суд вказані до уваги не приймає, так як тарифні нарахування були здійснені і здійснюються на даний час не на площу прибудинкової території, а на площу квартири.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм закону, згідно яких постачальник має право стягнути заборгованість за надані послуги, суд знаходить необхідним провести таке стягнення з відповідачів зі стягненням судових витрат.

Визначаючи розмір боргу, який підлягає стягненню, суд вважає за необхідне стягнути зазначену позивачем суму в розмірі 7670,57 грн., яка утворилась за період часу з 01.11.2006 року по 01.10.2013 року та, виходячи з вимог ст. 264 ЦК України, не рахує за необхідне застосовувати при цьому строки позовної давності, оскільки її перебіг переривався вчиненням відповідачкою дій, що свідчать про визнання нею боргу. Вказані дії полягали в частковій проплаті останньою боргу, що мало місце в жовтні 2007 року - в сумі 1150,80 грн., в січні 2008 року 108,58 грн., в серпні 2008 року 500,00 грн., січні 2009 року 150,00 грн., січні 2010 року - в сумі 1000 грн., в лютому 2011 року - в сумі 98,27 грн., в березні 2011 року - в сумі 98,27 грн. та в січні 2013 року - в сумі 10,00 грн. (а.с. 5-12).

При цьому, суд враховує, що формування тарифів по оплаті вартості послуг з утримання будинків та прибудинкової території по вул. Будівельникв, 9 в м. Нетішині здійснювалось на підставі рішень виконавчого комітету Нетішинської міської ради, які відповідачами не оспорюються, а тому не приймає до уваги доводи відповідачів з приводу наявності математичних похибок в наявному розрахунку суми заборгованості.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту вручення для відповідачів, договору який відповідає типовому.

Враховуючи вищевикладене, в задоволені позовних вимог щодо зобовязання відповідачів укласти договір про надання послуг слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 229, 40 гривень.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» р/р4219 в ТВБВ «Укрексімбанк», МФО 315609, код ЗКПО 31345419 2951 грн. 62коп. заборгованості за надані послуги, 88 грн. 27 коп. судових витрат, всього 3039 грн. 89 коп. (три тисячі тридцять девять грн. 89 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» р/р 4219 в ТВБВ «Укрексімбанк», МФО 315609, код ЗКПО 31345419 488 грн. 31 коп. заборгованості за надані послуги, 14 грн. 61 коп. судових витрат, а всього 502 грн. 92 коп. (пятсот дві грн. 92 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» р/р 4219 в ТВБВ «Укрексімбанк», МФО 315609, код ЗКПО 31345419 4230 грн. 64 коп. заборгованості за надані послуги, 126 грн. 51 коп. судових витрат, а всього 4357 грн. 15 коп. (чотири тисячі пятдесят сім грн. 15 коп.)

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стасюк Р.М.