Справа № 310/5358/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б. І., при секретарі Панченко Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Житлосервіс-2а» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Бердянська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1, третя особа КП «Житлосервіс-2а» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у якому зазначила, що гуртожиток по вул. Димитрова, 42 в м. Бердянську є власністю територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради. У кімнаті №330 гуртожитку зареєстровано місце постійного проживання відповідача, який не проживає у зазначеній кімнаті більше шести місяців. Просили визнати його таким, що втратив право користування кімнатою №330 у гуртожитку по вул. Димитрова, 42 у м. Бердянську Запорізької області на підставі ст. 71 та 72 ЖК України.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив, що відповідач не проживає у спірному приміщенні з 11.01.2014 року, хоча періодично там зявляється.

Відповідач у письмових запереченнях та в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що з 2010 року постійно проживав у спірному приміщенні з дружиною до середини 2013 року. У звязку з проведенням у кімнаті ремонтних робіт вони тимчасово переселитися до матері дружини. На даний час ремонтні роботи в кімнаті не закінчені через складне матеріальне становище та зайнятістю на роботі. Комунальні послуги за весь період проведення ремонту він сплачує. Зазначив, що надані представником позивача акти від 24.05.2013 року, 11.09.2013 року не можуть підтверджувати не проживання позивача за спірною адресою понад шість місяців, оскільки можуть підтвердити лише відсутність відповідача в кімнаті в момент їх складання та не містять посилання на дату з котрої починати відраховувати шестимісячний строк.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити

Представник КП «Житлосервіс -2а» у судове засідання не зявився без поважних причин. Про слухання справи повідомлений належним чином.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

У «Примірному положенні про гуртожитки» та «Положенні про гуртожитки територіальної громади м. Бердянськ», якими передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

ОСОБА_2 не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; на військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України, які проживають у гуртожитках; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів.

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Статтею 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації згідно ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняні до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР.

Відповідач ОСОБА_1 вселився в спірне жиле приміщення на законних підставі, що підтверджується копією ордеру від 02.02.2007 року (а.с.43)

Реєстрація відповідача за місцем проживання у гуртожитку з 29.12.2010 року підтверджується довідкою управління Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області (а.с. 16).

У спірному житловому приміщенні ОСОБА_1 проводить ремонтні роботи, що підтверджується фотознімками кімнати (а.с. 46-48), а також квитанціями на придбання будівельних матеріалів (а.с. 49-62).

Зазначені докази та квитанції про оплату комунальних послуг (а.с. 64-66) підтверджують фактичне проживання відповідача у спірному жилому приміщенні більше п'яти років на законних підставах, що дає підстави вважати, що відповідач відноситься до мешканців гуртожитків на які поширюються гарантії, передбачені ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» і до цих правовідносин підлягають застосуванню ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно копії довідки КП «Житлосервіс-2а» № 968 від 27.05.2014 року в кімнаті № 330 по вул. Димитрова, 42 у м. Бердянську зареєстрований ОСОБА_1 (а.с. 6).

На підтвердження не проживання ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні позивач надав акти від 24.05.2013 року, 11.09.2013 року за якими на момент його складання у кімнаті №330 по вул. Димитрова, 42 у м. Бердянську ОСОБА_1 не проживає тривалий час (більше шести місяців) (а.с.11,12), а також акт від 26.05.2014 року, згідно якого останній не проживає за зазначеною вище адресою більше шести місяців, однак сусіди стверджують, що останній періодично зявляється у зазначеній кімнаті (а.с. 13) Суд вважає, що надані акти не можуть підтверджувати непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні більше шести місяців, оскільки вони можуть підтвердити певні обставини на момент його складання, а не обставини за певний період.

Інших доказів, які би підтверджували непроживання відповідача в спірному жилому приміщенні на протязі шести місяців суду не надано.

Користування спірним житлом та проживання в ньому відповідача підтверджується фототаблицею (а.с.46-48), довідками про оплату відповідачем комунальних послуг (а.с.64-66) та поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні в звязку його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК УРСР, ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», «Примірним положенням про гуртожитки», «Положенням про гуртожитки територіальної громади м. Бердянськ», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя