У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, до Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції у Волинській області, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання дій державного виконавця незаконними, визнання недійсним акта переоцінки (уцінки) арештованого майна, визнання прилюдних торгів із реалізації нерухомого майна такими, що не відбулися, скасування протоколу про проведення прилюдних торгів та акта про проведений аукціон за касаційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції у Волинської області на рішення апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит. 21 жовтня 2008 року між цими ж сторонами був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1002 га у с. Тарасове Луцького району Волинської області. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором і 8 листопада 2009 року видано виконавчі листи про стягнення 333 610,40 грн заборгованості та 1 820 грн судового збору. Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем описано вищезазначений предмет іпотеки та призначено експерта, визначено початкову вартість предмета іпотеки, передано документи ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» для його подальшої реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною 81 062 грн. У зв'язку з тим, що двічі прилюдні торги не відбулися, предмет іпотеки уцінили та передали на реалізацію до Луцької філії ПП «Спеціаліоване підприємство Юстиція» за ціною 40 531 грн. 2 вересня 2013 року торги з продажу іпотечного майна були проведені і переможцем торгів визнано ОСОБА_4

Посилаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку" в редакції станом на час укладення кредитного договору і договору іпотеки, позивач вважав, що дії відповідачів є незаконними, оскільки кредитний договір був укладений 11 квітня 2008 року, а тому положення ч. ч. 2, 3 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" в редакції станом на час виконання рішення не поширюються на цей кредитний договір. Крім того, переоцінка (уцінка) арештованого майна на треті торги здійснена державним виконавцем всупереч вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки майно було предметом іпотеки, тому державний виконавець зобов'язаний був керуватися Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого арештованого майна організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку»; аналогічна норма передбачена і ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження".

Просив визнати незаконними дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Д.В. щодо призначення проведення третіх прилюдних торгів, оформлених протоколом від 2 вересня 2013 року, щодо винесення акта повторної уцінки (переоцінки) арештованого майна на треті торги; визнати недійсним акт уцінки предмета іпотеки від 12 липня 2013 року - земельної ділянки площею 0,1002 га у с. Тарасове, Луцького району Волинської області, яким визначено початкову ціну предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах на рівні 40 531 грн; визнати прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, результати яких оформлені протоколом від 2 вересня 2013 року, такими, що не відбулися, скасувати протокол від 2 вересня 2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та скасувати акт про проведений аукціон від 2 вересня 2013 року, складений заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисілем Д.В.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року, описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 19 травня 2014 року, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2014 року в частині відмови у визнанні недійсним акта уцінки майна, визнанні прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна такими, що не відбулися, скасування протоколу та акта про проведений аукціон від 2 вересня 2013 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним акт уцінки предмета іпотеки від 12 липня 2013 року та визнано прилюдні торги з реалізації нерухомого майна такими, що не відбулися, скасовано протокол про проведений аукціон від 2 вересня 2013 року.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, для забезпечення виконання якого 21 жовтня 2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому земельну ділянку площею 0,1002 га у с. Тарасове Луцького району Волинської області. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 333 610,40 грн та видано виконавчий лист. Початкова вартість предмета іпотеки визначена у сумі 81 062 грн, проте прилюдні торги 17 квітня 2013 року не відбулися, тому 30 квітня 2014 року державним виконавцем здійснено уцінку майна до 60 796,50 грн. 2 липня 2013 року прилюдні торги не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців і 12 липня 2013 року державним виконавцем здійснено уцінку арештованого майна на 50%, вартість майна визначена в сумі 40 531 грн. 2 серпня 2013 року проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, за результатами яких складено протокол № 09-В/135/13/1-13, переможцем торгів вказано ОСОБА_6, яка була четвертим учасником торгів та запропонувала найбільшу ціну. Однак, ОСОБА_6 не внесла всієї належної суми, у зв'язку з чим 2 вересня 2013 року був складений протокол № 09-В/135/13/1-13 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна і переможцем зазначено ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підготовка та проведення прилюдних торгів 2 вересня 2013 року відповідає вимогам законодавства, у тому числі частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час здійснення відповідних виконавчих дій.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що кредитний договір та договір іпотеки укладено до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тому його дія в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього Закону не поширюється на зазначені правовідносини, отже, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження з реалізації заставленого майна зобов'язаний був керуватися частиною другою статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною до внесення цих змін.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини третьої статті 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, визначено статтею 62 зазначеного Закону.

Частиною першою цієї статті Закону встановлено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення, визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038.

Реалізацію арештованого майна, за винятком нерухомого майна, майна вилученого законом з обігу, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», регулює Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773.

Пунктом 1.2 Порядку визначено, що реалізація арештованого майна здійснюється державним виконавцем шляхом його продажу на аукціоні.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що в цьому разі судовим рішенням від 16 жовтня 2009 року ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором; судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє.

Не встановивши, які саме правовідносини виникли між сторонами і який порядок реалізації майна з прилюдних торгів має бути застосований, суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про часткове задоволення позову з такими порушеннями норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з підстав, визначених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції у Волинської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук