У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В., Кожух О.А., при секретарі Марчишаку Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду від 11 червня 2014 року по справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі - Товариство) звернулося в суд з даним позовом посилаючись на те, що 01.08.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке в подальшому було перейменоване в ПАТ (далі - Банк) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1175.

Згідно умов цього договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 22073 доларів США на придбання автомобіля, а позичальник зобов'язалася сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 9,5% річних та повернути кошти до 31.07.2014 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 01.08.2007 року було укладено договір поруки.

Банк відступив права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за відповідним договором від 17.12.2012 року, зокрема щодо кредитного договору № 1175 від 01.08.2007 року, укладеного з ОСОБА_3

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував і станом на 31.07.2013 року у нього виникла заборгованість в розмірі 139 687,35 грн. з яких: заборгованість за кредитом 123 070,14 грн.; заборгованість за відсотками - 11 754,54 грн.; штрафні санкції - 4 862,70 грн.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 139 687,35 грн. та судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 11.06.2014 року позов задоволено.

Після закінчення апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4, за наслідками якого постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін, до апеляційного суду надійшла скарга ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги остання посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності ОСОБА_4, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши апелянта, її представника - адвоката ОСОБА_5 та представника позивача Перевозчикова О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Оскільки розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закінчено, апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1175.

Згідно умов цього договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 22073 доларів США на придбання автомобіля, а позичальник зобов'язалася сплатити Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 9,5% річних та повернути кошти до 31.07.2014 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 01.08.2007 року було укладено договір поруки.

Встановлено, що Банк відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за відповідним договором від 17.12.2012 року, зокрема, і щодо кредитного договору № 1175 від 01.08.2007 року, укладеного з ОСОБА_3

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також встановлено, що взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував і станом на 31.07.2013 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 139 687,35 грн. з яких: заборгованість за кредитом 123 070,14 грн.; заборгованість за відсотками - 11 754,54 грн.; штрафні санкції - 4 862,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог процесуального законодавства заперечення апелянта проти позову та суми заборгованості є голослівними і належними доказами не підтверджені.

Зокрема, необґрунтованими є твердження апелянта про те, що визначаючи розмір заборгованості Товариство не враховувало суму коштів сплачених позичальником згідно квитанцій від 26.02.2013 року, 27.03.2013 року та 30.05.2013 року та коштів, які поступала на погашення кредиту з карткового рахунку в іноземній валюті відкритого на ім'я ОСОБА_3 відповідно договору № 03-08/221 від 01.09.2008 року, оскільки такі платежі відображені в наданому Товариством розрахунку заборгованості.

Також ОСОБА_3 не надала належних і допустимих доказів підняття Банком відсотків за користування кредитом.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо обов'язку боржника та поручителя солідарно відповідати перед кредитором є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 11 червня 2014 року в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: