АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7658/14 Справа № 206/4508/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Григорченко Е.І.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що з відповідачем вона знаходилась у шлюбі з 7 червня 2003 року, який був розірваний 21.06.2013 року. Від подружнього життя з відповідачем вони мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із нею. Дочка, ОСОБА_4, знаходиться на обліку в комунальному закладі «Міська лікарня № 8» з діагнозом: смішана амбліопія лівого ока, гіперметропія середньої ступені правого ока та потребує постійного режиму зірового навантаження, спостереження окуліста за місцем проживання, проходження всіляких медичних процедур. Син, ОСОБА_5, має астеноневротичний сіндром на резідуальном органічному фоні, защемлення сірдцевого м'яза, резидуальні наслідки раннього враження центральної нервової системи та перебуває на диспансерному обліку у невропатолога в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні та потребує постійного медичного та медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування.

Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в якості додаткових витрат аліменти на утримання дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення повноліття дочки, тобто до 03 листопада 2022 року, і на утримання сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення повноліття сина, тобто до 16 лютого 2026 року (а.с.1).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та як на наслідок - його необґрунтованості, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення по суті позовних вимог(а.с.24).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року по 21.06.2013 року (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження та довідкою про склад зареєстрованих та проживаючих осіб (а.с.2,3,10).

Позивач та відповідач на час розгляду справи тимчасово не працюють.

Сторони в судовому засіданні визнали, що на теперішній час в проваджені суду перебуває також цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину.

З виписних епікризів вбачається, що дочка ОСОБА_4 дійсно перебувала на лікуванні у комунальному закладі «Міська лікарня № 8» з діагнозом: смішана амбліопія лівого ока, гіперметропія середньої ступені правого ока. Гіперметропія високого ступеню лівого ока. Сходящєєся співдружнє, частково акомодаційна косоокість лівого ока (а.с.5-9).

Згідно рекомендацій та призначень лікаря, для лікування дитини виписані лише корнерегель та флоксал мазь, які рекомендовано застосовувати 2 рази на рік та спостерігатися у лікаря.

Відповідач не заперечував у разі необхідності визначеної лікарями нести витрати на лікування дитини та згоден самостійно придбавати ці ліки та компенсувати позивачу половину фактично понесених нею витрат на лікування дитини.

Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно вимог п.2 ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звертається увага на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд вірно керувався 150, 157 СК України, згідно яких батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, питання виховання вирішується батьками спільно і той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні з урахуванням доказів (письмових документів), які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що стягнення цих витрат наперед з відповідача, який не працює, не відповідало б ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, оскільки необхідність такого лікування та призначень лікаря не може продовжуватися до досягнення дітьми повноліття, не є необхідним щомісячним лікуванням, а тому позивач в свою чергу має право, в силу п.2 ч. 2 ст. 185 СК України, ставити питання про стягнення таких додаткових витрат після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, таким чином компенсуючи їх частину за рахунок непрацюючого відповідача.

Крім того, сам відповідач наголошував на тому, що всі необхідні та документально підтверджені витрати на лікування він згоден нести і самостійно та компенсувати у разі необхідності позивачці, але виключно в інтересах дітей, з врахуванням того, що позивач в іншій справі просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей по 1500 гривень на кожного щомісячно, що підтвердила сама позивач в судовому засіданні.

Як вірно зазначив місцевий суд, не знайшли свого підтвердження також доводи позивача щодо постійних щомісячних витрат на лікування дітей, оскільки призначень таких лікар не надавав, а тимчасове спостереження за донькою по місцю її проживання у комунальному закладі - не повязане з матеріальними витратами, а отже покладати обовязок їх попереднього відшкодування на відповідача - є неприпустимим, чим також спростовуються аналогічні доводи апеляційної скарги позивача.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308, 313 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: