Справа №303/5805/13
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Власова С.О., Фазикош Г.В.,

при секретарі Чучка Н.В.,

при секретарі Саваріна Т.І.,

за участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 року у справі за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Росвигівська, (60 років Жовтня), 19-а/21зі зняттям з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивував тим, що третя особа ОСОБА_5 зобовязалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених договором. З метою забезпечення виконання зобовязань між банком та відповідачами було укладено договір іпотеки. Однак внаслідок неналежного виконання третьою особою взятих на себе зобовязань виникла сума боргу, тому банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 квітня 2012 року за №0707/615/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКА0GA00000280 від 21 листопада 2007 року у розмірі 264 438,79 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», за ціною не менше 165 950,00 грн., з укладенням від імені відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з наданням стягувачу всіх повноважень для продажу.

05 листопада 2012 року була направлена вимога від 02.11.2012 року про добровільне звільнення квартири АДРЕСА_1 в 30-денний строк з дня отримання вимоги. Просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Росвигівська (60 років Жовтня), 19-А/21 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову повністю, мотивуючи це неповним зясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що Банком недотримана процедура повідомлення відповідачів про виселення та просить застосувати Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті."

У судовому засіданні апелянт та представник апеляційну скаргу з наведених в ній підстав підтримали.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегією встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 квітня 2012 року за №0707/615/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКА0GA00000280 від 21 листопада 2007 року у розмірі 264 438,79 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», за ціною не менше 165 950,00 грн., з укладенням від імені відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з наданням стягувачу всіх повноважень для продажу.

Частиною 2 статті40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязанні на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюються на підставі рішення.

Ст. 109 ЖК України передбачено, що після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Банком було направлено письмову вимогу добровільно звільнити житлове приміщення про що свідчить Реєстр відправлення кореспонденції заказними листами від 5 листопада 2012 року.(а.с.27)

Твердження апелянтів про те, що вони не отримували вимогу банку, і, відповідно, не знали про вимогу звільнити приміщення, колегія ставить під сумнів. Відповідачам було відомо наявний борг, про рішення суду від 28 квітня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також про рішення суду від 2 грудня 2013 року про виселення. Про це свідчить заява про перегляд заочного рішення. (а.с. 82-85).

Сам по собі факт неотримання чи небажання отримувати вимогу про виселення не може бути підставою відмови в задоволенні законних вимог Банку.

Що стосується твердження апелянта про те, що в даній ситуації слід застосовувати Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то колегія вважає, що до спору про виселення його положення не застосовуються, оскільки "виселення" являється самостійною юридичною категорією, відмінною від категорії "стягнення".

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову Банку є правильним.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,- відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: