АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2134/14 Справа № 208/744/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

11 лютого 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що 18 грудня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано у відділі РАГС Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 78. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. В червні 2013 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини і з того часу проживають окремо. Являючись батьком двох неповнолітніх синів, відповідач зобов'язаний надавати щомісячну матеріальну допомогу на їх утримання, але в добровільному порядку свого батьківського обов'язку відповідач не виконує. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання мають бути стягнуті в судовому порядку. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей.

Заочним рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року позовні вимоги задоволені та стягнуто аліменти з ОСОБА_6, на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11.07.2013 року до досягнення сином ОСОБА_10 повноліття, а далі - 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання молодшого сина ОСОБА_9 до досягнення ним повноліття на користь ОСОБА_7; рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на утримання кожного із синів по 150,0 грн на місяць.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні; між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем коштів на утримання дітей.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають Істотне значення, суд за заявою або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги стан здоров»я та матеріальне становище дітей, які мешкають разом із позивачкою, потребують піклування та утримання, матеріальне положення позивачки, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, який є інвалідом третьої групи, щомісячно отримує пенсію у сумі 994,0 грн. (довідки на а.с. 40, 41), на утриманні інших осіб не має, стягнення з доходів відповідача у примусовому порядку не здійснюються, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11.07.2013 року до досягнення сином ОСОБА_10 повноліття, а далі - 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання молодшого сина ОСОБА_11 до досягнення ним повноліття.

Посилання відповідача на бажання сплачувати аліменти у фіксованій сумі по 150,0 грн. на кожну дитину щомісячно, колегія вважає необґрунтованими, оскільки не доведено наявність підстав для застосування ст. 184 СК України, адже, згідно довідки управління Пенсійного фонду України у Томаківському районі Дніпропетровської області, відповідач має стабільний дохід у вигляді щомісячної пенсії.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування місцевим судом вимог ст.ст. 367, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді