У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 03 квітня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Іршавського районного суду від 03 квітня 2014 року задоволено позов. Стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором.

ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суд та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Мотивує, вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в особі ОСОБА_4 заперечив, вимоги скарги та просив відхилити таку як безпідставну.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 26.09.2007 року укладено Договір про надання споживчого кредиту в сумі 30000 доларів США під 12,9 % річних. Проте ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за цим договором порушила, внаслідок чого станом на 25.02.2014 року за ним утворилась заборгованість усього в сумі 13926,60 доларів США, що по курсу НБУ становить 125864,42 гривень. У забезпечення виконання основного зобовязання з ОСОБА_3 було укладено 26.09.2007 року Договір поруки за № 0. Виходячи зі змісту такого, останній взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем солідарно разом із ОСОБА_1 за виконання останньою свого обовязку за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що за відсутності сторін, суд повинен був постановити заочне рішення. Позивачем не надано належні первинні документи, які би свідчили про видачу готівки та наявність заборгованості за кредитним договором. У договорі поруки не встановлено строк припинення поруки. А виходячи із цього, позивач не звернувся до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

А виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зважуючи на ці норми процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Доведеним і таким що не оспорюється є факт укладення між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_1 Договору про надання споживчого кредиту за № 0 від 26.09.2007 року та Договору поруки за № 0 від 26.09.2007 року.

Згідно підпункту 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 26.09.2017 року, а.с. 7, 13. А підпунктом 6.1.2. передбачено, що термін повернення кредиту визнається таким, що настав згідно підпункту 1.2.2 цього Договору та Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит у сторону зменшення.

Проте, всупереч умов Договору про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 починаючи з 10.10.2012 року не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення виниклої заборгованості по кредиту та процентам, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобовязання. Такі дії ОСОБА_1 суперечать вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Згідно п. 5.6. Постанови правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виходячи з цього, станом на 25.02.2014 року здійснено виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором, яким встановлено заборгованість за кредитом у сумі 11585,09 доларів США. А по процентам за користування кредитом заборгованість становить всього 2161,07 долар США. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, всього 7,81 доларів США та за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, всього 172,63 долари США, а.с. 18-26.

Зазначеним розрахунком стверджено, що ОСОБА_1 здійснювала до 10.10.2012 року повернення кредитних коштів, сплачувала відсотки за користування кредитом та пеню. Дана обставина вказує на те, ОСОБА_1 виконувала до певного періоду умови Договору про надання споживчого кредиту за № 0 від 26.09.2007 року, і цим самим визнавала свої обовязки перед Банком.

Крім цього, Банком надано суду копію Меморіального ордеру № НОМЕР_1 від 27.09.2007 року де одержувачем суми 30000 доларів США є ОСОБА_1. Заяву на видачу готівки від 27.09.2007 року де міститься підпис отримувача коштів.

Таким чином, позивачем доведено належними доказами факт отримання відповідачкою кредитних коштів і здійснення нею поточних платежів до певного періоду та наявність у неї заборгованості за кредитним договором.

Як убачається зі змісту підпункту 1.1. Договору поруки за № 0 від 26.09.2007 року ОСОБА_3 зобовязався перед ПАТ УкрСиббанк відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобовязань перед ПАТ УкрСиббанк, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту за № 0 від 26.09.2007 року в повному обсязі, а.с. 16. А згідно підпункту 1.4. цього Договору відповідальність Поручителя й Боржника є солідарною. Сторонами цього Договору є ОСОБА_3 та ПАТ УкрСиббанк. ОСОБА_3 не оскаржував спірне рішення суду, а таке оскаржила тільки ОСОБА_1 і в той же час він не вповноважував останню оскаржувати дане рішення суду стосовно припинення поруки.

Виходячи із приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У Договорі про надання споживчого кредиту за № 0 від 26.09.2007 року зазначено, що кредитні кошти повинні бути повернутими не пізніше 26 вересня 2017 року.

Таким чином, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (26.09.2017 року) не пред'явить вимоги до поручителя.

Як зазначено в абзаці 2 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин - при вирішенні спорів про припинення поруки суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або в зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до підпункту 6.1.2. Договору про надання споживчого кредиту Банк скористався своїм правом вимоги до ОСОБА_1 щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредитом. У звязку із цим ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були надіслані вимоги від 15.01.2014 року за №№ 30-11/7547, 30-11/7548 про дострокове повернення кредиту та нараховані проценти.

Зазначені вимоги банку не були виконані відповідачами, а тому, позивач у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив (12.02.14р.) вимоги в суд як до поручителя, так і до позичальника. Наведене вказує на те, що банк у межах строків передбачених ст. 559 ЦК України звернувся з вимогами до поручителя й до позичальника.

Не заслуговують на увагу й доводи із приводу того, що суд повинен був ухвалити заочне рішення. Як убачається зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України за наявності певних умов стосовно неявки в судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення. Дана вимога не є зобовязальною, а є рекомендаційною для суду й то, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки матеріали справи не містять згоди позивача на ухвалення заочного рішення, а тому суд на виконання вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України й вирішив справу на загальних підставах. Ухвалення рішення в загальному порядку розгляду справи, а не в порядку заочного розгляду справи не свідчить про порушення прав відповідача, оскільки не перешкоджає апеляційному оскарженню такого рішення суду.

Встановивши обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Ураховуючи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 03 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________