АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1289/14-ц 22-ц/774/2187/К/14
Справа № 214/1289/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2187/К/14 інстанції - Ковтун Н.Г.
Категорія 27 ( 1 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Ба рильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КRKRRX00460075, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1736,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 листопада 2006 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість станом на 16 січня 2014 року, яка становить 23652,14 грн., з них: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1102,48 грн. - штраф (процентна складова), яку разом із судовими витратами в сумі 243 грн. 60 коп. просив стягнути з відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту ознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту, оскільки відповідач погодившись із заявою позичальника та наданими до неї умовами, підписав її особисто. Крім того, судом неправомірно застосовано строк позовної давності та не враховано, що відповідно до умов договору цей строк збільшений до п'яти років, а у зв'язку з тим, що останні платежі відповідачем здійснені 16 серпня 2010 року, то саме з цієї дати починається її перебіг та закінчується 16 серпня 2015 року. А також судом порушено вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України, оскільки відповідачами клопотання про застосування позовної давності не заявлялось.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 2006 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КRKRRX00460075, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1736,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і позивачем Банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість розмір якої станом на 16 січня 2014 року становить 23652,14 грн., з них:: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1102,48 грн. - штраф (процентна складова), яку разом із судовими витратами в сумі 243 грн. 60 коп. просив стягнути з відповідача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт укладання з відповідачем письмового договору про збільшення позовної давності Банком належним чином недоведений, тому загальний строк позовної давності позивачем по справі пропущено.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається із умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати банку щомісячний платіж у розмірі 120,11 грн., який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (надалі - Умови), з якими відповідач був ознайомлений і згодний, про що зазначено в анкеті позичальника (а.с.6).

При цьому, п. 3.2.9. Умов визначено, що при непогашенні кредиту у строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2. цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за даним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 16 січня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 23652,14 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову з мотивів пропущення позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦПК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причин пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонам встановлено тривалістю п'ять років, що не суперечить ч.1 ст.259 ЦК України.

Зважаючи на те, що кінцевим строком повернення кредитних коштів є 22 листопада 2008 року, проте останній платіж відповідачем здійснено 16 серпня 2010 року, у зв'язку з цим саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності. Оскільки з даним позовом Банк звернувся 12 лютого 2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах погодженої сторонами позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином застосування строку позовної давності відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» здійснюється виключно при стягненні боргу в позасудовому порядку.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як убачається з матеріалів справи, заяви про застосування позовної давності від відповідача не надходило, а термін спливу позовної давності закінчується, згідно п.п.5.5 Умов, у 16 серпня 2015 року.

З огляду на викладене, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у зв'язку зі спливом позовної давності є помилковим.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо неможливість ухвалення рішення суду через нерозбірливовикладений текст в копії заяви позичальника, долученої відповідачем до позовної заяви, є необгрунтованим та спросовується наданою відповідачем в суді апеляційної інстанції копією зяви позичальника № KRКRRХ00460075, яку суд першої інстанції мав витребувати під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Так, із цієї копії зяви позичальника № KRКRRХ00460075 чітко вбачається, що ОСОБА_3 згоден з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Він підтверджує, що вся надана інформація достовірна та зобов'язується про всі зміни повідомляти Банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № KRКRRХ00460075 від 22 листопада 2006 року, розмір якої станом на 16 січня 2014 року складає 23652,14 грн., в тому числі: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1102,48 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з цим судові витрати позивача в сумі 384грн.90 коп., понесенні ним при сплаті судового збору в судах першої (243,60 грн.) та апеляційної (121,80 грн.) інстанцій, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість станом на 16 січня 2014 року, яка становить: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1102,48 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів