У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Павліченко С.В., Куцина М.М.,

при секретарі: Голінко А.М.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

27 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, якою просила: стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що під час проживання з відповідачем в громадському шлюбі, 28.10.2002 року у них народився син ОСОБА_4. На даний час дитина знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач ніякої допомоги на сина не надає, участі у його вихованні не приймає.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову 27.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм процесуального права.

Сорони в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.10.2002 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 (а.с.5). На даний час дитина проживає разом з позивачкою (а.с.4), та знаходиться на її вихованні, відповідач ніякої допомоги на утримання сина не надає, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів такого утримання є сплата аліментів за рішенням суду, мінімальний розмір яких на одну дитину відповідно до вимог статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, коли розмір аліментів встановлений у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України ) і виплачуються щомісячно.

Згідно зі ст.181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Виходячи з того, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, то суд у відповідності до ч.1 ст.184 СК прийшов до правильного висновку про стягнення з останнього на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Також, при зясуванні матеріального положення позивача суд справедливо виходив з того, що відповідач працює по найму, але приховує частину доходів і уникає таким чином від зясування його дійсного матеріального стану та оцінки його можливості сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів.

Доказів про участь в утриманні дитини, відповідачем не надано.

Відповідач, як батько, зобовязаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, а тому він має сплачувати кошти на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки відповідач не має постійної роботи і не має постійного доходу. Окрім цього, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» станом на 01 січня 2013 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 1 210,00 гривень, а тому не підлягає зменшенню розмір стягнення аліментів на дитину. Відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має.

З урахуванням зазначених обставин, матеріального становища сторін, відсутності постійного доходу у відповідача ОСОБА_1, який зобовязаний утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, апеляційний суд вважає, що рішення суду винесено з додержанням норм матеріального права у частині стягнення з останнього на утримання неповнолітньої доньки 500,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, за таких обставин відсутні підстави для скасування або зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді