Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГорелкіної Н.А.,суддів: за участю позивача представника позивача представника відповідачаЄвграфової Є.П., Журавель В.І., ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення грошової суми, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2014 року, в с т а н о в и л а:У вересні 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 28 квітня 1993 року по 26 жовтня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу відповідач надав в борг ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 68 000 євро та 450 000 доларів США.Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2013 року визнана та затверджена мирова угода між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, відповідно до якої в рахунок погашення боргу за договорами позики за відповідачем визнано право власності на нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі магазину автозапчастин з пунктом заміни автомастил, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі магазину по реалізації автомобільних аксесуарів та мастил, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з подальшим переоформленням в Реєстраційній службі Головного управління юстиції в Одеській області.Зазначивши, що зобов'язання ОСОБА_9 перед ОСОБА_7 за договорами позики були виконані шляхом передання замість суми боргу - зазначеного нерухомого майна у власність ОСОБА_7, позивач просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частини даного майна. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що грошові кошти за договорами позики у розмірі 68 000 євро та 450 000 доларів США ОСОБА_9 повернув відповідачу після розірвання шлюбу і останній відмовляється поділити їх в добровільному порядку, просила суд визнати кошти об'єктом спільної сумісної власності подружжя і стягнути на свою користь половину вказаних коштів у розмірі 2 561 660 гривень. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2014 року позов задоволено.Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 суму 2 561 660 гривень. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з наявності доказів на підтвердження того, що позичені грошові кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак таких висновків суди дійшли передчасно. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 10, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони.Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу своїх заперечень щодо належності спірних коштів до спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції надані розписки від 19 травня 2011 року та від 14 травня 2012 року, зі змісту яких вбачається, що кошти отримані ним у ОСОБА_8 для передачі в борг ОСОБА_9 з метою здійснення останнім підприємницької діяльності.Однак, не взявши до уваги надані розписки, апеляційний суд обмежився лише посиланням на те, що у ОСОБА_2 було достатньо часу надати відповідні докази до суду першої інстанції. При цьому не з'ясував, на якій правовій підставі отримані спірні грошові кошти (на умовах договору позики, на умовах договору дарування тощо) чи містять надані ОСОБА_7 розписки від 19 травня 2011 року та від 14 травня 2012 року зобов'язання щодо повернення коштів, а також чи зачіпаються права ОСОБА_8 вирішенням спору, у зв'язку з чим висновки судів про визнання спірних грошових коштів об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є передчасними. Крім того, при вирішенні спору судами не враховано роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого судам при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з'ясувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. За таких обставин, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а:Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко