Справа № 428/5134/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Александрової Н.В.,

при секретарі Голуб Т.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області клопотання представника заінтересованої особи про направлення справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Луганська у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколас-сервіс» про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Сєвєродонецького міського суду Луганської області знаходиться цивільна справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколас-сервіс» про скасування рішення третейського суду.

Представником заінтересованої особи заявлено клопотання про передачу даної справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Луганська у звязку з тим, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Вислухавши думку сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обовязки, протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» в редакції від 14.04.2006 року, який діяв на момент винесення третейським судом рішення від 24.07.2006 року по справі № 23/2006, третейський розгляд - це процес вирішення спору і прийняття рішення третейським судом.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про третейські суди» в редакції від 14.04.2006 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, сторони можуть на свій розсуд обрати місце третейського розгляду у третейському суді для вирішення конкретного спору.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.09.2009 року розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування.

Заявник в своїй заяві посилається на те, що розгляд справи проводився третейським судом в приміщенні будинку № 35 по вул. Леніна в м.Сєвєродонецьку за місцем укладення договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна № 1 від 17.07.2006 року між ТОВ «Магазин Надія» та ОСОБА_3, тобто за місцем розташування спірного майна, а не в м. Луганську, як це свідчить з рішення третейського суду та заперечень представника заінтересованої особи, представник заявника ОСОБА_4, який надав в судовому засіданні пояснення в якості свідка, також наполягав на тому, що розгляд справи третейським судом відбувався в м.Сєвєродонецьку.

Згідно листа прокуратури м.Сєвєродонецька від 23.01.2014 року на адресу суду в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000095 від 27.08.13р. встановлено, що за адресою м.Луганськ, вул..Тухачевського, 1-39, знаходиться жила квартира та про функціонування третейського суду мешканцям сусідніх квартир нічого не відомо.

На підставі викладеного суд вважає, що клопотання представника заінтересованої особи про направлення справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Луганська задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 114, 293, 389-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника заінтересованої особи про направлення справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Луганська відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Александрова