Житлово-експлуатаційна контора № 4
Справа № 369/1539/14-ц
провадження 2/369/1161/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2014 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, житлово-експлуатаційна контора №4 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкоди в користуванні майном, вселення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Інші 23 частини належить відповідачам по справі, його колишній дружині та її сину. У квітні 2010 року він був змушений піти через негативні стосунки, які скалились між ним та відповідачами по справі, які обіцяли компенсувати його частку у спільному майні. Але тривалий час дане питання не знайшло свого вирішення. Оскільки він є власником квартири, тому має право там проживати, але відповідачі чинять перешкоди у вселенні, змінили замки на вхідних дверях. Домовленостей щодо порядком користування квартирою також не досягнуто.

Просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_2; встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті цифрою « 6» площею 11,7 кв.м, ОСОБА_2, ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті « 7» площею 17,4 кв.м; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 коридор « 1» площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м, туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату « 3» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5 кв.м; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою; зобовязати ЖЕК №4 укласти з ним договір про участь у витратах по утриманню належного йому майна та відкрити на його імя окремий особовий рахунок.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що не має де проживати, в даний час тимчасово проживає у свого брата. Відповідачі заперечують щодо його вселення. Просив суд задоволити позову.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, її представник, відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечували. Подали письмові заперечення. Суду пояснили, що хоч квартира приватизована на трьох чоловік, але позивач не має жодного права на цю кватиру, бо ордер видавався тільки на них. Оскільки частки у свідоцтві не визначені, тому підстав для вселення та встановлення порядком користування квартирою також не має. Позивач ще в 2010 році пішов з квартири, більше там не проживав, за комунальні послуги не сплачував. Згоди щодо компенсації вартості частки вони не досягли, між ними склались неприязні стосунки. В даний час відповідач ОСОБА_3 розучений, в квартирі зареєстрована також і його донька. ОСОБА_3 разом з донькою на вихідних проживає в квартирі. Крім того, на осінньо-зимовий період вона забирає з села свою мати. Тому просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник ЖЕК №4 не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При розгляді справи судом встановлено, що 22 листопада 2000 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

У свідоцтві про право власності на житло не зазначені частки співвласників майна.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

У ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини справи, визнані сторонами не підлягають доказуванню. З пояснень сторін встановлено, що при отриманні свідоцтва про право власності на квартиру будь-яких домовленостей щодо іншого розміру часток у праві спільної власності не існувало та не погоджувалось сторонами.

З аналізу вищевказаних норм та пояснень сторін, суд приходить до висновку, що частки у праві спільної власності є рівними. Тому твердження представника відповідачки, що при встановленні порядку користування є необхідним визначення часток, суд вважає необґрунтованим та таким, що суперечить нормам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

З огляду на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є власниками, кожний по 1/3 частини квартири, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками. Доводи відповідачів, що ОСОБА_1 самостійно залишив квартиру, тривалий час нею не цікавився, не ніс витрат по його утриманню, є квартира у його сина, де він може проживати, суд до уваги не бере, оскільки доказів цим обставинам подано не було та на цих підставах власника майна не може бути позбавлено право проживати в квартирі, що належить йому на праві власності. Тому позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню.

З поданого технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 складається з: житлової кімнати « 6» площею 11,7 кв.м, житлова кімната « 7» площею 17,4 кв.м, коридор « 1» площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м, туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату « 3» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5 кв.м.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, відповідачі ОСОБА_2Є та ОСОБА_3 перешкоджають користуватись позивачу квартирою, не бажають його вселення, відповідач ОСОБА_3 та його донька, яка зареєстрована в спірній квартирі з 14 січня 2014 року, не проживають фактично в спірній квартирі, на вихідних ночують.

За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки сторони не можуть добровільно встановити порядок користування квартирою, суд задовольняє позов в частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою. При встановленні порядку користування, суд враховує факт неприязних стосунків між сторонами, неможливістю користування кімнатами спільно, тимчасове перебування матері ОСОБА_2, яка має окреме житло, в квартирі.

А саме, встановлює порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті цифрою « 6» площею 11,7 кв.м, ОСОБА_2, ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті « 7» площею 17,4 кв.м, залишено у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 коридор « 1» площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м, туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату « 3» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5 кв.м.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобовязання ЖЕК №4 укласти з ним договір про участь у витратах по утриманню належного йому майна та відкрити на його імя окремий особовий рахунок, оскільки позивач не довів порушення свого права саме з боку третьої особи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_2.

Встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті цифрою « 6» площею 11,7 кв.м, ОСОБА_2, ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену на технічному паспорті « 7» площею 17,4 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 коридор « 1» площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м, туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату « 3» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5 кв.м.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич