РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан.

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією 27.08.1997 року № 665 їй належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

09 серпня 2007 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., зареєстрований у реєстрі 09.08.2007 року за № 540. Відповідно до умов зазначеного договору вона передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а відповідач в свою чергу зобов'язався виконувати певні зобов'язання за цим договором.

Посилаючись на те, що після підписання договору довічного утримання відповідач належним чином взяті на себе обов'язки не виконував, а з 2013 року взагалі перестав їх виконувати, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір довічного утримання від 09.08.2007 року, укладений між нею та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею НВ., зареєстрований у реєстрі 09.08.2007 року за № 540, повернути сторони у первісний стан, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, анулювавши правовстановлюючі документи на ОСОБА_2 та зняти заборону відчуження з квартири, накладену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на частину квартири, який в ході розгляду справи уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що 09.08.2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання. З вказаного часу він виконував в повному обсязі обумовлені з відповідачем зобов'язання. Крім щомісячної матеріальної допомоги, купував продукти харчування та побутового призначення, ліки за призначенням та на прохання відповідача забезпечував її необхідними речами. За домовленістю з відповідачем відремонтував житлову кімнату, коридор, ванну кімнату, встановив двері. У 2007 році він самостійно сплачував комунальні та інші послуги за утримання квартири, де мешкає ОСОБА_1, а потім на її прохання надавав їй готівкою кошти для того, щоб вказані послуги вона сплачувала сама. В рахунок матеріального забезпечення, на прохання ОСОБА_1 ним було придбано міксер, праску, соковижималку, плиту газову, пилосос, тонометр, слуховий апарат, телевізор. За період дії договору довічного утримання він купував необхідний одяг та взуття, постільну білизну. Стосунки між ними були добрими і він завжди надавав необхідну допомогу. Приблизно з початку 2013 року відповідач попала під вплив сторонніх осіб, які почали зловживати довірою літньої людини, які змусили ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовитися від умов договору довічного утримання. З указаного часу відповідач не пускає його до квартири, розмовляє з ним через двері і на його неодноразові спроби налагодити стосунки взагалі не реагує. Вона відмовилася від спілкування з ним та отримання від нього забезпечення, чим створила перешкоди для виконання ним належним чином умов договору довічного утримання.

За весь період дії договору довічного утримання та виконання ним своїх обов'язків позивач поніс витрати, пов'язані з виконанням договору на загальну суму 43 079 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що виконання ним умов договору довічного утримання неможливе за незалежних від нього обставин, які мають суттєве значення, ОСОБА_2 просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 09.08.2007 року між ним та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., зареєстрований 09.08.2007 року за № 540, визнати за ним право власності на частку квартири АДРЕСА_1, яка з урахуванням звіту про незалежну оцінку, складену 28.05.2014 року, становить 34/100 часток спірної квартири.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Будучи допитаною в судовому засіданні 24 квітня 2014 року, ОСОБА_1 пояснювала, що протягом тривалого часу відповідач неналежним чином виконував зобов'язання за договором довічного утримання, а з січня 2013 року взагалі припинив надавати будь-яку допомогу, у зв'язку з чим вона просила розірвати договір довічного утримання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1, наполягала на задоволенні зустрічного позову, з підстав викладених у ньому. З урахуванням того, що представником ОСОБА_1 було надано звіт про незалежну оцінку, складений 18.06.2014 року, відповідно до якого вартість спірної квартири майже на 100 000 грн. перевищує вартість квартири, яка була визначена на підставі наданого нею звіту, відмовилася від проведення судової будівельної експертизи з метою усунення розбіжностей у вартості квартири, та визнала вартість спірної квартири у розмірі 217 941 грн. У зв'язку із зазначеними обставинами просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, який допитувався у судовому засіданні 24.04.2014 року пояснював, що ним тривалий час виконувались зобов'язання за договором довічного утримання, але у грудні 2012 року ОСОБА_1 почала пред'являти йому претензії, у зв'язку з чим він віддав їй ключі від її квартири та з 2013 року перестав до неї приходити і виконувати свої зобов'язання за укладеним між ними договором.

Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що 09.08.2007 року сторони уклали договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 540.

Відповідно до умов зазначеного договору довічного утримання ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 в свою чергу зобов'язався надавати ОСОБА_1 довічно повністю матеріальне забезпечення.

Пунктом 5 договору довічного утримання передбачено, що за згодою сторін обов'язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення складається із: забезпечення його житлом згідно зі ст. 750 ЦК України шляхом збереження безоплатного довічного проживання у квартирі; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним до користування одягом та взуттям; здійснення догляду; надання санітарно-гігієнічних послуг, які вважаються загальноприйнятними; забезпечення належними лікувальними засобами (якщо в цьому виникне потреба за рецептами лікаря; сприяти безперешкодному зверненню відчужувача до органів влади, нотаріату, суду та адвокатури в разі потреби; у разі смерті відчужувача поховати його з дотриманням ритуалу, який буде діяти на момент поховання.

Відповідно до п. 6 договору довічного утримання, матеріальне забезпечення, зазначене в цьому договорі на місяць за згодою сторін визначено в розмірі 1 прожиткового мінімуму на місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Статтею 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

З наданих суд документів вбачається, що ОСОБА_2 протягом усього час дії договору довічного утримання, з 2007 року по 2012 рік, неналежним чином виконував його умови. Матеріальне забезпечення, яке повинно було виплачуватися кожного місяця на користь ОСОБА_1 завжди складало менше ніж один прожитковий мінімум, як було передбачено умовами договору довічного утримання.

Доводи відповідача та його представника про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була домовленість щодо сплати матеріального забезпечення у меншому розмірі ніж було передбачено умовами договору довічного утримання, спочатку в розмірі 400 грн., а з 2010 року у розмірі 800 грн. є безпідставними, оскільки сторони договору не були позбавлені внести відповідні зміни до договору довічного утримання щодо розміру матеріального забезпечення, проте таким правом сторони договору не скористалися.

Крім того, як було встановлено судом з пояснень сторін у справі, що деякий час умови довічного утримання виконувала мати ОСОБА_2, а не сам набувач, проте такий спосіб виконання зобов'язань за договором довічного утримання в договорі передбачено не було.

Як зазначала у судовому засіданні ОСОБА_1, та не заперечувалось відповідачем за первісним позовом, з 01 січня 2013 року ОСОБА_2 взагалі перестав виконувати умови договору довічного утримання.

Відповідач у свою чергу зазначав про те, що з 2013 року він дійсно не виконував умови договору, оскільки ОСОБА_1 перестала з ним спілкуватися, двері йому не відкривала, тобто сама відмовилася від отримання від нього будь-якої допомоги, у зв'язку з чим у грудні 2012 року він повернув їй ключі від квартири та перестав до неї приходити.

ОСОБА_2 у разі настання обставин, які перешкоджали йому надавати відчужувачу забезпечення, що передбачене умовами договору, безпосередньо, мав можливість виконувати умови договору довічного утримання щодо сплати щомісячного матеріального забезпечення іншим шляхом, наприклад, шляхом поштового переказу грошових коштів, а в разі не бажання продовжувати договірні відносини, звернутися з вимогою про припинення договору, проте ОСОБА_2, до звернення ОСОБА_1 з позовом про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з неналежним виконанням набувачем його умов, таким правом не скористався.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов договору довічного утримання.

Зустрічний позов, на думку суду, підлягає задоволенню частково, а саме в частині розірвання договору довічного утримання, а позовні вимоги в частині визнання права власності на частину квартиру суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки хоча договір довічного утримання діяв і тривалий час, проте ОСОБА_2 не доведено факт його належного виконання протягом усього часу його дії.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на частину квартири - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 09.08.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Надією Володимирівною, реєстровий номер 540, повернувши сторони у первісний стан.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зняти заборону відчуження з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Надією Володимирівною.

В іншій частині зустрічний позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Гашук К.В.