РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Куцин М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ПАТ "ПриватБанк" на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося з позовом до ОСОБА_1 про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно Кредитного договору №МКІWGК00000125 від 17.11.2006 року ЗАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу ОСОБА_1 споживчий кредит на придбання житла строком до 16.11.2016 року у сумі 33469,44 Євро, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлені договором. На забезпечення повернення кредиту 29.11.2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок №18/1, по вул. Зарічній, в м.Іршава. ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку чим за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк", Іршавський районний суд 01.09.2009 року ухвалив рішенням згідно якого в рахунок погашення боргу було звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 145,3 кв.м. що знаходиться в м.Іршава, вул. Зарічна, 18/1. Після звернення стягнення на переданий в іпотеку будинок всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника будинку звільнити будинок протягом місяця з дня отримання відповідної вимоги. Не зважаючи на письмове повідомлення ОСОБА_1 та всіх мешканців будинку про необхідність виселення з будинку, вимога банку залишилася без задоволення, що послужило підствою для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Іршавського районного суду від 09.09.2014 року у позові ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ "Приваитбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Так, на думку апелянта суд першої інстанції безпідставно застосував Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки спірні правовідносини стосуються виселення, а не звернення стягнення на майно. Більше того Закон діє у разі відсутності іншого житла. Будь яких доказів відсутності іншого житла у відповідача матеріали справи не містять. Що стосується повідомлення про виселення, то хоча саме повідомлення стосується виключно позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, однак банком надсилались такі повідомлення 01.06.2014 р. що підтверджено наявним у справі доказами.

В судовому засіданні представник ПАТ "Приватбанк", підтримала апеляційну скаргу, зазначивши, що відповідач має житло для проживання, так-як при оформленні кредиту місце проживання відповідачем зазначено м.Іршава, вул. Зарічна, 18/2, а в іпотеку передано будинок за адресою м.Іршава, вул. Зарічна, 18/1.

Заслухавши суддю-доповідача представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МКІWGК00000125, згідно якого банк надав відповідачу споживчий кредит на придбання нерухомості строком до 16.11.2016 року у сумі 33469,44 Євро, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених договором (а.с.6-7). В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 29.11.2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок №18/1, по вул. Зарічній, в м.Іршава ( а.с. 8-10). Рішенням Іршавського райсуду від 01.09.2009 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» і в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором №МКІWGК00000125 звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок №18/1, по вул. Зарічній, в м.Іршава ( а.с.11-12). Рішення набрало законної сили.

Наведені обставини підтверджені наявними матеріалами справі і сторонами не оспорені.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання ОСОБА_1 письмової вимоги про виселення. також відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", позивач не довів наявність у відповідача іншого житла тому відсутні підстави для виселення. В частині вимоги банку про виселення інших осіб то позивач не вказав що це за особи не зазначив їх відповідачами, в процесі розгляду не заявив клопотання в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, про залучення їх до участі по справі як співвідповідачів.

З наведеним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна виходячи з наступного

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції і досліджує виключно лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

26.05.2014 року банк направив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про виселення з будинку №18/1, по вул. Зарічній, в м.Іршава (а.с.13). Згідно реєстру поштових відправлень рекомендованих листів та квитанції, повідомлення про виселення направлено відповідачу 01.06.2014 року (а.с.14).

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

В свою чергу суд першої інстанції застосовуючи ч.2 , 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та відмовляючи у виселенні не звернув увагу, що дана норма регулює питання щодо виселення лише у випадку позасудового врегулювання звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок на підставі договору.

Відповідно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Даний Закон застосовується виключно при вирішенні спору щодо стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави і лише при умові, що у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а його площа не перевищує 250 кв. метрів для житлового будинку.

Будь яких доказів про те, що у відповідача будинок є єдиним житлом в матеріалах справи відсутній, натомість відповідач при оформленні кредиту та договору іпотеки, як місце проживання вказав м.Іршава, вул. Зарічна, 18/2, а в іпотеку передано будинок за адресою м.Іршава, вул. Зарічна, 18/1.(а.с.7,8,10 на звороті)

З огляду на наведене суд першої інстанції застосувавши Закон, не з'ясував чи у власності відповідача не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

В свою чергу відмовляю чи щодо виселення в частині вимоги банку про виселення інших осіб, суд першої інстанції вірно констатував, що дані особи не визначені позивачем, вони не є відповідачами у справі, клопотання в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, про залучення їх до участі по справі як співвідповідачів не заявлялось, а тому відсутні підстави для виселення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд при ухваленні рішення неповно з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, тому рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2014 року в частині виселення ОСОБА_1, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2014 року змінити.

Виселити ОСОБА_1 з житлового будинку розташованого за адресою Закарпатська область, м.Іршава, вул. Зарічна, 18/1.

В іншій частині рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: