АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2149/14 Справа № 182/7485/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про накладення стягнення на спадкове майно, стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в серпні 2013 року звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просила на підставі ст.ст.1218,1281,1282 ЦК України накласти стягнення на спадкове майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, на свою користь грошові кошти в сумі 30269,58 грн. у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 по аліментам. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати (а.с.1,2,19,20).

В обґрунтування позовних вимог послалась на наступні обставини.

Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_4. Згодом вони з ОСОБА_5 шлюб розірвали.

Комсомольським судом Херсонської області було ухвалене рішення та виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на її користь на утримання ОСОБА_4

Після розірвання другого шлюбу вона змінила прізвище з «Нудьга» на «Писареву».

Тривалий час ОСОБА_5 аліменти на утримання сина не сплачував, у результаті чого виникла заборгованість по аліментам в сумі 30269,58 грн.

27.05.2013 року Позивачка по пошті отримала постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої дізналася про смерть ОСОБА_5

Наприкінці липня 2013 року їй стало відомо, що мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 прийняла спадщину після його смерті у вигляді нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка звернулась по телефону та надіслала по пошті письмове звернення до ОСОБА_6, як спадкоємця ОСОБА_5, з проханням сплатити їй одноразовим платежем грошові кошти в сумі 30269,58 грн. у рахунок погашення заборгованості останнього по аліментам, на що остання зазначила, що дійсно вона прийняла спадщину після смерті сина, проте нічого сплачувати не буде.

В обґрунтування позову послалась на те, що згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнитивимоги кредитора повністю, але в межах вартості, одержаного у спадщину. Згідно ч.2 ст.1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 19 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом 1 інстанції і вбачається із матеріалів справи, зокрема з свідоцтва про народження Серія 1-КІ № 007985 (а.с.9), 29.01.1994 року народився ОСОБА_4, матірю якого записана ОСОБА_2, батьком записаний ОСОБА_5, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28.02.1994 року зроблений актовий запис № 150.

За виконавчим листом № 2-523 від 11.04.2007 року, виданим Комсомольським судом Херсонської області 18.07.2007 року, ОСОБА_5 був зобовязаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.05.2006 року та до його повноліття (а.с.11).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.08.2011 року, яке набуло чинності 09.09.2011 року, шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був розірваний, після чого ОСОБА_8 було відновлено дошлюбне прізвище «Писарева» (а.с.10).

Згідно довідки про заборгованість по аліментам від 14.06.2013 року, заборгованість по аліментам ОСОБА_5 за виконавчим листом № 2-523 від 11.04.2007 року на момент повноліття дитини 29.01.2012 року складає 30269,58 грн. (а.с.12).

13.08.2012 року ОСОБА_5 помер (а.с.13)

09.04.2013 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю ОСОБА_5 (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його мати ОСОБА_6 (а.с.39-47). Першою Нікопольською державною нотаріально конторою ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.04.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-224 (а.с.47), згідно якого спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна № 10855587 від 15.10.2013 року (а.с.35), за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.04.2013 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-224.

Позивачем надсилався відповідачу лист з проханням сплатити їй одноразовим платежем заборгованість по аліментам в сумі 30269,58 грн. (а.с.51-53), на яке відповідач не відреагував.

Суд першої інстанції вірно керувався ст.1218, 1219, 608 ЦК України, згідно яких,

відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.5 ч.1 ст.1219 ЦК України зазначено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Тобто, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що обовязок по сплаті аліментів нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, то заборгованість, що виникла по невиплаченим аліментам не входить до складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 А тому, відсутні правові підстави для накладення стягнення на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 та для стягнення суми заборгованості по аліментам зі спадкоємця.

Такі висновки суду відповідають нормам цивільного законодавства, та фактичним обставинам справи.

Вищенаведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги, про те, що заборгованість за аліментами входить до складу спадщини, а відтак підлягає погашенню за рахунок спадкового майна, яке прийняла ОСОБА_6

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на ст.1282 ЦК України, зокрема ч.1, згідно якої, «спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину», як на підставу задоволення позовної заяви не відповідає обставинам та матеріалам справи.

Вищевказана норма матеріального права не може бути застосована при вирішенні даного спору, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не містили ознак кредитних правовідносин сторонами яких є кредитор та боржник, а регулювалися нормами Сімейного Кодексу України, тобто ОСОБА_2 не є кредитором, а заявлений у позові розмір заборгованості виник у ОСОБА_10 не з причини отримання ним коштів чи майна у борг, а саме внаслідок несплати аліментів (коштів на утримання дитини).

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта приведених в апеляційній скарзі доводів позивача, не може бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: