Справа № 310/3236/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовязання здійснити дії, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся з позовом до Бердянської міської ради, управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовязання здійснити дії, витребування земельної ділянки, вказуючи, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5, 5.23 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання № 17 від 31.03.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0976 га з присвоєнням поштової адреси: вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську для індивідуального дачного будівництва. На підставі цього рішення 29.04.2010 року за ОСОБА_2 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 451 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №858616.

Згідно наданої інформації з управління держкомзему у м. Бердянськ Запорізької області від 10.10.2011 № 1301 встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1102 від 06.06.2010 року № ВМХ № 065913 земельна ділянка по вул. Макарова, 77-ж1 була відчужена ОСОБА_1 На підставі зазначеного договору управлінням держкомзему виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 800873 від 03.08.2010 року, який зареєстровано 03.08.2010 року за № 94.

Проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства.

Спірна земельна ділянка у відповідності до ст. 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення.

Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у власність, належать крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Спірна земельна ділянка розташована на території Бердянської коси та передана у власність з порушенням ст. ст. 58, 59, 60 ЗК України та ст. ст. 88, 90 Водного кодексу України при відсутності затвердженої містобудівної документації м. Бердянська, а саме відсутності детальних планів територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси.

Крім того, проект відводу земельної ділянки, всупереч вимогам ст. ст. 51, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

За результатами проведеної 01.07.2011 року Бердянською природоохоронною міжрайонною прокуратурою перевірки відносно начальника управління архітектури та містобудування Бердянської міської ради ОСОБА_3 порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 367 КК України за фактами незаконного погодження 18 громадянам проектів відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва по вул. Макарова 77-г-1 77-г-8, Макарова 77-ж-1 77-ж-10. За результатами розгляду зазначеної кримінальної справи Бердянським міськрайонним судом винесено постанову від 05.08.2011 року, якою підсудного звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію».

Прокурор зазначає, що Бердянською міською радою під час прийняття рішення №17 від 31.03.2010 року порушено порядок надання земельних ділянок у власність, визначений Конституцією, Земельним та Водним кодексами України.

У затвердженому оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки, оскільки порушує п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434.

Рішенням Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року порушено вимоги містобудівного законодавства, оскільки генеральним планом м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009 року, за адресою виділеної ОСОБА_2 земельної ділянки передбачено лише розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку.

Відповідно до проектних рішень Генерального плану міста будівництво дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено, а п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачена заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах.

Прокурор зазначає, що Бердянська міська рада під час прийняття рішення № 17 від 31.03.2010 року порушила вимоги земельного, водного та містобудівного законодавства, що вказує на протиправність дій міської ради, а тому зазначене рішення є незаконним.

Спірна земельна ділянка розташована на території Бердянської коси та передана у власність з порушенням ст. ст. 58, 59, 60 ЗК України та ст. ст. 88, 90 ВК України при відсутності затвердженої містобудівної документації м. Бердянська.

Крім того, проект відводу земельної ділянки, всупереч вимогам ст. ст. 51, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив суд визнати незаконними та скасувати п. 5, 5.23 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам»; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 858616 на земельну ділянку площею 0,0976 га, виданого на ім'я ОСОБА_2 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1, вартістю 507012,48 грн; зобовязати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0976 га, розташованої по вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську, кадастровий номер :08:006:0131, за ОСОБА_2. Оскільки, спірна земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду, то вона не може бути передана у приватну власність особі, а тому послідуючі договори відчуження спірної земельної ділянки були укладені всупереч вимог Закону, тому вони є недійсним (нікчемними). Посилаючись на ст. 388 ЦК України прокурор просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0976 га, яка знаходить в м. Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1, кадастровий номер :08:006:0131, на користь територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 800873 на земельну ділянку площею 0,0976 га, виданого на імя ОСОБА_1, для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1, вартістю 507012,48 грн.; зобовязати управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0976 га, розташованої за адресою: м. Бердянськ, вул.. Макарова,77-ж1, кадастровий номер :08:006:0131, за ОСОБА_1.

У звязку з реформуванням органів прокуратури України на підставі ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року та набрання чинності окремих його положень, наказу Генерального прокурора України від 05.12.2014 року № 145ш про ліквідацію Бердянської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері обовязок представляти інтереси держави по зазначеній справі (участь у розгляді справи) покладено на Бердянську міжрайонну прокуратуру Запорізької області (а.с. 211), тому прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

Представник Бердянської міської ради в судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав і просив розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися. Про слухання справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

У письмових запереченнях та в доповненнях до них представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку на законних підставах, а прокурор не має законних підстав витребувати майно у добросовісного набувача, якщо таке майно не належить державі. Крім того, останній у порушення вимог ст. 45 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року звернувся з позовом до суду в інтересах держави в якості позивача, не вказавши при цьому у позовній заяві у чому полягає порушення або загроза порушень інтересів саме держави з огляду на те, що відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка не належить до земель державної власності, та не обґрунтував необхідність їх захисту, оскільки власник цих земель територіальна громада м. Бердянська, представником якої є Бердянська міська рада, яка не є позивачем у справі, тобто особою, права якої порушені, а навпаки є відповідачем по справі особою, щодо якої відсутні жодні порушення чи загрози порушень відносно предмету спору.

Право власності на земельну ділянку набуте у встановленому законом порядку. Бердянським міжрайонним прокурором не зазначено жодної підстави для припинення права власності на земельну ділянку, передбачених ст.ст. 140, 143 ЗК України та не зазначено доказів про їх наявність.

Крім того зазначила, що вимога про скасування запису про державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права, бо не співвідноситься з положеннями ЗУ від 01.04.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Прокурор посилається на норми права, які не поширюються на дані правовідносини, оскільки ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку на законних підставах та в порядку, визначеному ч.7-9 ст. 118 ЗК України, а також акти й листи про відкликання висновків, на які посилається прокурор, приймалися після набуття права власності на земельну ділянку та не існували на час прийняття рішення Бердянською міською радою № 17 від 31.03.2010 року.

Представник зазначив, що спірна земельна ділянка на час розробки, погодження та затвердження проекту землеустрою відносилася до категорії земель житлової та громадської забудови, а тому проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії не підлягають обовязковій державній землевпорядній експертизі. Крім того прокурором зазначено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель прибережної захисної смуги та категорії земель водного фонду без відповідних доказів.

Звертає увагу суду, що нас час прийняття оскаржуваного рішення уздовж Азовського моря, Бердянської затоки, лиманів на вільних від громадської забудови землях в межа міста Бердянська було встановлено сорокаметрову прибережну захисну смугу.

Позивачем не було зазначено персоніфікованих даних про порушення земельного законодавства посадовими особами Бердянської міської ради при затвердженні конкретного проекту землеустрою та передання земельної ділянки ОСОБА_2Я, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель надано не було, тому згідно ст. 21 ЗК України не можливо прийняти рішення про визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передання) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано документи, які були прийняті після прийняття оскаржуваного рішення, які неможливо взяти до уваги оскільки норма права не може мати зворотної дії в часі відповідно до ст. 58 Конституції України та в силу ч.4 ст. 2 ЦПК України.

Застосування положень п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських та сільських поселень» є помилковим, оскільки вони не визначають організацію розміщення індивідуальних дач, що також було встановлено постановами Запорізького окружного адміністративного суду.

Проектні рішення генерального плану розвитку міста Бердянська передбачають розміщення на зазначених землях обєктів рекреації та обєктів оздоровчого призначення, що відповідає ст. 51 ЗК України за цільовим призначенням земель дачного будівництва. Розміщення обєктів дачного будівництва на цих землях є цільовим використанням земель та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню.

ОСОБА_4 посилається на практику застосування рішень Європейського суду з прав людини щодо захисту права власності людини як підставу для відмови у задоволенні позову

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку, оскільки на час реєстрації права власності та отримання державного акта на право власності на землю серії ЯК 858616, п.п. 5.23 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року був чинним, не скасованим та не оскаржуваним, залишився без змін і на час укладання договору купівлі-продажу від 06.06.2010 року.

Посилаючись на зазначене, просила в позові відмовити в повному обсязі.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 50, 51, 52 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва.

Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання її у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської держаної адміністрації, або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюється в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав громадян; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Судом встановлено, що п.п. 5, 5.23 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0976 га в м. Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1, для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації (а.с. 8-10).

На підставі зазначеного вище рішення ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності серії ЯК № 858616 на зазначену вище земельну ділянку(а.с. 11).

Згідно копії листа виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 07.05.2013 року відповідно до Генерального плану міста Бердянська, що затверджений рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради пятого скликання від 25.06.2009р. №8 земельна ділянка, що розташована по вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську, розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку та частково на території пляжів (а.с. 13, 21-22).

Згідно копії акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.02.2011 року Управління державної інспекції контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Запорізькій області рішенням Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, яка входила до складу земельної ділянки площею 2,25 га, що належала на праві постійного користування державному заводу скловолокно для розміщення та експлуатації бази відпочинку «Азовчанка», розташованої по вул. Макарова, 79 у м. Бердянську на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради Запорізької області № 151 від 15.03.2011 року, державний акт на право постійного користування землею серії ІІ ЗП №001037(а.с. 35-37). 21.06.2007 року Бердянська міська рада своїм рішенням припинила право користування останньої земельною ділянкою, чим порушила ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», виносячи рішення без підготовки документів, щодо її вилучення. Таким чином, в ході передачі Бердянською міською радою земельних ділянок громадянам на підставі рішення № 17 від 31.03.2010 року, у тому числі і ОСОБА_2, було порушено ст.ст. 80, 84 ЗК України, оскільки відсутнє погодження щодо вилучення земельної ділянки у б/в «Азовчанка» з Фондом Державного майна України, в матеріалах відведення відсутня інформація про вилучення земельної ділянки з постійного користування та скасування діючого на даний момент державного акту, а також земельна ділянка, яка надавалась б/в «Азовчанка», за цільовим призначенням є землею рекреаційного призначення, тому проекти відведення, затвердженні рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року, повинні були пройти обовязкову державну експертизу землевпорядної документації (а.с. 30-31)

Відповідно до копії акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.05.2013 року Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, зазначена вище земельна ділянка знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка не запланована для індивідуального дачного будівництва, проект відведення затверджений без розробки містобудівного обґрунтування обєкту, не встановлені містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки. Крім того будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах, згідно п. 3.39 ДБН «Планування і забудова міських і сільських поселень» не допускається (а.с. 32-34).

Згідно ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Частиною 1 ст. 90 ВК України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Однак, у порушення п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 5 листопада 2004 року № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року, при відведенні спірної земельної ділянки не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

На час прийняття спірного рішення Бердянської міської ради було наявне рішення Бердянської міської ради № 11 від 10.12.2004 р., яким була встановлена 40-метрова прибережна захисна смуга вздовж Азовського моря в межах міста Бердянська, але вказане рішення було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2010 року ( а.с.28-29).

Згідно листа виконкому Бердянської міської ради від 18.06.2011 року на момент прийняття спірного рішення діяв Генеральний план міста Бердянська, затверджений рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради У скликання від 25.06.2009 р. № 8. Детальний план забудови Бердянської коси на даний час не розроблявся (а.с. 13).

Відсутність у проекті землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із ч.2 ст. 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Діючим законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014р. у справі №6-206цс14.

Згідно ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, всупереч ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», та ч. 9 ст. 118 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обовязкова державна експертиза землевпорядної документації при виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

З урахуванням вищезазначеного, передача у власність ОСОБА_2Я земельної ділянки на підставі п.п. 5, 5.23 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже п.п. 5, 5.23 вказаного рішення є незаконним та підлягають скасуванню.

За таких обставин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано ОСОБА_2 без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1102 від 06.06.2010 року, ВМХ №065913 земельна ділянка по вул. Макарова, 77-ж1 була відчужена ОСОБА_1. На підставі чого ОСОБА_1 було виготовлено новий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 800873 від 03.08.2010 року, який був зареєстрований 03.08.2010 року за № 94 (а.с. 12, 16).

Цивільним кодексом України передбачає засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Враховуючи зазначене, вимоги прокурора про витребування з володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0976 га, яка знаходиться за адресою: вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську підлягають задоволенню.

Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м. Бердянська.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Таким чином, земельна ділянка повинна бути повернута територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

Оскільки рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010 року визнано незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2 визнано недійсним, тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 800873 , виданий на імя ОСОБА_1, також слід визнати недійсним.

Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що Бердянський міжрайонний прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в якості позивача, оскільки вони суперечать ч. 2 ст. 45 ЦПК України, яка передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У запереченнях представник відповідача вказує, що Бердянський міжрайонний прокурор не зазначив в чому полягає порушення або загроза порушень інтересів саме держави з огляду на те, що відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка не належить до земель державної власності, та не обґрунтував необхідність їх захисту, оскільки власник цих земель територіальна громада м. Бердянська, представником якої є Бердянська міська рада, яка не є позивачем у справі, а являється відповідачем. Але суд вважає, що звертаючись з позовом до суду прокурор у достатньо повно зазначив у чому полягає порушення інтересів держави, а належність земельної ділянки до комунальної власності не виключає можливість звернення з позовом до суду в інтереси держави, оскільки за ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливим захистом держави.

Представник ОСОБА_1 зазначила, що постановою Запорізького окружного суду адміністративного суду від 02.12.2010 року встановлено законність рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 38 від 28.01.2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», але зазначене рішення не спростовує позовних вимог, оскільки позов заявлявся та рішення було прийнято з інших підстав, ніж розглядаються за цією справою.

ОСОБА_4 зазначила, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії не підлягають обовязковій державній експертизі землевпорядної експертизи, але судом встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, а також до земель водного фонду і підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Представник також вважає, що відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації управлінням Держкомзему у м. Бердянськ є незаконними, оскільки чинним законодавством не передбачено відповідних повноважень структурних підрозділів Держкомзему. Крім того вказані дії управління Держкомзему у м. Бердянськ відбулося вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому рішення про відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації не може поширюватися на спірне рішення, але зазначене не може бути підставою для відмови в позові, оскільки дії з відкликання висновків є ще одним свідченням їх незаконності.

Не можуть бути задоволені вимоги прокурора щодо зобов'язання Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0976 га, розташованої по вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську, кадастровий номер :08:006:0131, за ОСОБА_2 та про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0976 га, розташованої за адресою: м. Бердянськ, вул. Макарова,77-ж1, кадастровий номер :08:006:0131, за ОСОБА_1, які був здійснені у «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі», оскільки Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст. 26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду.

Зважаючи на те, що рішення суду про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю є достатньою підставою для відповідного органу для скасування державної реєстрації, підстав для покладання на нього обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку не має.

Керуючись ст.ст. 10, 212 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 4, 88, 90 Водного Кодексу України, ст.ст. 12, 19-21, 50-52, 58-60, 116, 118, 123, 125, 126 ЗК України, ст. 14, 19, 144 Конституції України, ст.ст. 328, 387,388, 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати п.п. 5, 5.23 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 17 від 31.03.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №858616 на земельну ділянку площею 0,0976 га, виданий на імя ОСОБА_2 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1.

Визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №800873 на земельну ділянку площею 0,0976 га, виданий на імя ОСОБА_1 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Макарова, 77-ж1.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0976 га, яка знаходиться по вул. Макарова, 77-ж1 у м. Бердянську Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №800873, виданому на імя ОСОБА_1, кадастровий номер :08:006:0131, на користь територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя