справа № 208/804/14-ц
№ провадження 2/208/915/14
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2014 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі: Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася у лютому 2014 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Територіальної громади в особі: Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, у якій просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння № 42 по вулиці Лісна у м. Дніпродзержинськ.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частини будинку № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області на підставі договору дарування від 27.10.1998 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 09 листопада 1998 року своє право власності позивач зареєструвала в КП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації». 1/3 частина домоволодіння за Ухвалою Судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 29.07.1991 року перейшла ОСОБА_3, який помер 24.03.2003 року, його право власності на 1/3 частину не було ним зареєстроване в КП «ДБТІ», але він вважається таким, що прийняв спадщину фактично, оскільки подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв, про спадкоємців нічого невідомо. В будинку проживає позивач, зареєстрована в ньому з 1992 року, разом з нею проживають члени її сімї.. Оскільки ОСОБА_3, а ні його спадкоємці, якщо такі є, не заявляли ніяких прав на частину будинку, не вчиняли дій, які б свідчили про обовязок позивача повернути річ власнику, позивач зажди вважала, що володіє всім будинком на законних підставах, як добросовісний набувач, тому звернулась з цим позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі, та не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідача при та без застосування технічних засобів.

Відповідно до ОСОБА_2 ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В судове засідання представник відповідача не зявився, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу без участі їх представника, на підставі наданих доказів.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилося реєстраторами бюро технічної інвентаризації до 01 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 п. 5 Прикінцевих положень вище зазначеного Закону, державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", починаючи з 01 січня 2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.

В судове засідання представники третіх осіб не зявилися, але надіслали до суду заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог та просили розглянути справу без участі їх представника, на підставі наданих доказів.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України.

Судом досліджені докази по справі:

- досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні.

Суд, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з договору дарування від 27.10.1998 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 позивачці належить 2/3 частини будинку № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, договір дарування було укладено позивачкою та її батьком, ОСОБА_4, родинні відносини між ними підтверджуються довідкою Начальника Баглійського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 30.09.2008 року, № 121/02-87.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 1998 року право власності на подаровано нерухоме майно, позивач зареєструвала в КП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації».

Як вбачається з ухвали Судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 29.07.1991 року право власності на 1/3 частину домоволодіння № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області було визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/3 частину не було ним зареєстроване в КП «ДБТІ», але у звязку з тим, що він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, від вважається особою, який прийняв спадщину фактично.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 494492, ОСОБА_3 помер 24.03.2003 року, що підтверджується актовим записом № 399, зробленим відділом реєстрації актів громадського стану Заводського районного управління юстиції в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть.

В судовому засіданні встановлено, що після його смерті відкрилась спадщина , яка складалася з 1/3 частини домоволодіння № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, житлового будинку № 50 по вул. Осипенко 50 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, автомобіля марки ЗАЗ 968М, 1983 року випуску, державний номерний знак К3591ЯА, та грошових внесків.

Як вбачається зі спадкової справи № 282/2005 до Першої дніпродзержинської нотаріальної контори звернулась 18.05.2005 р. дружина померлого ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, в якій вказала спадковим майном лише житловий будинок № 50 по вул. Осипенко 50 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, автомобіль марки ЗАЗ 968М, 1983 року випуску, державний номерний знак К3591ЯА, та грошові внески, за 1/3 частини домоволодіння № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався,.

Як вбачається з актового запису про смерть № 542 від 11 квітня 2008 року ОСОБА_5 померла 30 березня 2008 року, про що було видало свідоцтво про смерть серії І-КИ № 204537, доньці померлої ОСОБА_6.

Згідно листа № 2175/01-06 від 17.06.2014р., виданого в/о завідуючої Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою Дніпропетровській обл., та № 1269/01-06 від 16.07.2014р. виданого завідуючою Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою Дніпропетровській обл., після померлої 30 березня 2008 року ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась, звернень з заявами про прийняття або відмову від спадщини не надходило.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтереси.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

За приписами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння це володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.

Враховуючи, що ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст..344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, тому, визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01 січня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка проживає в будинку з 1992 року, з 1998 року є власником 2/3 частин житлового будинку № 42 по вулиці Лісна м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, моментом виникнення права власності за набувальною давністю є 01 січня 2011 року, а строк володіння майном (1/3 частиною) більше 16 років.

Крім того, протягом всього терміну володіння позивач утримує спірну квартиру за власні кошти, регулярно повністю сплачує комунальні витрати та витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач зареєстрована та мешкає в будинку № 42 по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, з 1998 року.

Оскільки починаючи з 1989 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та продовжує володіти, користувалася та продовжує користуватися майном померлого ОСОБА_3, а саме: 1/3 частиною будинку № 42 по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, утримувала та утримує дане домоволодіння, суд приходить до висновку, що позивач набув право власності на дане спірне майно за набувальною власністю на законних підставах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа частиною будинку, яка належала ОСОБА_3, відкрито та безперервно володіє ним протягом останніх 16 років, а тому відповідно до ст. 344 ЦК України суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння № 42 з господарчими спорудами по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_3, який помер 24.03.2003 року

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 328, 344, Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України, п.9, п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі: Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, третя особа: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку № 42 по вулиці Лісна у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на будинок № 42 по вулиці Лісна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м. у тому числі з господарчими спорудами: а-1 прибудова, а1-1 сіни, Б-1 - сарай, В-1 вбиральня, Г-1 сарай, Д-1 сарай, З-1 сарай, Е-1 навіс, Л-1, п/д - вхід до підвалу з підвалом, № 1, 3, 4 огорожа, № 2, 7 водопровід, № 5 ворота з хвірткою, № 6 зливна яма, І тротуар, з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації речових прав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Ричка С. О.