Справа № 755/2734/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 17122,06грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Пількевич О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1. В період з 01 січня 2002 року по червень 2004 року та з жовтня 2012 року по лютий ь 2013 року відповідачі, як споживачі послуг, не в повній мірі виконували обов'язки щодо внесення щомісячної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги на загальну суму 17122,06 грн. З боку працівників позивача з відповідачами неодноразово проводились бесіди з приводу необхідності повної сплати за отримані послуги, також пропонувалось укласти договір про реструктуризацію заборгованості, однак відповідачі ці пропозиції проігнорували, що спонукало позивача звернутись з даними позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.26-29), та подав заяву про застосування строку позовної давності, пояснив, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1. Відповідач не заперечує той факт, що були періоди, коли відповідачі не в повному обсязі сплачували за житло - комунальні послуги, однак в межах даного спору позивачем пред'явлено вимоги про стягнення заборгованості за період до січня 2002 року та починаючи з січня 2002 року по червень 2004 року поза межами строків позовної давності, оскільки у разі наявності у відповідача заборгованості позивач мав право звернутись з позовом до суду в межах трьох років, однак з невідомих причин таким правом не скористався, також відповідач наголосив, що позивачем не було запропоновано відповідачам укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а за відсутності договору, позивач не має права вимагати оплати за наданні послуги, тому за склавшихся обставин позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстави, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.26-29), з урахуванням поданої відповідачами заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, відповідачі подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до справи. (а.с.37, 38)

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлової ремонтно-експлуатаційної організації (форма №3) за №402 від 27 березня 2013 року. (а.с.7)

Відповідно до положень ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги на загальну суму 17122,06 грн., яка виникла за період: до 01 січня 2002 року в розмірі 7245,11 грн., з січня по грудень 2002 року в розмірі 2396,85 грн., з січня по грудень 2003 року в розмірі 2580,20 грн., з січня по червень 2004 року в розмірі 1305,78 грн., з жовтня 2012 року по лютий 2013 року в розмірі 3594 грн. 12 коп., що підтверджується довідками про заборгованість по квартплаті та комунальним платежам, та розрахунками боргу по квартирній платі та комунальним платежам, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.13, 14)

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва було балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 та виконавцем житлово-комунальних послуг в період, за який позивачем нарахована заборгованість по житлово-комунальних послугам, тому позивачем підставно пред'явлені вимоги до відповідачів, які є споживачами послуг, щодо виконання зобов'язань, які передбачені ст.ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому суд враховує, що всупереч вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачі не надали доказів, які мали підтвердити звернення до позивача з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг.

Отже, позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, позиція відповідачів про відсутність підстав для виконання зобов'язань за оплату житлово-комунальних послуг за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, та не може слугувати підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплачувати надані послуги.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) зазначається, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Загальний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу України у редакції Закону України від 11 липня 1995 року «Про внесення змін до статті 71 Цивільного кодексу України», застосовується з 27 липня 1995 року за позовами усіх осіб, право яких порушено, тобто як фізичних осіб, так і юридичних осіб.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. (ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України)

Під час судового розгляду справи, відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подана спільна заява про застосування в межах даного спору загальних строків позовної давності, мотивуючи тим, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з відповідачів заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період, який включає: до 01 січня 2002 року в розмірі 7245,11 грн., з січня по грудень 2002 року в розмірі 2396,85 грн., з січня по грудень 2003 року в розмірі 2580,20 грн., з січня по червень 2004 року в розмірі 1305,78 грн., а всього за цей період борг складає 13527,94 грн., однак з позовом до суду позивач звернувся лише 28 січня 2014 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за вищевказаний період задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

При вирішенні питання про застосування строків позовної давності, суд враховує положення п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якою передбачено застосування до такої категорії спорів строків позовної давності, які були встановлені на час виникнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги та квартирну плату, тобто загального строку позовної давності у три роки, який визначено у ст. 71 Цивільного кодексу України ( в редакції від 18 липня 1963 року), а також положення ст. 257 Цивільного кодексу України( в редакції чинній з 01 січня 2004 року), та приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період: до 01 січня 2002 року в розмірі 7245,11 грн., з січня по грудень 2002 року в розмірі 2396,85 грн., з січня по грудень 2003 року в розмірі 2580,20 грн., з січня по червень 2004 року в розмірі 1305,78 грн., а всього на загальну суму 13527,94 грн., не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності, зважаючи на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду лише 28 січня 2014 року, при цьому з клопотанням про поновлення строку для звернення з позовом до суду позивач не звертався.

В той же час, позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року на загальну суму 3594 грн. 12 коп. є обґрунтованими, при цьому суд враховує, що відповідачами не спростовано розмір нарахованих позивачем платежів за цей період, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3594 грн. 12 коп. , в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп., тобто по 121 грн. 80 коп. з кожного відповідача, який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується долученими до справи оригіналами платіжних документів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.68 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3594 (три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва судовий збір в розмірі 81 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва судовий збір в розмірі 81 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва судовий збір в розмірі 81грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я