06112014 ПАТ "СК "Інтер-Поліс" ОСОБА_1 ОСОБА_2 районний суд Київської області ОСОБА_3 м. Київ вул. Мельниченка 1
Справа № 369/8860/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді В.В.Нікушина

За участю секретаря Ю.І. Беліменко

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Надійне рішення» про визнання недійсним укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про визнання недійсним укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір страхування у виді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9914546 (далі-поліс АС/№9914546).

Так, 19.04.2014 року, близько 16:00 год., по вул. Першотравнева в м. Біла Церква, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням відповідача, «SkodaOktavia» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, та «SkodaFabia» д.н.з.АІ 5719 ЕС, під керуванням ОСОБА_5. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року відповідача визнано винним у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді, при складені протоколу останній предявив наявний у нього страховий поліс АС/№9914546, виданий позивачем.

Разом з тим позивач акцентував увагу, що згідно наявної у базі позивача та МТСБУ інформації бланк полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не використаний, страховий платіж за вищевказаний поліс не надходив, звіт про оформлений поліс до страховика не було надано. Відтак враховуючи, що відповідачем страховий платіж не сплачено, просить суд визнати недійсним укладений між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та відповідачем договір страхування у виді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9914546, та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні надали суду заперечення в яких просили в задоволенні позовних вимог відповідача відмовити в повному обсязі зважаючи на наступне.

25.02.2014 року відповідачем на території міського ринку в м.Вишневе по вул.Жовтневій було придбано в страхового агента ОСОБА_6 поліс АС/№9914546, де страховиком зазначений позивач, страхувальником-відповідач, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_3. Окрім того відповідачу було видано спеціальний знак, який прикріплюється на лобове скло, як підтвердження наявності страховки у водія авто. Одночасно відповідач зазначив, що підтвердженням сплати ним страхової суми є сам поліс АС/№9914546, оскільки він його отримав тільки після сплати страхового платежу в сумі 201,00 грн., про що мітиться запис в полісі. Так, представник відповідача вказував, що вищевказаний поліс був переданий ТОВ «Надійне рішення», яке згідно звіту укладених договорів страхування за період від 04.04.2014 року засвідчило своєю печаткою факт отримання страхових платежів на суму 2 152,00 грн. в які входить і поліс відповідача. Відтак, підстав для визнання вказаного договору недійсним немає. Враховуючи вищевикладене вважає, що позов є безпідставним, не обґрунтованим, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Надійне рішення» в судове засідання не зявився,про час та місце розгляду справи судом повідомлялися.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі та зазначила, що позов є безпідставним, та поданий позивачем з метою уникнення від виконання

Заслухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, третю особу, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-Поліс» як страховиком, ОСОБА_1, як страхувальником, 25.02.2014 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується наданою суду копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/№9914546. Так, забезпеченим транспортним засобом згідно полюсу є автомобіль НОМЕР_3. Вказаний поліс укладений на строк від 21.03. 2014 року по 20.03.2015 рік, містить підписи страхувальника, підпис уповноваженої особи страховика та печатку страховика.

Нормами статей 3, 6, 227, 627-629 ЦК України, в Україні гарантується право свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно копії постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за порушення норм ст. 124 КУпАП та накладено штраф на користь держави в розмірі 425,00 грн.(а.с.6)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно заявиповідомлення від 22.04.2014 року потерпіла ОСОБА_3 звернулась до позивача з метою відшкодування завданої їй відповідачем шкоди.

Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що всупереч умовам договору відповідач не сплатив страховий платіж на користь позивача, звіт про сплату страхового платежу за вказаним полісом подано агентом страховика не було, що на думку представника позивача є підставою для визнання такого договору недійсним у відповідності до ст.ст 983, 988 ЦК України.

Однак суд з такими висновками представника позивача погодитись не може виходячи з наступного.

У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст.982 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до п.8 Постанови пленуму ВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо).

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що являється неофіційним представником з продажу страхових полісів, окрім того зазначила, що нею ведеться звітність оплачених полісів, в звязку з чим підтверджує, те що 25.02.2014 року відповідачем було сплачено кошти в розмірі 200,00 грн. після чого останній отримав поліс, що підтверджується записом звітності в її журналі. Одночасно свідок зауважила, що при купівлі полісів касових ордерів, чеків чи квитанцій згідно їхнього внутрішнього робочого порядку вона не видає, а факт внесення відповідачем страхового платежу підтверджується відміткою, що мітиться в самому полісі.

Згідно ч.1 ст. 983 договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в п. 10 Полісу №АС/9914546 відповідач 25.02.2014 року здійснив страховий платіж в розмірі 201,00 грн., тобто в момент укладення такого договору страхування. Відтак твердження представника позивача, щодо недійсності вчиненого правочину в звязку із несплатою страхового платежу не відповідає дійсності.

Згідно звіту (реєстру) укладених договорів (полісів) страхування за період 04.04.2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Надійне рішення» було зараховано платіж внесений ОСОБА_1 відповідно за полісом №АС/№9914546 в розмірі 201,00 грн., та зазначено датою початку дії договору 21 березня 2014 року.

Суд вважає, що відповідач надав суду належний та допустимий доказ, який свідчить про виконання відповідачем умов спірного договору в частині своєчасності внесення відповідачем страхового платежу.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, суд не бере до уваги посилання представника позивача, що поліс відповідача не обліковується в централізованій базі даних МТСБУ, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б могли підтвердити чи спростувати зазначене, тому зазначені твердження є лише припущенням представника позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зважаючи на те, що при укладенні сторонами договору страхування було дотримано всіх істотних умов договору, а відповідачем у відповідності до вимог ст. 983 ЦК України внесено страховий платіж, суд вважає, що відповідач не повинен нести відповідальність за дії антів, оскільки не є його обовязком прослідковувати зарахування, надіслання, надходження платежів чи оформлення звітів страхових агентів, так як останні представлять інтереси позивача, та діють від його імені.

Відповідно до частини другої статті 998 ЦК наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень діючого законодавства, невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання угоди недійсною. Судом встановлено, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст.203 ЦК України, так як його зміст не суперечить положенням ЦК України, а також іншим актам цивільного законодавства, зокрема Законам України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали їх внутрішній волі, договір було укладено у формі встановленої законом, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором.

З огляду на наведене, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Надійне рішення» про визнання недійсним укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 15, 60, 62, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 983, 998 ЦК України, Закон України «Про страхування», Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ІНТЕР-ПОЛІС» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Надійне рішення» про визнання недійсним договору страхування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Нікушин