Справа № 755/4466/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарях Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Державного концерну «Ядерне паливо» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової фінансової допомоги,

в с т а н о в и в:

Державний концерн «Ядерне паливо», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року в розмірі 18000,00 грн., що є предметом позовних вимог.

09 квітня 2014 року представник позивача Скороход В.С. в судовому засіданні подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви, позивач просив суд: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року в розмірі 4000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» суму 3% річних за користування коштами у розмірі 16 грн.11 коп.; суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 14,00 грн. та суму пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 69 грн.81 коп. Витрати понесені позивачем за подання позовної заяви покласти на відповідача».

Представник позивача Скороход В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у заяві про зменшення позовних вимог, пояснила, що на підставі Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, Державний концерн «Ядерне паливо» надав відповідачу, як працівнику підприємства, безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 33000,00 грн., яку останній зобов'язувався повернути у строк до 30 травня 2014 року. Однак, після звільнення відповідача з підприємства, 04 листопада 2013 року між сторонами укладена Додаткова угода до Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, якою передбачено, що відповідач повертає залишок позики в розмірі 18000,00 грн. з грудня 2013 року щомісячно рівними частками в розмірі 1000,00 грн. щомісячно у строк до 31 травня 2015 року. Всупереч умов договору, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, в період з грудня 2013 року по 04 квітня 2014 року не здійснював щомісячні платежі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 4000,00 грн., добровільно сплатити суму боргу відповідач наміру не має, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року в розмірі 4000,00 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 16 грн.11 коп.; суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 14,00 грн. та суму пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 69 грн.81 коп., що підтверджує наданими суду розрахунками.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.37-40), пояснив, що з 2009 року працював на посаді директора з правового забезпечення Державного концерну «Ядерне паливо». На підставі Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, Державний концерн «Ядерне паливо» надало відповідачу, як працівнику підприємства, безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 33000,00 грн., яку останній зобов'язувався повернути у строк до 30 травня 2014 року. Однак, 04 листопада 2013 року відповідача було звільнено із займаної посади, у зв'язку з скороченням посади, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, тому для врегулювання відносин між сторонами договору в частині повернення отриманої позики, 04 листопада 2013 року між сторонами укладено Додаткова угода до Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, якою передбачено, що відповідач повертає залишок позики в розмірі 18000,00 грн. з грудня 2013 року щомісячно рівними частками в розмірі 1000,00 грн. щомісячно у строк до 31 травня 2015 року. Відповідач не заперечує факт наявності прострочки виконання грошового зобов'язання, однак на даний час не працевлаштований, триває судова справа щодо поновлення відповідача на попередньому місці роботи, тому виконувати зобов'язання за договором не має можливості, однак має намір погасити залишок невиплаченої суми позики в межах строків, передбачених договором.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, та пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача Скороход В.С. , відповідача, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 24 травня 2013 року між Державним концерном «Ядерне паливо» та працівником Позикодавця ОСОБА_1 був укладений Договір безвідсоткової фінансової допомоги, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 33000,00 грн. Позичальник зобов'язується прийняти позику, що визначена пунктом 1.1 цього Договору і повернути у визначений цим Договором строк.(а.с.6-7)

Як передбачено п.4.1 Договору, Позичальник повертає позику Позикодавцю з липня 2013 року до 30 травня 2014 року щомісячно рівними частками шляхом здійснення Позикодавцем утримання із заробітної плати Позичальника в розмірі 3000,00 грн.

На виконання умов договору, ОСОБА_1 отримав від Державного концерну «Ядерне паливо» позику в розмірі 33000,00 грн., що підтверджується платіжною відомістю №03.150 від 30 травня 2013 року. (а.с.9).

04 листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора з правового забезпечення, у зв'язку з скороченням посади, п.1 ст.40 КЗпП України, про що видано наказ по підприємству від 04 листопада 2013 року за №106-К. (а.с.12) за №01

04 листопада 2013 року між Державним концерном «Ядерне паливо» та працівником Позикодавця ОСОБА_1 укладена додаткова угода до Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, , якою передбачено, що у зв'язку зі звільнення неням Позичальника з роботи у Позикодавця за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України пункт 4.1 Договору викласти в такій редакції: « 4.1. Позичальник повертає Позикодавцю залишок позики в розмірі 18000,00 грн. з грудня 2013 року щомісячно рівними частками шляхом внесення Позичальником на банківський рахунок Позикодавця грошової суми в розмірі 1000,00 грн. у строк до 31 травня 2015 року». Пункти 2.1, 4.3 і 4.4 Договору виключити із його редакції. (а.с.43)

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як з'ясовано судом, відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів, а саме за період з грудня 2013 року до 04 квітня 2014 року відповідачем не сплачено щомісячні платежі на загальну суму 4000,00 грн., тому у зв'язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів, у позивача виникло право вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що відповідає положенням ст. 625 Цивільного кодексу України. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу розрахунку заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивачем правомірно пред'явленні вимоги до відповідача про стягнення заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року, з урахуванням додаткової угоди, за період з грудня 2013 року по 04 квітня 2014 року на загальну суму 4000,00 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 16 грн.11 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 14,00 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості, які не спростовані відповідачем в межах розгляду даної справи, а також за відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині сплати щомісячних платежів, як це передбачено п.4.1 Договору, в редакції викладеної у Додатковій угоді від 04 листопада 2013 року.

Згідно частини першої статі 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування за рахунок відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 69,81 грн., оскільки між сторонами укладено договір безвідсоткової фінансової допомоги, за умовами укладеного договору не передбачено штрафних санкцій, в тому числі стягнення пені за несвоєчасне повернення грошових коштів, а посилання позивача, як на підставу застосування штрафних санкцій на положення ст.4 Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд визнає необґрунтованими, оскільки цей Закон не розповсюджується на відносини, пов'язані з виникненням та виконанням зобов'язань за договором позики, що регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд вважає що позовні вимоги Державного концерну «Ядерне паливо» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової фінансової допомоги підлягають задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року на загальну суму 4000,00 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 16 грн.11 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 14,00 грн., в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. (а.с.5)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

в и р і ш и в:

Позов Державного концерну «Ядерне паливо» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової фінансової допомоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Ядерне паливо» заборгованість за Договором безвідсоткової фінансової допомоги від 24 травня 2013 року на загальну суму 4000,00 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 16 грн.11 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 14,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього на загальну суму 4273 (чотири тисячі двісті сімдесят три) грн. 71 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я