Провадження №2/761/7455/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шато" та Київська міська державна адміністрація, треті особи: Акціонерне товариство "Завод Укркабель", Дочірне підприємство "Стандарт" виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Город", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов"язання надати житлове приміщення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ТОв "Шато" та Київській міській державній адміністрації, в якому просив суд зобов"язати відповідачів надати йому та членам його сім"ї житлове приміщення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з березня 1960 року він разом з матір"ю проживав в квартирі АДРЕСА_1, а пізніше разом з дітьми. Вказана квартира була отримана згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 13.07.1960 року матір"ю позивача, яка працювала на ДП "Завод "Укркабель". Мати позивача неодноразово зверталась із заявами про приватизацію вказаної квартири, але у приватизації їй відмовляли, пропонуючи укласти договір оренди. 13.10.1995 р. між AT "Завод "Укркабель" та АТЗТ "Агрокомплекс "Омега", ТОВ "Город" було укладено договір №1 купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, в тому числі й займаної позивачами квартири №3. В подальшому 26.07.2000 р. АТЗТ "Агрокомплекс "Омега" уклало договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 та з ОСОБА_6, які в подальшому продали належну їм частину будинку відповідачу - ТОВ "Шато", в тому числі і займану позивачами квартиру. Відповідач ТОВ "Шато" на початку вересня 2013 року було незаконно виселено позивачів із займаної ними квартири АДРЕСА_1.

Підставою для виселення без надання іншого жилого приміщення було розпорядження представника Президента України від 28 червня 1994 року №505 "Про затвердження акту обстеження технічного стану будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2" та "Акт обстеження технічного стану будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2", якими будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для мешкання, тому права позивачів на користування житлом: квартирою №3 у будинку АДРЕСА_1 в м. Києві припинилися у зв'язку з визнанням будинку непридатним для мешкання.

З врахуванням вимог ч.2 ст.111 Житлового кодексу УРСР відповідачі зобов'язані надати позивачам інше благоустроєне жиле приміщення - із 3-х кімнат розміром не менше 64,1 кв.м. в 6-ти місячний строк, згідно вимог ст. 113 цього Кодексу, в зв'язку з визнанням жилого приміщення непридатним для проживання. Оскільки відповідачі в добровільному порядку відмовили в наданні такого житла, позивачі за захистом свого порушеного права звернулись до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача ТОВ "Шато" просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вимоги позивачів до ТОВ "Шато" щодо надання житла є безпідставними та необгрунтованими. Так, посилаючись на свої письмові заперечення, представник відповідача зазначив, що ТОВ "Шато" є добросовісним набувачем будинку АДРЕСА_1 та права позивачів на користування займаною ними квартири №3 у цьому будинку припинились у зв"язку з визнання будинку непридатним для проживання в 1994 році, а оскільки ТОВ "Шато" в той час ще не отримало у власність вказаний будинок, тому вимоги до нього щодо зобов"язання надати житло задоволенню не підлягають. ТОВ "Шато" не має відношення до відносин, які виникли у позивачів із попередніми власниками будинку. Також, з врахуванням того, що позивачі ніколи не були власниками квартири АДРЕСА_1, представник відповідача просив в задоволенні позову щодо нього відмовити.

Відповідач Київська міська державна адміністрації свого представника в судове засідання не направила, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, але направила свої письмові заперечення проти позову, де просила розглядати справу у їх відсутність та в задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності позивачами своїх позовних щодо правомірності зайняття ними квартири АДРЕСА_1. Зокрема, позивачами не було надано ордеру та договору найму, як підстави для зайняття ними службового житла - вказаної квартири. Крім того, вказаний будинок на балансі КМДА чи територіальної громади м.Києва ніколи не перебував, а також враховуючи відсутність даних про місце проживання та наявність права власності позивачів щодо іншої житлової площі та не перебування позивачів на квартобліку, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що підстав для задоволення позову немає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 11.07.1960 року №367-д ОСОБА_8 і ОСОБА_9. було надано житло - АДРЕСА_1, в якій позивачі були зареєстровані та проживали. 13.10.1995 р. між AT "Завод "Укркабель" та АТЗТ "Агрокомплекс "Омега", ТОВ "Город" було укладено договір №1 купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, в тому числі й займаної позивачами квартири №3. В подальшому 26.07.2000 р. АТЗТ "Агрокомплекс "Омега" уклало договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, який набув право власності на 18,2/100 її частини та з ОСОБА_6, який набув право власності на 12,5/100 частини квартири. Вказані власники 30.12.2004 року продали належну їм частину будинку відповідачу - ТОВ "Шато", в тому числі і займану позивачу квартиру.

Вказані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.12.2011 року та рішенням Вищого Спеціалізовного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року, яким також встановлено, що права позивачів на користування житлом припинено у зв"язку з визнанням будинку непридатним для проживання, тобто з 1994 року, а тому з цього часу права користування квартирою вони не мали.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2007р., яке вступило в законну силу, договір купівлі-продажу від 13.10.1995р., в частині займаної позивачами корисної площі та житлової площі визнано частково недійсним.

Цим же рішенням було встановлено, що позивачі проживали у квартирі АДРЕСА_1 з 1960 року та займали загальну площу - 83,2 кв.м.

Крім того, судом встановлено, що розпорядженням представника Президента України від 28 червня 1994 року №505 "Про затвердження акту обстеження технічного стану будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2" та "Акт обстеження технічного стану будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2", будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для мешкання.

Також, позивачі посилаються на те, що протиправними діями відповідача ТОВ "Шато" на початку вересня 2013 року їх було незаконно виселено із займаної ними квартири АДРЕСА_1 і на даний час їх право на користування вказаною квартирою порушено та підлягає захисту.

Відповідно до ч.2 ст.111 Житлового кодексу УРСР визначено, що якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 113 вказаного Кодексу передбачено, що надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач або член сім'ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Вказані норми законодавства зобов"язують власника будинку, що підлягає знесенню, а разі його відсутності виконком місцевої ради народних депутатів, в даному випадку - відповідач Київська міська державна адміністрація (надалі КМДА), надати виселюваним особам інше благоустроєне жиле приміщення.

Між тим, аналізуючи вказану норму ЖК УРСР та обраний позивачами спосіб захисту щодо зобов'язання відповідачів надати інше благоустроєне жиле приміщення, а також усі обставини цієї справи, суд не вбачає підстав для задоволення таких позовних вимог до визначених позивачем відповідачів з огляду на наступне.

Зокрема, згідно з Актом обстеження технічного стану будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання непридатним для мешкання, який затверджено розпорядженням представника Президента України від 28 червня 1994 року №505, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 не відповідає санітарним і технічним вимогам, що потребують жилі будинку, і є непридатним для мешкання, тому права позивачів на користування житлом: квартирою АДРЕСА_1 припинилися ще у 1994 році у зв'язку з визнанням будинку непридатним для мешкання.

Між тим, власником вказаного будинку АДРЕСА_1 станом на 1994 рік, тобто час визнання його непридатним для проживання, відповідач ТОВ "Шато" ще не був, а відтак ніяких правових підстав для зобов"язання відповідача - ТОВ "Шато" надати інше житло позивачам в розумінні ч.2 ст.111 ЖК УРСР, немає.

З огляду на наведено, позовні вимоги позивачів до ТОВ "Шато" про зобов"язання його як власника станом на даний час надати інше благоустроєне жиле приміщення позивачам задоволенню не підлягають.

При вирішення справи в частині позивних вимог позивачів до КМДА судом враховано, що у відповідності до вимог ч.2 ст.111 ЖК УРСР у разі відсутності власника будинку, що підлягає знесенню, чи неможливістю надання ним жилого приміщення - виконком місцевої ради народних депутатів надає виселюваним особам інше благоустроєне жиле приміщення.

Позивачі звертались до відділу приватизації управління ЖКГ Шевченківської райдержадміністрації з питанням приватизації квартири АДРЕСА_1, але отримали відмови, оскільки вказаний будинок не належить і не перебуває на балансі територіальної громади Шевченківського району м.Києва, що підтверджується листом вказаного відділу від 27.01.2012 року (а.с.58, 60, 61).

Частиною 1 ст. 37 ЖК України визначено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За встановлених судом обставин, згідно листа №19-с-1462 від 11.09.2013 року Шевченківської райдержадміністрації зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку із матір"ю з 11.03.1980 року як мешканець ветхого будинку, але у відповідності до вимог п.25 Постанови Ради міністрів Української РСР та Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 "Про затвердження Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" не оновлював довідку з місця реєстрації з 1990 року, а тому з 2000 року був знятий з квартирного обліку як такий, що не пройшов перереєстрацію. Також, вказаним листом запропоновано поновити документи для постановки на облік і подати їх знову (а.с.59).

Пунктом 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року визначено, що, облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Згідно п. 9 Правил підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Крім того, пунктами 37 та 38 Правил встановлено, що жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно поданих заперечень відповідачем КМДА - зазначено про відсутність позивачів на квартирному обліку станом на даний час. Таким чином, позивачами не було дотримано встановленої чинним законодавством процедури для отримання житла як включення до списку осіб на отримання житла і перебування на обліку у відповідному відділі вказаної категорії осіб.

Позивачі можуть бути забезпечені житлом в порядку черговості за місцем перебування на квартирному обліку (Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація).

Більше того, позивачами у відповідності до вимог ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами наявність у них самого права користування чи права власності на квартиру АДРЕСА_1, як то ордер та договір найму житлового приміщення із зазначенням займаної ними площі, що у відповідності до вимог ст.48 ЖК України враховується при наданні житла.

За таких обставин, вбачається, що позивачі не дотримались встановленої процедури для отримання житла, передумовою якого є перебування на обліку у відповідних відділах обліку та розподілу житлової площі райдержадміністрації за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги те, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог щодо зобов"язання КМДА надати їм благоустроєне житлове приміщення, яке прав позивачів не порушувало, а позивачі не скористались своїм правом на постановку на облік для отримання житла і права на користування житлом не мали з 1994 року, тому позовні вимоги в цій частині до КМДА є безпідставними та не грунтуються на вимогах житлового законодавства, тому підлягають залишенню без задоволення.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 37, 43, 48, 111, 113 ЖК УРСР, Постанови Ради міністрів Української РСР та Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 "Про затвердження Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", ст.ст.3,10, 11, 57-61,208,209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шато" та Київська міська державна адміністрація, треті особи: Акціонерне товариство "Завод Укркабель", Дочірне підприємство "стандарт" виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Город", ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов"язання надати житлове приміщення, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: