У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І,,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., С

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про стягнення процентів за користування банківським вкладом за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» проценти за користування банківським вкладом за період з 17 квітня 2009 року по 21 квітня 2011 року у сумі 150 000 доларів США та 28 264,96 доларів США - три проценти річних.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 16 квітня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформлений в рамках пакету послуг «ПП Базовий» в доларах США, за умовами якого передала відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 доларів США строком на дванадцять місяців з процентною ставкою 13% річних.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору банківського вкладу вона звернулася до суду і ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2010 року між нею та банком визнано мирову угоду, за умовами якої боржник визнає заборгованість за зазначеним договором перед стягувачем у сумі 150 426 доларів США. Посилаючись на те, що банком на виконання умов мирової угоди вклад повернуто лише 21 квітня 2011 року, просила позов задовольнити.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Ворошиловського районного суду м. донецька від 11 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2013 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з пропущення позивачем позовної давності, початок перебігу якого рахував з 21 грудня 2009 року.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформлений в рамках пакету послуг «ПП Базовий» в доларах США, за умовами якого передала відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 доларів США строком на дванадцять місяців з процентною ставкою 13% річних.

Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2010 року, постановленою у справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», про стягнення суми банківського вкладу, провадження у справі закрито у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди та визнанням такої судом.

За умовами мирової угоди банк визнав заборгованість за зазначеним договором строкового банківського вкладу перед ОСОБА_3 у сумі 150 426 доларів США, сторони визначили порядок повернення вкладу, встановивши загальний місячний ліміт у сумі 150 000 грн, який остаточно повернуто лише 21 квітня 2011 року.

Частиною першою ст. 1058 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50081/ed_2013_10_12/pravo1/T002121.html?pravo=1> вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною першою ст. 1060 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844152/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У апеляційній скарзі заявник зазначав, що суд першої інстанції неправильно визначив початок перебігу позовної давності, оскільки не врахував, визнання відповідачем 11 березня 2010 року заборгованості за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформленого в рамках пакету послуг «ПП Базовий» від 16 квітня 2008 року.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Положеннями ст. 315 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту ухвали суду апеляційної інстанції. Зокрема, ухвала суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду.

Таким чином, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, у порушення зазначених норм процесуального закону, постановив ухвалу, яка за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України, оскільки не перевірив доводів апеляційної скарги щодо невірного застосування до спірних правовідносин позовної давності та не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи; не надавши належної правової оцінки, з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України, ухвалі Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2010 року та відповідним діям банку, не визначився з початком перебігу позовної давності та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 5 листопада 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.Мартинюк
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко М.І.Наумчук