АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/753/14 Справа № 426/2602/12 Головуючий у 1 й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м. Дніпропетровськ 04 березня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ПП ОСОБА_11, Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 22 квітня 2010 року близько 15-00 год. на вул. К. Лібкнехта у місті Нікополі Дніпропетровської області водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем ОСОБА_10, державний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності приватному підприємцю ОСОБА_11, допустив наїзд на неї, позивачку. В результаті ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_8, вона, позивачка, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді відкритих переломів першого - п»ятого пальців лівої стопи, ран лівої стопи, з послідуючою хірургічною ампутацією першого, другого, третього, четвертого та п»ятого пальців лівої стопи, садна правої стопи, післятравматичного невриту правого сидалищного нерву, садна правого ліктьового суглобу. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2011 року ОСОБА_8, на підставі його клопотання, звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку із Законом України «Про амністію», що набрав чинності 28.07.2011 року, - за нереабілітуючою підставою; кримінальну справі стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України провадженням закрито; цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду. Відповідачі частково компенсували їй матеріальні витрати на лікування. Однак, їй завдано і моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 250000,0 грн. Дана моральна шкода полягає в душевних стражданнях, фізичному болю. Два місяці вона, позивачка, нерухомо знаходилась на лікарняному ліжку, перенесла тяжку операцію, позбавилась всіх пальців і частини лівої стопи, що завдало і завдає нестерпного болю. Вона не може ходити у магазин, прибрати в квартирі, зараз стала інвалідом і потребує сторонньої допомоги та нагляду. Від скоєного злочину перенесла моральний стрес, порушено її звичайний життєвий уклад та погіршено стан здоров"я. Тому просила суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів моральну шкоду у вказаному розмірі та судові витрати в сумі 3000,0 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.07.2013 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено АТ "Страхова група "ТАС".

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з Акціонерного товариства „Страхова група „ТАС" на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 2550 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_8 та приватного підприємця ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства „Страхова група „ТАС", ОСОБА_8 та приватного підприємця ОСОБА_11 солідарно на користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення частково скасувати та ухвалити нове рішення у скасованій частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 22 квітня 2010 року близько 15-00 год. на вул. К. Лібкнехта у місті Нікополі Дніпропетровської області водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем ОСОБА_10, державний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності приватному підприємцю ОСОБА_11, допустив наїзд на позивачку ОСОБА_6 (а.с.7-8).

В результаті ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_8, позивачка ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді відкритих переломів першого - п»ятого пальців лівої стопи, ран лівої стопи, з послідуючою хірургічною ампутацією першого, другого, третього, четвертого та п»ятого пальців лівої стопи, садна правої стопи, післятравматичного невриту правого сидалищного нерву, садна правого ліктьового суглобу.

Викладені вище факти у повному обсязі підтверджуються матеріалами кримінальної справи Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за №1-591/11 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що оглянута та досліджена судом апеляційної інстанції, зокрема, актом судово-медичного обстеження №594 від 23.10.2010 року, висновком спеціаліста №70/27-233 від 22.09.2010 року (а.с. 12 - 13, 17 кримінальної справи №1-591/11), а також іншими письмовими доказами - документами медичних установ, протоколами огляду місця ДТП, допитів ОСОБА_8, ОСОБА_6, свідків тощо.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2011 року ОСОБА_8, на підставі його клопотання, звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку із Законом України «Про амністію», що набрав чинності 28.07.2011 року, - за нереабілітуючою підставою; кримінальну справі стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України провадженням закрито; цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду (а.с. 194 - 196 кримінальної справи №1-591/11). Дана постанова місцевого суду залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 року та набрала законної сили (а.с. 205 - 206 кримінальної справи №1-591/11).

Крім того, на час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22 квітня 2010 року, цивільно-правова відповідальність водіїв, що керували автомобілем ОСОБА_10, державний номер НОМЕР_1, була застрахована у АТ "Страхова група "ТАС", що підтверджується полісом №ВЕ/0918456 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; тип договору - 3; строк дії полісу з 16.01.2010 року до 15.01.2011 року. Відповідно до п. 2 полісу - ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров»ю складає 51000,0 грн., за шкоду заподіяну майну - 25500,0 грн.; франшиза - нульова (а.с. 28).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22 квітня 2010 року, ОСОБА_8 виконував виробниче завдання у зв»язку з перебуванням у трудових стосунках з приватним підприємцем ОСОБА_11 Даний факт у судовому засіданні визнано представником відповідачки ОСОБА_11 та стверджується копією зареєстрованого належним чином трудового договору між працівником ОСОБА_8 і суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_11, а також подорожнім листом за 22.04.2010 року.

Місцевим судом встановлено та визнано сторонами, що позивачці у добровільному порядку компенсовано матеріальні витрати на лікування. АТ „СГ „ТАС" виплатила матеріальну шкоду, підтверджену аптечними чеками, в повному обсязі.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачці, у зв»язку з отриманими травмами, заподіяно моральну шкоду.

Колегія зауважує, що, відповідно до змісту позовної заяви та пояснень представника позивачки у судовому засіданні, позов про відшкодування моральної шкоди заявлено з підстав ст.ст. 23, 1167 ЦК України (а.с. 1 - 3).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У пункті 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз»яснено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Статтею 22.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 9.3 зазначеного Закону України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000,0 гривень на одного потерпілого.

Виходячи з викладеного, надавши належної детальної оцінки представленим у справі доказам, місцевий суд дійшов правильного висновку про доведеність факту заподіяння тілесних ушкоджень, моральної шкоди позивачці з вини відповідача ОСОБА_8

Місцевим судом правомірно встановлено, що заподіяна позивачці моральна шкода пов»язана з перенесеним сильним фізичним болем у зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями, хвилюванням за власне здоров»я, суттєвим стресом під час дорожньо-транспортної пригоди, дискомфортом у зв»язку з перебуванням на протязі тривалого часу на стаціонарному лікуванні, необхідністю змінити звичний уклад життя, необхідністю тривалої реабілітації, заподіянням шкоди здоров»ю, яке є невідновлювальним (ампутація пальців на нозі). Крім того, моральна шкода позивачки полягає у душевних переживаннях пов»язаних з потребою у справедливій сатисфакції.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди місцевий суд правильно виходив з тяжкості та характеру отриманих позивачкою тілесних ушкоджень, глибини її фізичних і душевних страждань, взяв до уваги обставини отримання позивачкою тілесних ушкоджень під час ДТП, похилий вік позивачки (1925 року народження), відшкодування у добровільному порядку витрат на лікування ОСОБА_6 та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, визначив загальну суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки, у необхідному та достатньому розмірі - 12550,0 грн.

Доводи апелянта щодо непогодження з висновком місцевого суду про розмір грошової суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки в порядку компенсації моральної шкоди, - є недоведеними, безпідставними та зводяться до переоцінки доказів, яким місцевим судом надано належної правової оцінки.

Крім того, посилання представника позивачки ОСОБА_7, який є її сином, на те, що розмір моральної шкоди повинно бути збільшено через його особисті моральні страждання, оскільки після ДТП він змушений доглядати за хворою матір»ю і хвилюється за стан її здоров»я, - не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки даний позов заявлено ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна саме зазначеній позивачці.

Вирішуючи питання про осіб, які зобов»язані відшкодувати позивачці моральну шкоду та розподіл цієї шкоди, суд першої інстанції правомірно, у межах встановленого ліміту, стягнув з відповідача АТ „СГ „ТАС" на користь позивачки 2550,0 грн. (51000,0 грн. х 5%).

Разом з тим, районний суд у повному обсязі не встановив обставини справи щодо перебування відповідача ОСОБА_8 у трудових стосунках з ОСОБА_11, що спричинило незаконне стягнення моральної шкоди у солідарному порядку із зазначених осіб, тому оскаржуване рішення, враховуючи, що позов заявлений з підстав ст.ст. 23, 1167 ЦК України, у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення моральної шкоди у сумі 10000,0 грн з роботодавця та власника транспортного засобу ОСОБА_11

Виходячи зі змісту правових підстав позову, колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8

Крім того, місцевим судом безпідставно стягнуто судовий збір з відповідачів у солідарному порядку, тому у даній частині оскаржуване рішення також підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у скасованій частині. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 188,11 грн з ОСОБА_11 та 41,29 грн. з АТ „Страхова група „ТАС".

Колегія звертає увагу, що місцевий суд правомірно відмовив за недоведеністю та необґрунтованістю у стягненні на користь позивачки витрат на правову допомогу.

Зважаючи на неповне з»ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, часткову невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_8 та ПП ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_6 моральної шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.; стягненні з Акціонерного товариства „Страхова група „ТАС", ОСОБА_8 та ПП ОСОБА_11 солідарно на користь держави судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судовий збір в сумі 188 (сто вісімдесят вісім) грн. 11 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства „Страхова група „ТАС" на користь держави судовий збір в сумі 41 (сорок одна) грн. 29 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді