Справа № 459/293/13 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/6884/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Червоноградське гірничо-монтажне управління" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання трудового каліцтва,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 12 травня 1969 року по 30 квітня 2011 року (з перервою в 1990-1999 роках) працював на шахтах Державного підприємства "Львіввугілля" з повним робочим днем під землею. 21 вересня 1995 року висновком травматологічної МСЕК йому було вперше встановлено III групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності. 09 вересня 1979 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого йому травмовано ліве передпліччя. Внаслідок шкідливих умов праці в нього погіршився стан здоров'я, а у зв'язку з отримання трудового каліцтва завдано моральну шкоду яку він оцінює в розмірі 50 тис. грн та просить стягнути з відповідача на його користь.

Справа судовими органами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 вересня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Червоноградське гірничо-монтажне управління" в користь позивача 6 500 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, внаслідок трудового каліцтва. В задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд вірно застосував законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин, та вирішив стягнути з відповідача в його користь 6500 грн., що прирівнюється до п'яти мінімальних заробітних плат, що діють на час розгляду справи. Проте, зазначає, що він безтерміново втратив професійну працездатність на 60 % та отримав ІІІ групу інвалідності, та на протязі 17 років не може знайти роботу у зв'язку з неможливістю використовувати ліву руку, тому вважає справедливим призначення йому відшкодування шкоди в розмірі 50 000 грн.

Просить рішення суду змінити в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Червоноградське гірничо-монтажне управління" в його користь 6 500 грн. моральної шкоди та задовольнити його позов у повному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що протягом 1969 - 2011 років (з перервою у 1990-1999 роках) позивач працював на шахтах Державного підприємства "Львіввугілля" з повним робочим днем під землею.

Згідно з актом про нещасний випадок на виробництві від 10 жовтня 1979 року № 14 форми Н-1 09 вересня 1979 року під час роботи позивача в управлінні по монтажу, демонтажу і ремонту гірничошахтного обладнання з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він був травмований уламком породи в ділянку лівого передпліччя (а.с. 6-7).

21 вересня 1995 року актом № 1866/9 позивачу вперше було встановлено III групу інвалідності безтерміново у зв'язку із трудовим каліцтвом та 60 % втрати професійної працездатності, що підтверджується листами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Червонограді Львівської області від 31 липня 2012 року №1454-06-1, від 19 грудня 2012 року № 2767-06-6, наказу від 05 липня 2000 року № 24-р/а Гірничо-монтажного управління "Про перерахунок відшкодування шкоди в зв'язку з профзахворюванням і каліцтвом на виробництві таб. № 2105 по професії: гірничий майстер", Довідки Профпатологічної МСЕК серія 2-18 АЗ № 019365 від 21 вересня 1995 року (а.с. 9, 10, 12, 51).

Згідно п. 38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди правильно виходив з того, що треба враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди які були передбачені Правилами та чинним ЦК Української РСР на день установлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності, при цьому врахував засади розумності, виваженості й справедливості та правильно прийшов до висновку, що розмір достатньої компенсації не повинен перевищувати 6 500 грн.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, а доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення також не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк