Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2014 р. м Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Автомат-1» про визнання права власності на нерухоме майно, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Київської міської ради з вимогою визнати за ОСОБА_1 право важності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? часину квартири АДРЕСА_1, що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 24 вересня 1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя, була придбана кооперативна квартира АДРЕСА_1. З 1986 року позивач разом з чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2 були зареєстровані в цій квартирі, постійно проживали в квартирі, яка була єдиним для них житлом. За життя чоловік позивача ОСОБА_4, будучи членом ЖБК «Автомат-1», у встановленому порядку не зареєстрував право власності на квартиру, реєстраційне посвідчення не отримував. В той же час, як під час шлюбу, так і після припинення шлюбу з чоловіком, позивач вважала квартиру спільним сумісним майном подружжя, між ними, як подружжям, не виникало суперечностей щодо володіння та користування квартирою. Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, син позивача ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю правоустанолюючих документів на квартиру. Після відкриття спадщини, позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що оскільки за життя колишнього чоловіка вона не оформила правло власності на належну їй ? частину квартира АДРЕСА_1, яка є спільним майном подружжя, тому квартира має перейти у спадок сину, як спадкоємцю майна за законом, внаслідок чого порушуються її права, як колишнього подружжя, що стало підставою звернення з цим позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4, оскільки за життя померлий не залишив заповіт, єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлого спадкодавця є його син, позивач ОСОБА_2 В межах визначеного законодавством шестимісячного строку, позивач ОСОБА_2 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна до складу якого входить кооперативна квартира АДРЕСА_1, однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки за життя його батько не оформив право власності на квартиру, що спонукало позивача звернутись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, оскільки в іншій спосіб захистити їх права, як спадкоємця, не виявляється за можливе.

Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відповідач подав до суду письмові пояснення по суті предмету позову, відповідно до поданих пояснень відповідач просив суд у частині визнання права власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1 відмовити, а в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на ? часину квартири АДРЕСА_1 прийняти рішення згідно чинного законодавства на підставі поданих стороною доказів та слухати справу у відсутності представника відповідача. (а.с.41-43)

Представник третьої особи - Житлово-будівельний кооператив «Автомат-1», в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті предмету спору, виходячи зі змісту поданих пояснень третя особа визнає позов та просить розглядати справу у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с.27)

Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР", що набрав чинності з 1 липня 1990 року, ст.ст. 15, 16 Закону України „Про власність", що набрав чинності з 15 квітня 1991 року та втратив чинність з 20 червня 2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Судом встановлено, що з 24 вересня 1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу. (а.с.9)

ОСОБА_4 був членом Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-1» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 13 вересня 1985 року №768/1.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-1» від 04 вересня 2012 року за вих. №40912/1, ОСОБА_4 є власником кооперативної квартири АДРЕСА_1, сума пайового внеску за квартиру в розмірі 10045 крб. 97 коп. сплачена 29 травня 1992 року у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. (а.с.6)

14 березня 2000 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №210, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.10)

Відповідно до ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Стаття 29 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР передбачала, що у випадку не досягнення згоди між подружжям про спосіб поділу спільного майна, суд, за позовом подружжя або одного з них може винести рішення, яким поділити майно в натурі, розподілити речі між подружжям з урахуванням їх часток. Поділ спільного майна подружжя міг бути проведений як під час шлюбу, так і після розірвання. Для пред'явлення таких вимог строк позовної давності встановлювався у три роки.

Відповідно до положень ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР", що набрав чинності з 1 липня 1990 року, ст.ст. 15, 16 Закону України „Про власність", що набрав чинності з 15 квітня 1991 року та втратив чинність з 20 червня 2007 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як роз'яснено у п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 18.09.1987р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Згідно ст. 384 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.11)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

05 вересня 2013 року ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заяви спадкоємця Десятою Київської державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа №682/2013 щодо майна померлого ОСОБА_4. (а.с.47-62)

Однак, 21 жовтня 2013 року заступником завідувача Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що є об'єктом спадкування, та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з предмету позову та наявних у справі доказів, судом встановлено, що з 13 вересня 1985 року ОСОБА_4 був членом Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-1» та повністю виплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-1» від 04 вересня 2012 року за вих..№40912/1, що зумовлює набуття ОСОБА_4, права власності на спірну квартиру.

На час придбання спірної квартири, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, позивач у справі, перебували у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до норм чинного сімейного законодавства, яке діяло на час придбання нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належала подружжю ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, тобто набула статусу об'єкта спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.ст.22, 28 та 29 КпШС України 1969 року (норми, що діяли на час придбання сторонами спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; в разі поділу вказаного майна, їх частки визнаються рівними; якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, це питання вирішується судом.

Аналогічним чином дане питання врегульовано ст.ст.60, 61 та 70 СК України.

Згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст.72 СК).

Виходячи з предмету позову, позивач ОСОБА_1 просить визнати за собою право власності на ? частину кооперативної квартири АДРЕСА_1, як об'єкт спільного сумісного майна подружжя, оскільки за життя колишнього чоловіка ОСОБА_4, у подружжя не виникало спорів щодо поділу спільно нажитого майна, після припинення шлюбу подружжя продовжувало проживати разом в спірній квартирі, тобто спільно володіли та користувались спірним майном, про порушення свого права власності позивач дізналась лише після смерті колишнього чоловіка, коли виникла потреба в оформлені права власності на спадкове майно, до складу якого увійшла спірна квартир.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем ОСОБА_1 доведено той факт, що кооперативна квартири АДРЕСА_1 є об'єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4, тому позивач ОСОБА_1, як колишнє подружжя має право на виділення у власність частки об'єкта нерухомого майна, яке придбання подружжя під час шлюбу, тобто на ? частку квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням положень ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, яка кореспондується з ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 при звернені з позовом до суду з вимогою про визнання права власності на частину квартири, яка є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, не порушено строки позовної давності, оскільки про порушення свого права власності позивач дізналась після смерті колишнього подружжя ОСОБА_4, ці обставини не заперечуються позивачем ОСОБА_2, який є спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4, тому в межах даного спору судом не розглядається питання про поновлення строку для звернення з цим позовом до суду.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію" член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що виникли між ОСОБА_4 та Житлово-будівельним кооперативом «Автомат-1», знайшли законодавче закріплення з прийняттям Закону УРСР «Про власність» у 07.02.1991 року і підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 перейшло в порядку спадкування за законом до спадкоємця ОСОБА_2, який у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача ОСОБА_2 в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Автомат-1» про визнання права власності на нерухоме майно, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, задовольняючи позов, ухвалює рішення визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як об'єкт спільного сумісного майна подружжя, та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію", ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР" ( в редакції чинній з 1 липня 1990 року), ст.ст.15, 16 Закону України „Про власність", ст.ст.22, 28,29 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, ст.ст.384, 1216, 1217, 1218, 1268, 1276, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, Постановою Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Автомат-1» про визнання права власності на нерухоме майно, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як об'єкт спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я