Справа №461/8517/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Юрківа О.Р.,

при секретарі Квику Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Західукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України» про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку виплати при звільненні, суми індексації та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, який в подальшому уточнила, просить стягнути з Дочірнього підприємства «Західукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України» 4392,16 грн. заробітної плати, 3956,04 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку, 4454,71 грн. компенсації за затримку виплати заробітної плати, 10 000 грн. моральної шкоди та 1600 грн. витрат, понесених на правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що працювала на посаді геолога Комплексної гідрогеологічної партії Львівської геологорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства «Західукргеологія». Наказом №12-к від 19.02.2014 року її звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників. При звільнені, станом на 06.03.2014 року відповідач нарахував, проте не виплатив заробітну плату в сумі 11248,43 грн., однак в процесі розгляду справи в суді заборгованість зменшилась та складає 4392,16 грн. Як наслідок, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 3956,04 грн. Зважаючи на те, що з моменту подання позову відповідач не виплатив усієї суми заборгованості по заробітній платі, відтак вважає, що до стягнення в її користь належить і компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 4454,71 грн. Стверджує, що такі дії завдають їй значну моральну шкоду, оскільки у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по виплаті заробітної плати, тривалий час не отримує коштів для існування, зазнала постійні переживання, пов'язані з його бездіяльністю. Невиплата в повній мірі такої заборгованості також стало причиною неможливості вчасно сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим в неї загострилась душевна біль. З врахуванням ступеню вини відповідача (порушення строків виплати заробітної плати та проведення розрахунків при звільненні відповідачем здійснено свідомо), характеру і глибини її внутрішніх переживань, необхідності організувати своє життя інакше, виходячи з обставин спричинення шкоди, перенесений нервовий стрес, в зв'язку з участю у виконавчому провадженні в статусі боржника та поведінку відповідача, вважає розумним та справедливим компенсацією моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просять позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили частково. Пояснили, що дійсно наказом №12-к від 19.02.2014 року ОСОБА_1, геолога Комплексної гідрогеологічної партії, звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників. Ствердили, що таким критичним, економічним та соціальним ситуаціям, які призвели до виникнення боргу по заробітній платі передували обставини, зумовлені тим, що починаючи з 2010 року й по даний час Львівська ГРЕ ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» знаходиться в складному матеріальному, фінансовому становищі, яке склалось через відсутність фінансування у 2009-2013 роках загальнодержавної програми зміцнення мінерально-сировинної бази України. Через відсутність об'ємів виконуваних робіт працівники даного підприємства знаходяться у відпустках без збереження заробітної плати та працюють по скороченому графіку роботи. Погодились, що на момент звільнення ОСОБА_1, заборгованість по заробітній платі становила 11264,49 грн. з врахуванням кількості відпрацьованих днів у лютому 2014 року. Вірним є й те, що на час розгляду справи у суді ця заборгованість зменшилась, у зв'язку із поетапним погашенням, яка в кінцевому результаті складає 4 392,16 грн. Крім того, вважають, що виплата суми компенсації повинна відбутись у розмірі 1 726,37 грн., а не 4454,71 грн., як стверджує позивач. До того ж, розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн. вважають не обґрунтованим, оскільки жодних доказів про звернення позивача до медичних закладів з підстав, які зазначила у позові, не надано. Твердять, що позивач була обізнана про важкий фінансовий стан на підприємстві, що стало наслідком уведення одноденних та дводенних робочих тижнів, відтак просять суд в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» 10 000 гривень моральної шкоди та компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків виплати в частині 2 728,34 грн., відмовити.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши інші матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши показання свідків, дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді геолога в загоні регіональних стаціонарних досліджень екзогенних геологічних процесів та аерокосмічного моніторингу в Комплексній еколого-геологічній партії Державного геологічного підприємства «Західукргеологія», починаючи з 07.08.2001 року (а.с. 7).

Наказом начальника Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» №12-к від 11.02.2014 року, ОСОБА_1, геолога Комплексної гідрогеологічної партії звільнено з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.9).

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано керуючі роз'яснення, згідно якими в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Так, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 117 КЗпП України визначено, шо у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку.

Відповідно до довідки №200, виданої 06.03.2014 року Львівською геологорозвідувальною експедицією ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 11066,06 грн., по польовому забезпеченню - 159,37 грн., відрядних виплат - 23 грн., а всього 11248,43 грн. (а.с. 10-11).

Судом встановлено, що й не заперечили сторони в судовому засіданні, за час розгляду справи у суді сума заборгованості по заробітній платі зменшилась, у зв'язку з її частковим погашенням, яка складає 4392,16 грн.

Зважаючи на те, що спору між сторонами щодо розміру заборгованості по заробітній платі, яка складає 4392,16 грн., немає, відтак, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку в розмірі 3656,04 грн., власне розмір якого представники відповідача також не заперечили.

До такого висновку суд дійшов приймаючи розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий представниками відповідача, відповідно до якого його розмір становить 106,29 грн. та який позивач визнала вірним.

Перевіривши кількість одноденних робочих тижнів, встановлених наказом про зміну істотних умов праці працівникам експедиції №90 від 30.07.2013 року, які містяться у графіку зайнятості персоналу та табелях обліку робочого часу, ОСОБА_1 виконувала свої посадові обов'язки протягом 37 робочих днів (37 днів х 106,92 грн. середньоденний заробіток = 3956,04 грн. середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку).

Так, згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-15цс13 від 27.03.2013 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Конституційний Суд України у рішенні № 4рп/2012 по справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-І цього Кодексу, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд вважає обґрунтованими доводи представників відповідача в тому, що оскільки на момент розгляду справи заборгованість перед позивачем по виплаті решти заробітної плати у сумі 4392,16 грн. не погашена, то позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати у повному розмірі, є безпідставними, так як компенсація підлягає сплаті у місяць, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

Розраховуючи розмір компенсації за фактично отриману ОСОБА_1 заробітну плату під час розгляду справи у суді та індекс інфляції у липні 2014 року: за листопад 2012 року у розмірі 1639,46 грн. х 12,3% індексу інфляції/100 = 201,65 грн.; за грудень 2012 року - у розмірі 1748,30 грн. х 12,1% індексу інфляції/100 = 211,54 грн.; за січень 2013 року - у розмірі 392,51 грн. х 11,9% індексу інфляції/100 = 46,65 грн., суд встановив, що всього компенсація за період з листопада 2012 року по січень 2013 року становить 459,84 грн. (201,65 грн. + 211,54 грн. + 46,65 грн. = 459,84 грн.).

Так, надалі відповідач погашав заборгованість перед позивачем у період лютого 2013 року по травень 2013 року у такі етапи: у лютому 2013 року у сумі 785,35 грн. х 13,4% індексу інфляції/100 = 105, 24 грн.; у березні 2013 року - у сумі 951,63 грн. х 13,4% індексу інфляції/100 = 127,52 грн.; у квітні 2013 року у сумі 801,24 грн. х 13,4% індексу інфляції/100 = 107,37 грн.; у травні 2013 року у сумі 537,78 грн. х 13,2% індексу інфляції/100 = 70,99 грн., то компенсація за цей період повинна складати 411,12 грн. (105,24 грн. 127,52 грн. + 70,99 грн. = 411,12 грн.).

Враховуючи те, що заборгованість по заробітній платі за період з червня 2013 року по лютий 2014 року відповідачем станом на листопад 2014 року не погашена, то із розрахунку індексів споживчих цін, сума компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з несвоєчасною заробітною платою становить 855,41 грн., а у сукупності - 1726, 37 грн. (459,84 грн. + 411,12 грн. + 855,41 грн. = 1726, 37 грн.).

До такого розрахунку суд дійшов із встановленої величини приросту індексів споживчих цін, які викладені у вигляді таблиці в офіційному віснику «Податки та бухгалтерський облік», листопад, 2014/392 (1798).

Суд не приймає до уваги підрахунок позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з несвоєчасною заробітною платою саме у розмірі 4454,71 грн., оскільки такий не знайшов свого ствердження у судовому засіданні при підрахунку величини приросту індексів споживчих цін.

Відтак, враховуючи те, що залишок заборгованості по заробітній платі в сумі 4392,16 грн. відповідачем не погашений, то підрахунок компенсації за його виплату є фактично вимогою, заявленою на майбутнє, так як точний момент погашення відповідачем заборгованості за рішенням суду, суду не відомий.

Відповідно до статті 237-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач ОСОБА_1 у підтвердження своїх доводів щодо цієї частини позовних вимог, надала суду копію рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.04.2013 року, відповідно до якого Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звертався в суд з позовом про стягнення з неї заборгованості по оплаті послуг за теплопостачання та довідки, видані медичними установами щодо свого стану здоров'я, які пов'язує з винними діями відповідача.

Представники відповідача у підтвердження своїх доводів щодо обставин виникнення боргу по заробітній платі надали суду зведений реєстр актів обміру проведених геологорозвідувальних робіт за вересень 2014 року, звіт з праці за період з січня по листопад 2014 року, складений Державним статистичним спостереженням, відповідно до якого сукупний дохід підприємства відсутній (збитковий).

Суд дослідивши подані сторонами докази у підтвердження своїх доводів, дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди належить відмовити за безпідставністю вимог.

Так, зі змісту наданих позивачем: протоколу обстеження від 12.12.2011 року, результатів обстеження від 30.12.2011 року, довідки від 29.12.2011 року, епікризу-виписки №810, виданої 18.02.2012 року неврологічним відділенням Комунальної 8-ої міської клінічної лікарні, судом встановлено, що ОСОБА_1 хворіє з вересня 2011 року, після підняття важкого. Встановлений діагноз - загострений двобічний полірадикулоневрит на ґрунті остеохондрозу поперекового відділу хребта.

З довідок, виданих 01.11.2011 року, 26.11.2011 року черговим лікарем за викликом на дім, вбачається, що пацієнту встановлено діагноз - ГРВІ. Разом з тим, жодних даних про те, що ці довідки видані саме ОСОБА_1 не зазначено.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина, послідовність явищ. Даний перелік обставин визнаний загальними, так як його наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди.

Оскільки належних доказів того, що у позивача в результаті виникнення заборгованості по заробітній платі змінився (погіршився) стан здоров'я внаслідок захворювання у відділі хребта, набутого у 2011 році чи відбулися зміни у життєвих стосунках, які б були пов'язані безпосередньо з винними діями відповідача не надано, як і не надано доказів в підтвердження причинно - наслідкового зв'язку, для того, щоб однозначно визначити, що відповідач володів та володіє грошовими коштами, проте умисно не виплачує заборгованість по заробітній платі, що стало наслідком виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед ЛКП «Старий Львів», відтак правових підстав для задоволення цієї частини позовних вимог, немає.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач отримує відшкодування моральної шкоди іншим чином, внаслідок моральної сатисфакції, яка не піддається фінансовій оцінці, внаслідок досягнення бажаного результату, пов'язаного із стягненням з відповідача у судовому порядку заборгованості у певній частині.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 116, 117,237-1 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Західукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України» в користь ОСОБА_1 4392,16 гривень заробітної плати, 1726,37 гривень компенсації за затримку заробітної плати, 3956,04 гривень середнього заробітку за затримку розрахунку та 1600 гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Західукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України» в користь держави 1003,20 гривень судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків