Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Саваріної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилався на наступне. У листопаді місяці 2013 року під час розгляду цивільної справи йому стало відомо на наявність Договору поруки № SR-801/080/2008 від 01.08.2008 року. Даний договір поруки укладено без його письмової згоди, а тому на підставі вимог ч. 2 ст. 65 СК України має право на визнання недійсним такого договору. Оскільки не виказував згоди на укладення цього правочину із приводу розпорядження спільним сумісним майном та про його наявність йому не було відомо, а тому просив визнати такий правочин, недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір поруки.

Заперечуючи рішення суду, ТзОВ ОТП Факторинг Україна подало апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній інстанції представник апелянта в особі ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених у ній підстав.

Представник позивача в особі адвоката ОСОБА_4 заперечила, доводи апеляційної скарги, оскільки рішення суду відповідає вимогам норм матеріального права. А тому, вимоги скарги є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила вимоги скарги та просила відхилити таку як безпідставну.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Виходячи зі змісту позовної заяви, підстави позову полягають у визнанні недійсним договору поруки в звязку з тим, що позивач не надавав своєї згоди на укладення такої, відповідачкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Під майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Так, під час перебування позивача й відповідачки в зареєстрованому шлюбі, було укладено між ОСОБА_1 із ЗАТ ОТП ОСОБА_3, який у подальшому відступив права вимоги ТзОВ ОТП Факторинг Україна договір поруки за № SR-801/080/2008 від 01.08.2008 року. За яким взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 свого обовязку за укладеним із банком кредитним договором.

Оскільки, порука є способом забезпечення виконання зобовязання (ст. 553 ЦК), то звідси, договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Таке розяснення судам значиться і в абзаці 3 п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин.

За таких обставин, вимога позивача про визнання договору поруки недійсним у зв'язку з відсутністю згоди на його укладення одного з подружжя є безпідставною, так-як договір поруки не є правочином щодо розпорядження спільним сумісним майном.

Хоча позивач заявляв вимоги з підстав відсутності згоди одного з подружжя на укладення договору позики, суд першої інстанції не врахував вище наведеного та в супереч положень статей 11 і 31 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог і вирішив спір із підстав про які позивач не подавав позов, і до початку розгляду судом справи по суті не змінював підставу позову.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заявляв вимоги з підстав не вчинення договору поруки, так-як не підписував такий. Змінюючи самостійно підстави позову, суд першої інстанції порушив диспозитивне право позивача на особисте визначення підстав позову.

Крім цього, закон зобовязує суд враховувати кожний доказ, але при цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, ст. 212 ЦПК України.

У супереч цьому, суд першої інстанції, задовольняючи самостійно змінену підставу позову, взяв за основу висновок експерта від 13.01.2014 року, проведеного в рамках досудового слідства в кримінальній справі.

Однак, такий не є висновком експертизи в розумінні статей 143, 144 ЦПК України, та і не оцінювався судом у сукупності з іншими доказами в справі. А тому не можна стверджувати, що такий являється допустимим доказом у справі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до думки, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги безпідставно виходив із підстав позову, які позивачем не заявлялись до розгляду.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним, а тому підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про відмову в позові. А звідси, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ТзОВ ОТП Факторинг Україна слід стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121,80 гривні, а.с. 54.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна задоволити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року, скасувати та ухвалити в справі нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна судовий збір у сумі 121,80 гривні.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ___________________

___________________