Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/2136/13-ц
Провадження № 2/321/51/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В позові зазначено, що 23 квітня 2011 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки, площею 4,27 га у межах згідно з планом, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При житті померлий склав заповіт, відповідно до якого належну йому земельну ділянку він заповів позивачу. Однак, позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, так як у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що цей строк він пропустив з поважних причин, так як на момент смерті спадкодавця він проживав окремо, він постійно працює, про наявність спадкового майна дізнався тільки нещодавно, коли знайшов державний акт в його паперах за місцем проживання. Позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що поки він збирав необхідні документи, сплив строк для прийняття спадщини. Дійсно, рішенням суду йому вже надавався додатковий строк для прийняття спадщини шість місяців, але він не встиг зібрати всі необхідні документи, в нього не було державного акту на землю, який знайшовся лише нещодавно.

В судове засідання представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що в 2012 році позивачу вже визначався додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, але він не подав заяву про прийняття спадщини й визначений судом додатковий строк. Крім того, зазначила, що вона вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, і в неї також не було державного акту. В зв'язку з цим вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а підстави, на які він посилаються, не є поважними, оскільки строк надається не для збирання документів, а для подачі заяви про прийняття спадщини. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що він особисто із заявою про прийняття спадщини не звертався, на спадщину не претендує, а сестра вчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. В 2012 році позивачу вже суд визначав строк для прийняття спадщини за заповітом, але позивач не встиг зібрати необхідні документи та із заявою про прийняття спадщини не звернувся й до теперішнього часу. Тому вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у вдачі свідоцтва про право на спадщину. Визнаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 15 лютого 1972 року райбюроЗАГС с. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації актів про народження 15 лютого 1972 року зроблено відповідний запис № 24.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 26 вересня 1992 року райвідділом ЗАГС с. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, 26 вересня 1992 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, прізвище чоловіка ОСОБА_7 та дружини ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 26 вересня 1992 року зроблено відповідний запис № 95.

Згідно копії заповіту, 11 січня 2002 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 30, відповідно до якого земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП № 044056, виданого Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області 22 травня 2001 року, він заповів ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно 02 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_4 помер 23 квітня 2011 року, про що в книзі реєстрації смертей 25 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 84.

Після його смерті залишилось спадкове майно земельна ділянка, площею 4,27 га у межах згідно з планом, розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП № 044056 від 22 травня 2001 року.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Інших спадкоємців першої черги за законом немає.

Спадкоємцем за заповітом є позивач. Інших спадкоємців за заповітом немає.

Крім того, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року, відкрита спадкова справа.

Згідно заяви від 14 жовтня 2011 року, зареєстрованої за № 460, у визначений законом строк відповідач ОСОБА_2 звернулася до Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_4.

Згідно повідомлення Михайлівської державної нотаріальної контори, направленого на адресу ОСОБА_3, останнього повідомлено про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 та порядок надання документів в разі прийняття ним спадщини.

Однак, ОСОБА_3 у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертався.

Таким чином, судом було встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 з причин, які не можуть бути визнані поважними, тому що позивачем як в позовній заяві, так і в судовому засіданні було зазначено в якості причин пропуску строку для прийняття спадщини наступні, а саме: ті обставини, що на момент смерті спадкодавця позивач проживав окремо, він постійно працює, про наявність спадкового майна дізнався тільки нещодавно, коли знайшов державний акт в його паперах за місцем проживання. Проте, суд вважає неможливим визнати вказані вище причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, оскільки відсутність звернення позивача до нотаріальної контори не була викликана об'єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами на вчинення таких дій.

При цьому суд не може прийняти посилання позивача на те, що він не встиг звернутися до нотаріальної контори, оскільки вчасно не зміг зібрати всі необхідні документи, в нього не було державного акту на землю, тому він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Такі посилання позивача в якості поважності причин пропуску строк так само не можуть бути визнані судом поважними, оскільки відповідно до положень п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю.

Крім того, згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року позивачу було визначено ОСОБА_1 додатковий строк протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті заповідача ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року. Рішення суду набрало чинності 10 червня 2012 року.

Таким чином, судом було встановлено, що позивач вже звертався до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року, і рішенням суду позивачу вже визначався додатковий строк протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті заповідача ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року. Однак, протягом визначеного на підставі рішення суду додаткового строку для прийняття спадщини позивач у визначений судом строк не звернувся до нотаріальної контори та не подав відповідну заяву про прийняття ним спадщини за заповітом. Зазначені обставини підтвердив і сам позивач в судовому засіданні.

Отже, суд, з урахуванням того, що позивач вже звертався до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року, а повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем чинним цивільним законодавством України не передбачено, крім того, причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини не визнані судом поважними, приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер 23 квітня 2011 року, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 1217, 1220, 1222, 1224, 1261, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 107, 208, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

05.02.2014