Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 травня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 де третіми особами без самостійних вимог є : Ужгородський міський відділ головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який у березні 2014 року уточнила та як на підставу своїх вимог посилалась на наступне. Кооперативна квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності в якій і проживає. За даною адресою значиться прописаною ОСОБА_1, яка була дружиною сина ОСОБА_3, але в 2010 році шлюб між ними розірвано. В 2012 році ОСОБА_1 після смерті її матері переселилась разом із дітьми в квартиру АДРЕСА_2. Туди же перенесла всі свої речі та меблі. Не дивлячись на те, що вже понад рік не проживає в спірній квартирі, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки ОСОБА_1 не є членом її сімї, не проживає в спірній квартирі понад рік, а має інше житло в якому й проживає, а тому, просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою, шляхом зняття з реєстрації.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року, уточнений позов задоволено.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відхилення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду ухвалено в порушення вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_4, який діє на підставі договору, підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених у ній підстав.

Представник позивачки в особі адвоката ОСОБА_5, яка діє на підставі договору, заперечила вимоги скарги, оскільки такі є безпідставними, та просила залишити рішення суду без змін.

Представник органу опіки й піклування Ужгородської міськради в особі ОСОБА_6, підтримав вимоги скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що позивачка не є одноосібним власником квартири, а тому не могла предявляти такий позов. Позивачкою не доведено в який спосіб спричинено їй перешкоди в користуванні квартирою. До спірних правовідносин не застосовано ту норму права, яка регулює дані правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до Свідоцтва про право власності від 20.11.2002 року, кооперативна квартира АДРЕСА_3 в цілому належить ОСОБА_2, а.с. 5.

А тому, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

У ході апеляційного розгляду встановлено колегією суддів, що у відповідності до матеріалів справи та виходячи з пояснень сторін, позовні вимоги полягають у визнанні ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою в звязку з її вибуттям на інше місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи з розяснень наведених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 зі змінами й доповненнями Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

На підтвердження факту вибуття ОСОБА_1 на інше постійне місце проживання, ОСОБА_2 надала ОСОБА_6 від 09.03.2013 року складений головою ЖБК Смерічка за участю сусідів. З якого убачається, що 20.02.2013 року ОСОБА_1 виселилась зі спірної квартири й перенеслась проживати в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належала батькам ОСОБА_1. З меблів ОСОБА_1, залишилась лише мяка частина (розкладний диван), а.с. 9.

Як убачається з листа сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, голови кооперативу ОСОБА_9 та паспортистки ОСОБА_10, останні засвідчили факт проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_4 у яку переселилась із кв. № 24 цього же будинку в лютому місяці, а.с. 10.

А згідно виписки з по квартирної картки ЖБК Смерічка, ОСОБА_1 значиться прописаною в АДРЕСА_5 з 05.09.2002 року, а.с. 8.

За правилами ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним із дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням із дня вибуття.

А звідси, виходячи з вимог ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин, саме щодо вибуття члена сімї власника квартири на постійне проживання в інше жиле приміщення із правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР щодо вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення. Отож, положення цієї норми, слід застосувати за правилами аналогії закону й в разі вибуття члена сімї власника квартири приватного житлового фонду.

За наведених обставин, ОСОБА_1 втратила право користування спірною квартирою із дня вибуття з неї до іншої квартири на постійне проживання.

Окрім вищенаведеної вимоги, позивачка також ставила вимогу про зняття ОСОБА_1 з місця реєстрації. Проте така вимога є передчасною з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної про позбавлення права користування житловим приміщенням та/або про виселення.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

За цих обставин, дана позовна вимога позивача є передчасною, оскільки відсутня відмова з боку ВГІРФО Ужгородського МУ ГУ МВС України в Закарпатській області по зняттю відповідачки із реєстрації місця проживання.

Крім цього, суд першої інстанції за відсутності спору із цього питання в супереч вимог ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні перебрав на себе функції по зняттю з реєстрації місця проживання, які надані цим законом органу реєстрації.

За наведених обставин, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним, оскільки судом першої інстанції неправильно зясовано обставини справи, якими обґрунтовувались вимоги позивачки і в звязку із цим неправильно застосовано правову норму, що є підставою для його скасування згідно вимог пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позову. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2014 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду.

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою № 24 в будинку № 18 по вул. Оноківській м. Ужгород у звязку з вибуттям на інше місце проживання

В решті позову, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________

Судді : ____________________

____________________