Провадження № 2/638/820/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Долгової К.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.09.2012 року помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина. Зазначає, що вона народилася в місті Черкаси, де проживає до теперішнього часу. Шлюб між її матірю та батьком ОСОБА_6 було розірвано рішенням суду від 05.04.1994 року через рік після її народження. До її народження батьки разом проживали в місті Харкові, але згодом її матір поїхала в місто Черкаси, до своїх батьків, які могли надати їй допомогу у догляді за новонародженою дитиною. В цей час батько позивачки фактично створив іншу сімю з ОСОБА_5, яка переїхала жити до нього. Спілкування з батьком не підтримувала у звязку з відсутністю у останнього бажання цікавитись її життям та спілкуватись з нею. Він постійно ухилявся від сплати аліментів на її утримання, приховував інформацію щодо свого місця проживання, жодного разу не телефонував ні їй, ні своїй колишній дружині. Про смерть батька випадково дізналася в червні 2013 року від своєї матері, якій про це сповістила спільна з її батьком знайома через інтернет сайт соціальної мережі. Відразу ж позивачка написала запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову, де 02.07.2013 року було видано повторно свідоцтво про смерть батька.

З цих причин вона не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, оскільки не знала коли помер її батько. Тому просить визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та визначити їй додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

04 вересня 2013 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить усунути ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_6 за життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, був непрацездатним, потребував допомоги, проте ОСОБА_1 не піклувалася про нього.

Ухвалою суду від 05 вересня 2013 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, справи обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали, з тих підстав, що ОСОБА_5 не надано доказів того, що ОСОБА_6 потребував допомоги своєї доньки ОСОБА_1, не надано доказів того, що остання свідомо ухилялась від надання необхідної допомоги батькові, мала можливість її надавати, оскільки з 2010 року вона навчається у навчальному закладі та немає власного заробітку, перебувала та перебуває на повному утриманні своєї матері. Позивач зазначає, що взагалі не була обізнана про стан його здоровя. При цьому зауважує, що вона жодного разу не бачилась зі своїм батьком, він не звертався до неї за наданням йому будь-якої допомоги. Разом з цим сам батько тривалий час не знав про свою хворобу. Ще в червні минулого року, тобто за 3 місяці до своєї смерті, батько відпочивав з ОСОБА_5 в Криму та не потребував сторонньої допомоги. В свою чергу батько за життя ухилявся від сплати аліментів на її утримання. Крім того, ОСОБА_5 мала змогу повідомити її про смерть батька, оскільки знала номери телефонів ОСОБА_1 та її матері. Інших родичів у батька не було, окрім двоюрідної сестри, яка і повідомила ОСОБА_1 про смерть батька у червні 2013 року. На підставі викладеного просила в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, зауваживши, що необізнаність особи про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові, додатково пояснивши, що на початку 2012 року ОСОБА_6 стала турбувати печінка, у звязку з чим він почав проходити обстеження. Лише у червні 2012 року йому поставили діагноз рак сечового міхура. Перебіг хвороби був важким, він потребував стороннього догляду, однак донька ОСОБА_1 не цікавилася життям батька, не спілкувалася із ним, не допомагала матеріально, після його поховання не відвідала могилу батька.

В судове засідання представник третьої особи не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без представника нотаріальної контори.

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 показала, що її чоловік ОСОБА_6 тяжко хворів на онкологічне захворювання, останні місяці життя знаходився у безпорадному стані. Незадовго до своєї смерті надіслав на аресу своєї доньки ОСОБА_1 листа. Що було написано у листі вона не знає, але ОСОБА_6 виявляв перед смертю бажання налагодити відносини зі своєю донькою. ОСОБА_1 жодної допомоги йому не надавала, хоча він її потребував.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, яка є сестрою ОСОБА_5 підтвердила наведене останньою та пояснила, що всі ці обставини їй відомі зі слів сестри.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, показала суду, що вона була доглядальницею ОСОБА_6 з червня 2012 року і до його смерті, отримуючи винагороду від ОСОБА_5 у розмірі 15 грн/год. З родиною перебувала у подружніх стосунках. Зазначила, що ОСОБА_5 звернулася до неї по допомогу, оскільки остання повинна була знаходитися на роботі, а ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги, через те, що останні місяці життя не міг самостійно нічого робити, скаржився на сильні болі. ОСОБА_8 давала йому ліки, які залишала ОСОБА_5, медичних процедур ніяких йому вона не робила. У її присутності ОСОБА_6 розмовляв з сестрою ОСОБА_9 телефоном, також дзвонив колишній дружині та доньці, але щоб вони розмовляли не чула. Крім того, давав ОСОБА_8 листа, який вона відправила простою кореспонденцією на імя ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_6 дуже хотів з нею поспілкуватися. Чи знав ОСОБА_6 про своє захворювання, свідку не відомо. Також зазначила, що скоріше за все донька ОСОБА_1 про захворювання свого батька не знала. Щодо смерті ОСОБА_6 всіх сповіщала ОСОБА_5, однак на похованні останнього ОСОБА_1 та її матері не було.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала суду, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_6 Перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 1994 році шлюб між ними було розірвано. До народження доньки вони разом проживали у місті Харкові, а народжувати ОСОБА_1 вона поїхала в місто Черкаси, до своїх батьків. В цей час ОСОБА_6 фактично створив іншу сімю з ОСОБА_5, яка переїхала жити до нього. ОСОБА_6 не цікавився життям доньки та не бажав спілкуватись з нею. Він постійно ухилявся від сплати аліментів на її утримання, приховував інформацію щодо свого місця проживання, жодного разу не телефонував ОСОБА_1. Про смерть ОСОБА_6 вона дізналася в червні 2013 року від двоюрідної сестри останнього через інтернет сайт соціальної мережі.

За дорученням суду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шахтарську Донецької області було допитано в якості свідка ОСОБА_9, яка показала, що ОСОБА_1 є донькою її брата ОСОБА_6. ОСОБА_10 народила від нього доньку ОСОБА_1. Брат бажав провести експертизу на встановлення батьківства. Про те, щоб ОСОБА_1 з ОСОБА_6 спілкувались, вона не чула. Зі слів брата їй стало відомо, що за 4-5 місяців до смерті він написав ОСОБА_1, про те, що хотів би з нею спілкуватися, повідомив їй про свою хворобу. Також пояснила, що ОСОБА_6 потребував допомоги, у нього була доглядальниця. Сестра приїзжала до брата, допомагала матеріально, в останні три місяці до його смерті вона надсилала йому на ліки 1500 грн., однак про допомогу брат ніколи не просив. Про смерть брата свідок повідомила ОСОБА_10 сім місяців тому через інтернет, ОСОБА_1 не повідомляла про це. Про хворобу брата дізналася зі слів ОСОБА_5 за три місяці до смерті у червні 2012 році. Спочатку його лікували від цирозу печінки, він перебував у реанімації у Харківській лікарні. Йому були призначені капельниці, уколи, операцію не робили, а після смерті дізналися, що в нього був рак. ОСОБА_11 ні їй, ні ОСОБА_10 з ОСОБА_1 не говорив про хворобу, однак по обличчю було видно, що він хворіє. Їй не відомо, коли саме ОСОБА_1 стало відомо про смерть батька. Останні два місяця перед смертю ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_5, вона наймала йому доглядальницю, сама ставила йому капельниці та уколи за рекомендаціями лікаря. Помер брат у квартирі ОСОБА_5 на її очах. Чи просив матеріальної допомоги він у ОСОБА_1 та будь-кого іншого, свідку не відомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 народилася 05 травня 1993 року, її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №262117, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Соснівського райвиконкому м.Черкаси 21 червня 1994 року.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ВЛ №098317, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова 24.12.1999 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 24 грудня 1999 року зареєстровано шлюб, актовий запис №598. Прізвище чоловіка після одруження ОСОБА_6, дружини ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва серії І-ВЛ №403366, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 02.07.2013 року ОСОБА_6 помер 25 вересня 2012 року, про що 26 вересня 2012 року складено відповідний актовий запис №12680.

Згідно довідки про причину смерті №2793 від 26 вересня 2012 року, ОСОБА_6 помер 25 вересня 2012 року через злоякісне новоутворення сечового міхура.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №34538426 від 15.07.2013 року, наданої приватним нотаріусом, після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа за реєстровим №54479281 від 03.10.2012 року Шостою харківською державною нотаріальною конторою.

Листом від 24.12.2013 року №5312/01-16 Шоста Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої гр. ОСОБА_5. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №36208350 від 24.12.2013 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звернулася, оскільки не мешкала та не спілкувалася із ним через небажання останнього підтримувати з нею батьківські стосунки та не знала про його смерть. Про смерть батька дізналася від своєї матері, якій про це у червні 2013 року через інтернет соціальні мережі сповістила двоюрідна сестра батька. Ці факти підтверджуються показами свідка ОСОБА_9 У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Суд вважає, що відповідачем за первісним позовом та його представником не доведено тих обставин, що позивач дізналася про смерть свого батька ще у 2012 році, оскільки жодних доказів в підтвердження цих обставин відповідачем та його представником суду не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі до життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_6, є його донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивачем ОСОБА_1 було пропущено встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає, що пропуск позивачем ОСОБА_1 встановленого ЦК України строку на прийняття спадщини відбувся з поважної причини, оскільки ОСОБА_1 проживає з народження у м.Черкаси та дізналася про смерть батька лише у червні 2013 року. Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та визначає ОСОБА_1 додатковий строк 2 (два) місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 25 вересня 2012 року.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

ОСОБА_12 окремо виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Цей потенційний спадкоємець усувається від права на спадкування законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч.3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд, при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 поняття «безпорадний стан» тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абз. 2 п.6)

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку спадкодавцю. ОСОБА_12 ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Згідно консультативного висновку від 02.02.2012 року, наданого Державною установою «Інститут загальної та невідкладної хірургії» ОСОБА_6 на підставі даних обстеження встановлений діагноз: «Хронічний гепатит. Хронічний рецидівіруючий холецистопанкреатит».

Суду надані в якості доказу копії чеків № НОМЕР_1 від 20.01.2012 року, №20/428 від 21.02.2012 року та № від 21.01.2012 року, однак суд відноситься до них критично, оскільки з їх змісту неможливо встановити кому та ким купувалися ліки. Також в матеріалах справи наявний лист призначень від 21.02.2012 року, однак він не містить відомостей про ПІБ пацієнта, на імя якого його було виписано, тому ці докази суд вважає неналежними.

Разом з цим суду не надано доказів того, що ОСОБА_6, маючи діагноз рак сечового міхура перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити умови свого життя і потребував допомоги своєї доньки ОСОБА_1

Показаннями свідка ОСОБА_9 встановлено, що брат їй розповів, що останні два місяця перед смертю ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_5, вона наймала йому доглядальницю, сама ставила йому капельниці та уколи за рекомендаціями лікаря, оскільки за фахом є медичним працівником. Чи просив матеріальної допомоги він у ОСОБА_1 та будь-кого іншого, свідку невідомо.

Показаннями свідка ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_6 з початку червня та на протязі деякого часу потому міг самостійно щось робити, а в останні місяці життя йому було важко без сторонньої допомоги, у звязку з чим ОСОБА_8 доглядала за хворим, за що отримувала грошову винагороду від ОСОБА_5

Показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10 в тій частині, чи потребував ОСОБА_6 допомоги від ОСОБА_1 за умови, що він отримував її від інших осіб - своєї дружини, суд не бере до уваги як належні та допустимі докази, оскільки, їх свідчення не містили інформацію щодо предмета спору в цій частині.

Та обставина, що батько з донькою ніколи не спілкувалися не може бути визнано доказом тієї обставини, що ОСОБА_1 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно довідки №2012908/26 від 24.12.2013 року, наданої начальником управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Харкова інформація стосовно заробітної плати ОСОБА_6 за 2011 2012 роки в базі даних Пенсійного фонду відсутня.

Згідно довідки №1998 від 10.09.2013 року ОСОБА_1 навчається на 4 курсі денної форми навчання за держзамовленням у Черкаському національному університеті імені ОСОБА_13. Дата випуску 01.07.2014 року.

Відповідно до відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 в період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року отримувала доходи з суми стипендії у розмірі 150 гривень за 02.2012 -04.2012 роки та страхові виплати у сумі 151 грн. за 01.2012 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом та його представником не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач ОСОБА_1 ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги, а також, що померлий ОСОБА_6, потребував догляду, допомоги саме від ОСОБА_1 та що остання мала можливість надати таку допомогу, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60,79, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1224, 1272 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк 2 (два) місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 25 вересня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривень 71 копійку.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя Д.В.Цвірюк