Справа № 462/651/13 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/151/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бермеса І.В., Кабаля І.І.

секретар - Олексів О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна»» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «СК «Універсальна»» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача 15 293 грн. 67 коп. страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, яких той зазнав внаслідок дорожньо-транспорної пригод, що мала місце 16.02.2012 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2013 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом неповно з»ясовано обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а саме, суд першої інстанції не врахував, що ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про страхування» передбачено: «Здійснення страхових виплат та виплата страхового відшкодування проводиться страховиком, згідно з договором страхування на підстав заяви страхувальника ( його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою - аварійним комісаром, який з»ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків, відповідає кваліфікаційним вимогам, відповідно до п. 2 «Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою КМУ від 25.01.1998 року № 8 (в редакції від 28.03.2012 року ).

На думку апелянта, судом не взято до уваги грубі помилки, допущені аварійним комісаром та оцінювачем п. ОСОБА_4 при складанні звіту №135/12, що стало наслідком зменшення належного позивачу страхового відшкодування. Наведений факт свідчить про те, що п. ОСОБА_4. свідомо використав свої повноваження з метою зменшення виплати належного позивачу страхового відшкодування.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що ухвалою суду від 05.02.2013 року призначено автотоварознавчу експертизу. Відповідачем не надано докази, які б свідчили про характер пошкоджень транспортного засобу за наслідками аварії.

Відповідно до п. 1 ст. 146 ЦПК України у разі відхилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, суд, залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт для з»ясування якого експертиза була призначена або відмовити в його визнанні. При цьому судом першої інстанції не враховано, що п. 17 ЗУ «Про страхування» передбачено, що всі страхувальники повинні мати правила, які розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо та підлягають реєстрації в уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. В цих правилах обов»язково повинен бути перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.

Крім того, в порушення вимог ст. 168 ЦПК України, судом не взято до уваги клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи Національну комісію, яка здійснює регулювання в сфері фінансових послуг, яка змогла б перевірити інформацію надану відповідачем та п. ОСОБА_4.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що судом першої інстанції порушено принцип всебічності, повноти та об»єктивності дослідження обставин справи, допущено процесуальні порушення, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2013 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суду не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися. Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно положень ст. ст. 57,64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Статтями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до роз"яснень, які викладені у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що в результаті ДТП, яке мало місце 16 лютого 2012 року, автомобіль позивача, зазнав технічних ушкоджень. Позивач ОСОБА_2 звернувся на станцію технічного обслуговування «Сто на Сто» для проведення ремонту автомобіля марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1. Згідно наданих позивачем копій товарних чеків та розрахункових документів, вартість відновлювального ремонту становила 23 140 грн. 00 коп. 26 квітня 2012 року, позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна»» із заявою в якій зазначив, що запропонована сума страхового відшкодування - 7846,33 не відповідає фактичним витратам. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2013 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу ( а.с.82). 22 квітня 2013 року справу було повернуто в суд першої інстанції без виконання ухвали судового засідання від 05 лютого 2013 року, оскільки представником ПАТ «СК «Універсальна»» в розпорядження експерта не надано фотознімків пошкодженого автомобіля позивача, що унеможливило проведення даної експертизи.

Згідно заяви представника ПАТ «СК «Універсальна»», яка надійшла на адресу суду 03 квітня 2013 року (а.с.93) в розпорядженні відповідача фотографій автомобіля «Шкода Октавія» НОМЕР_1 в пошкодженому вигляді немає, оскільки оцінку завданих збитків проводив аварійний комісар ОСОБА_4 В розпорядженні відповідача знаходиться звіт №135/12 про оцінку автомобіля позивача, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.44). Як вбачається з відповіді аварійного комісара, яка надійшла на запит суду 04 липня 2013 року, в останнього немає технічної можливості надати суду фотографії до звіту №135/12 в кількості 61 шт., через втрату даних на електронних носіях. Така втрата виникла через помилку сервера на якому зберігалися дані. ( а.с.127). А відтак, за відсутності доказів розміру завданих збитків, судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, ухвалюючи рішення суд першої інстанції вірно керувався п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за приписами якої в разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: у зв»язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов»язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням внеску, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, завданих навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував ним в момент ДТП чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку то до розміру завданої шкоди додаються також і витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та оплата за послуги стоянки.

Статтею 34 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов»язаний скерувати аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місця знаходження пошкодженого майна, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В абзаці 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України зазначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

В той же час, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи та не не в достатній мірі встановлено правовідносини, які виникли між сторонами, внаслідок чого не застосовано законодавство, яке підлягало до застосування та ухвалено невірне рішення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 15 цього Закону, договір типу-1 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах.

Згідно із ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що відповідно до постанови Залізничного районного суду м.Львова від 23 березня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, зобов»язано сплатити штраф в розмірі 340 грн. 00 коп. ( а.с. 60).

Цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних, зокрема власника автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5, згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/0234098 застраховано у ПАТ «СК «Універсальна».

Відповідно до п.9.2. ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25 500 гривень на одного потерпілого».

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 12 вересня 2013 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с.166-167).

Відповідно до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 30 квітня 2014 року за № 3537 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження у ДТП, яке мало місце 16.02.2012 року, виходячи з тих даних про автомобіль і його пошкодження, які можливо було встановити з представлених судом матеріалів в цінах на лютий 2012 року, становила 12 029 грн. 82 коп. ( а.с.132- 164).

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що з ПАТ «СК «Універсальна» слід стягнути в користь позивача ОСОБА_2 12 029 грн. 82 коп. - вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 лютого 2012 року.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СК «Універсальна» підлягають стягненню в користь позивача ОСОБА_2 219 грн. 00 коп. (двісті дев»ятнадцять грн. 00 коп.) судового збору за подачу позову до суду, 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги та 2570 грн. 40 коп. (дві тисячі п»ятсот сімдесят грн. 40 коп.) витрат за проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи).

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. п.1, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна»» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» в користь ОСОБА_2 12 029 грн. 82 коп. ( дванадцять тисяч двадцять дев»ять грн. 82 коп.) - вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 лютого 2012 року.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» в користь ОСОБА_2 219 грн. 00 коп. (двісті дев»ятнадцять грн. 00 коп.) судового збору за подачу позову до суду, 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги та 2570 грн. 40 коп. ( дві тисячі п»ятсот сімдесят грн. 40 коп.) витрат за проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бермес І.В.

Кабаль І.І.