Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду, просила усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її власністю будинком АДРЕСА_1 та визнати такими, що втратили право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1. В 1985 році, за згодою позивача, як власника будинку, за адресою даного будинку була зареєстрована відповідач ОСОБА_2, як дружина сина позивача, який помер в 1986 році. В 1985 році, після народження ОСОБА_3, малолітня дитина сина, була прописана до своїх батьків, в будинок позивача. В 2004 році, за згодою позивача, в будинку була зареєстрована дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_9, яка мала прописку в с. Хотів, однак у неї виникла необхідність отримати прописку в м. Києві. В 2007 році, без відома позивача, в будинку була зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Незважаючи на те, що відповідачі в різний період часу були зареєстровані в будинку позивача, однак до будинку не вселялись, наміру проживати в будинку не мали, оскільки фактично постійно проживали та продовжують проживати в АДРЕСА_2. На даний час в будинку зареєстровані та постійно проживають: позивач, її донька ОСОБА_6 разом з сином ОСОБА_10, які сплачують за житлово-комунальні послуги, несуть витрати по утриманню житла, з урахуванням відповідачів. Позивач вважає, що оскільки відповідачі лише формально зареєстровані в будинку, з моменту реєстрації та по теперішній час не проживали в будинку, за житлово-комунальні послуги не сплачуються, мають інше житло, чим чинять позивачу, як власнику будинку, перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності житлом, у зв'язку з чим позивач вимушена нести додаткові витрати по утриманню житла, добровільно знятись з реєстрації відповідачі відмовляються, що спонукало позивача захищати свої права, як власника будинку, в судовому порядку шляхом подання позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач є власником АДРЕСА_1. На даний час в цьому будинку постійно проживають та зареєстровані: позивач, третя особа ОСОБА_6, донька позивача, та її син ОСОБА_7, третя особа. Відповідачі не перебувають в родинних стосунках з позивачем, власником будинку, є чужими для позивача людьми, в різний час та з різних підстав формально були зареєстровані в будинку позивача, жодного дня в будинку не проживали, мають інше житло та постійно проживають в АДРЕСА_2, не сплачують за житлово-комунальні послуги, в той же час позивач є особою похилого віку, єдиним джерелом доходів позивача є пенсія, якої не вистачає для оплати комунальних послуг, з урахуванням відповідачів, а наявність зареєстрованих осіб перешкоджає позивачу оформити субсидію та використовувати інші права власника будинку, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду, зважаючи на те, що відповідачі не бажають знятись з реєстраційного обліку добровільно.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Уповноважений представник третьої особи - Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника, яке залучено до матеріалів справи.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_6, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування будинку від 27 квітня 1964 року. (а.с.7-9)

3гідно довідки Житлової ремонтно - експлуатаційної організації № 414 (форма №3) від 11 грудня 2013 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ( з 1953 року); ОСОБА_6 (з 1980 року); ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, (з 1982 року); ОСОБА_2 ( з 1983 року); ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ( з 1985 року); ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ( з 2004 року); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (з 2007 року). (а.с.5)

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як роз'яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_6, суд вважає доведеним той факт, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають в будинку АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності позивачу, особисті речі відповідачів у цьому будинку відсутні, наміру проживати в будинку відповідачі не мають, за комунальні послуги не сплачують, як і не несуть інших витрат по утриманню житла, ці обставини підтверджуються Актом від 23 червня 2014 року, який складено сусідами ОСОБА_12, проживає в будинку АДРЕСА_3, ОСОБА_13, проживає в будинку АДРЕСА_4, ОСОБА_11, проживає в будинку АДРЕСА_5, підписи яких засвідчені начальником ЖРЕО №404 Сергіною Л.Й., які засвідчили факт не проживання відповідачів у вищезазначеному будинку. (а.с.10-13)

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12, пояснила, що особисто знайома з сім'єю позивача ОСОБА_1, оскільки тривалий час проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_3, підтвердила, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають в будинку позивача, на прохання позивача свідок була запрошена до ЖРЕО №404 для підписання Актів про не проживання відповідачів в будинку, тому достовірно знаючи про те, що відповідачі не проживають в будинку, вона підписала акти про не проживання відповідачів, ці обставини підтверджує як свідок в судовому засіданні.

Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_11, яка проживає в будинку АДРЕСА_5, особисто підписувала акти про не проживання відповідачів, факт не проживання відповідачів протягом тривалого часу в будинку АДРЕСА_1, який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, свідок підтвердила в судовому засіданні.

Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав, в даному випадку шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідачі більше року у будинку АДРЕСА_1 не проживають, за комунальні послуги не сплачують, наміру вселятись до спірної квартири не мають, вибули на проживання до іншого населеного пункту.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення, суд визнає ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 65, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України ,суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я