Справа №306/3030/13
У Х В А Л А

23 січня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботі В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року у цивільній справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року заступник начальника відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2, вказавши, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-/710/62/11, виданого 04 лютого 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 2 444695,58 грн. заборгованості за кредитним договором. Станом на 28 жовтня 2013 року боржником не вчинено ніяких дій спрямованих на сплату заборгованості.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, до виконання ним рішення Свалявського районного суду Закарпатської області.

Не погоджуючись, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якою просить: скасувати ухвалу районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за кордон.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно встановивши обставини, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що постановою заступника начальника відділу ДВС від 05.03.2013 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2/710/62/11 (а.с.5).

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, і з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що цей захід примусу застосовується як крайня міра, коли вжитті всі інші заходи впливу на боржника.

В ухвалі судом не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Наведені судом в ухвалі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Судом встановлено, що апелянт являється пенсіонером та отримує пенсію через УПФ в Свалявському районі, а також працює на посаді директора ПрАТ «Свалявський хлібокомбінат».

Як у поданні державного виконавця так і в ухвалі суду не наведено будь - яких посилань на ухилення боржника від виконання рішення суду.

Отже, з вказаного слідує, що підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не було.

Ухвала постановлена без належного зясування обставин справи, перевірки їх доказами, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315,317,319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року року, скасувати.

В задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції, про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді