АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5381/14 Справа № 171/3494/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Чумак Т. А. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

05 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова Вадима Ігоревича, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - відмовлено (а.с.53-55).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог (а.с. 58-60).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2012 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В. І. було посвідчену довіреність від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 або ОСОБА_6 щодо представництва її інтересів у суді, довіреність зареєстрована в реєстрі за № 48 (а.с. 8)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення її прав та інтересів з боку відповідачів вказаним правочином.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права і відповідають обставинам справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочинну має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК України та інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто особами, права яких були порушені в момент укладення правочину.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України.

Позивач ОСОБА_2 не являється стороною вказаного правочину, а доказів того, що вказаною довіреністю порушуються права позивачки, у матеріалах справи немає, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову. При цьому посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 заперечувала проти її вселення у квартиру АДРЕСА_1, - не мають правового значення при вирішення даного спору, а зводяться до незгоди із рішенням суду щодо житлового спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на порушення нотаріусом п. 14,16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є голослівними, і, крім того, не спростовують висновку суду про відсутність доказів на підтвердження факту порушення прав та інтересів позивачки з боку відповідачів вказаним правочином, оскільки відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не спростовують правильність висновків суду, оскільки зводяться до повторень обставин справи, викладених у позовній заяві та цитування норм діючого законодавства.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: