Справа № 446/691/14 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/783/7741/14 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання права на користування жилим приміщенням та приватизацію житла в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до КЕВ м.Львова про визнання за ним права на користування квартирою АДРЕСА_1 та визнати за ним право на приватизацію цієї квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира була надана його батькові ОСОБА_4 27.11.1980р. у якій позивач був зареєстрований, згодом виписаний та у зв'язку із розірванням шлюбу між батьками зареєструвався разом з матір'ю в буд. АДРЕСА_2, проте фактично проживав з батьком у спірній квартирі до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. та продовжує проживати, прийняв спадщину, несе витрати на її утримання, тому вважає, що має право на користування квартирою.

Його батько за життя звертався із заявами про приватизацію квартири, проте приватизувати квартиру не зміг. Вважає, що до нього в порядку спадкування перейшло право на приватизацію квартири.

Оскільки відповідач як балансоутримувач та орган приватизації заперечує право позивача на реєстрацію у цій квартирі, її користуванням та приватизації, просив ухвалити рішення про задоволення його вимог.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено на неповно з'ясованих обставинах справи, не перевірені обставини, які мали значення для ухвалення законного рішення. Зокрема, встановлено, що спірна квартира не є службовою, що батько за життя висловив волю на приватизацію квартири, проте помер до прийняття рішення про приватизацію.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1, яка складається з 2-х кімнат площею 24 кв.м. та згідно ордеру № 634 від 27.11.1980р., виданого КЕЧ Яворівського району Прикарпатського військового округу була надана батьку позивача - прапорщику ОСОБА_4 на склад сім'ї з 4-х осіб: ОСОБА_4, його дружина та двоє дітей в тому числі позивача у справі (а.с.5). Спірна квартира не є службовою, що підтверджується відповідачем у запереченнях на позов, та надавалась сім'ї прапорщика для постійного проживання.

Батьки позивача шлюб розірвали, з 7 лютого 2000р. позивач у справі зареєстрований проживаючим з матір'ю в буд. АДРЕСА_2 (а.с. 6-7 - паспорт позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_1. наймач квартири ОСОБА_4 помер (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд правильно прийшов до висновку, що правові підстави для цього відсутні.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач не надав суду належних доказів про те, що з часу вибуття із спірної квартири та офіційної реєстрації за іншим місцем проживання у лютому 2000р., він продовжував проживати в спірній квартирі разом з батьком до дня його смерті, та був членом його сім'ї.

Встановлено, що позивач ніколи не ставив питання про перереєстрацію у спірній квартирі, не звертався з цього приводу до батька, що визнав в судовому засідання апеляційної інстанції, що є доказом зберігання ним права користування житлом в будинку № 9 по вул. Вишневій.

Позивач не подав доказів на підтвердження того, що за життя батька він, якщо був членом його сім'ї, приймав участь в утриманні житла, оскільки нарахування комунальних платежів по утриманню спірної квартири здійснювалось лише на одну особу, що визнається позивачем.

Матеріалами справи підтверджується, що батько позивача за життя спірну квартиру не приватизував у встановленому законом порядку, а лише мав намір таку приватизувати, що підтверджується його зверненнями до КЕВ та відповідними КЕВ, проте усіх документів, передбачених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" не надав (а.с.35,49,50), тому органом приватизації рішення про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_5 не приймалось і не могло бути прийняті, відповідно, спірна квартира не може бути об'єктом спадкування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач визнав той факт, що він за життя батька не допомагав останньому у вирішенні питання приватизації спірної квартири, підготовці необхідного пакету документів для проведення такої, заяву на приватизацію квартири разом з батьком не підписував, що є доказом того, що наймач не визнавав його членом своєї сім'ї, який постійно проживає в квартирі.

Матеріалами справи не підтверджується, що на позивача відкрито особовий рахунок по оплаті за обслуговування житла та надання комунальних послуг за згодою позивача, а укладення ним на своє ім'я 12 липня 2012р. та 19 листопада 2012р. після смерті батька договорів про надання послуг з газопостачання у спірну квартиру, з ПАТ "Львівгаз" та про користування електричною енергією з ПАТ "Львівобленерго" без згоди наймодавця, який не визнає за позивачем право на користування квартирою, не породжує для позивача юридичних наслідків, а саме, права на користування квартирою, і відповідно права на її приватизацію на його ім'я.

Судом встановлено, і визнається позивачем ОСОБА_2, що позивач не проходить військову службу, не працює в системі Міністерства оборони України, забезпечений житлом за місцем своєї постійної реєстрації, спірна квартира належить до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, тому при відсутності доказів правомірності користування позивачем спірною квартирою, правові підстави для задоволення його позову відсутні.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк