АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2014 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Данилко О.А.

за участю: представника позивача Буздуги Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1711pv21-07, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 52000 Євро з кінцевим строком повернення до 09.10.2022 року зі сплатою 13,50 відсотків річних.

На забезпечення виконання зазначеного договору банк 15.10.2007 року уклав із ОСОБА_3 договір іпотеки, предметом якого є квартира по АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 3728435,79 гривень, з яких: строкова сума заборгованості за кредитом складає 32065,90 Євро, що еквівалентно 524639,81 грн.; прострочена сума заборгованості за кредитом складає 19645,20 Євро, що еквівалентно 321421,01 грн.; строкова заборгованість по сплаті відсотків складає 919,30 Євро, що еквівалентно 15040,94 грн.; прострочена заборгованість по сплаті відсотків складає 39925,60 Євро, що еквівалентно 653234,72 грн.; пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом, відсотках складає 2214099,31 грн.

Оскільки боржник не виконує зобов»язання за кредитним договором, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 жовтня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Посилалося на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час пред»явлення позову до суду набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який встановлює заборону відчуження спірного майна без згоди власника і були підстави та умови для його застосування.

Такий висновок суду є правильним, відповідає фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права.

Судом встановлено, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1711pv21-07, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 52000 Євро з кінцевим строком повернення до 09.10.2022 року зі сплатою 13,50 відсотків річних.

На забезпечення виконання зазначеного договору банк 15.10.2007 року уклав із ОСОБА_3 договір іпотеки, предметом якого є квартира по АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Цей Закон набрав чинності 07 червня 2014 року з дня опублікування у газеті «Голос України» № 109, а позов пред»явлений до суду 12 червня 2014 року, тобто пізніше.

Суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходячи із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов до вірного висновку, що, оскільки у спірній квартирі, площа якої не перевищує 140 кв. м, постійно проживає майновий поручитель, він не має іншого житла та не дає згоди на відчуження цієї квартири, то в задоволенні вимоги банка про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується лише на стадії реалізації майна під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, так як цей закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не довів факт відсутності у його власності іншого нерухомого майна, спростовуються інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що у ОСОБА_3 відомості про інші речові права (крім предмета іпотеки) відсутні (а.с.94).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи