АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7285/14 Справа № 182/853/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Чубуков О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року м. Дніпропетровськ

14 серпня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Чубукова О.П.

суддів: Кочкової Н.О., Максюти Ж.І.

при секретарі: Гасановій С.Д.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

6 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство комерціний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 'між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем по справі ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ОТ4Н4КР84781720 від 25.01.2006 року.

За цим договором відповідач отримав у кредит кошти в розмірі 2 687,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік.

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 15.01.2014 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 29 478,99 грн., з яких:

2 285,54 грн. - заборгованість за кредитом;

9 658,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

15 654,68 грн. - пеня;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1 379,95 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає погасити дану заборгованість, позивач-просив суд задовольнити розов.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального

права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» у повному обсязі.

Колегія суддів перевірила законність, обгрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст. 526,599 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином "Відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 25 січня 2006 року між сторонами був укладений договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 687,10 грн. на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 143,99 грнА для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.4 зворот).

Крім встановлення строку дії договору до 25 січня 2008 року сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

_Взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту відповідач виконував не належним чином, має заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, штрафу, що дало право банку вимагати стягнення цієї заборгованості.

Як убачається з доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з березня 2006 року.

Згідно п.5.5 доданих до позовної заяви умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

* Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 лютого 2014 року з пропуском п'ятирічного строку для пред'явлення позову і поважності причин пропуску цього строку банком не наведено.

За .таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про наявні в матеріалах справи докази звернення позивача з заявою до суду за видачею судового наказу, що свідчить про переривання строку позовної давності, є необгрунтованими.

В матеріалах справи на а.с.25-26 містяться копія заяви позивача ніби-то його звернення до Апеляційного суду Дніпропетровської області про видачу судового наказу та копія реєстру про відправлення (а.с.27), але вказані копії належним чином не завірені та

не свідчать про наявні докази звернення позивача до суду про видачу судового наказу по даній справі та про переривання строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог, правильно посилався на те, що представником позивача не надано суду судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором і що відповідно до вимог ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що право банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, не є суттєвими для правильного вирішення справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставий справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ч.З ст.10 та ч.іст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідач та його представник у судовому засіданні суду першої інстанції проти позову заперечували та заявили клопотання про застосування у спорі строку позовної давності та вказали на те, що позивачем не доведено причини поважності пропуску цього строку і не заявлено клопотання про його поновлення, а тому просили в позові відмовити саме з цієї підстави.

Позивач не надав належних доказів суду першої та апеляційної інстанції, які б свідчили про те, що позивач не пропустив строк для звернення до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: