Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" лютого 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарях Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 2500,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 28.11.2013 року становить 19 982, 50 грн., витрати на адвокатські послуги в сумі 2000,00 грн., витрати на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 300,00 грн. а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено умови договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, що є предметом позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 18 лютого 2010 року відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 2500,00 дол. США., що підтверджується борговою розпискою, яка написана відповідачем власноруч, де передбачено, що відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в розмірі позиченої суми до 18 березня 2010 року. Однак, у визначений строк, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, добровільно повернути борг відмовився, називаючи все нові і нові терміни повернення позики, від зустрічей з позивачем ухиляється. На даний час борг відповідача за договором позики не погашено, відповідач ухиляється від його виконання, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу за договором позики в розмірі 2500,00 дол. США. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вартість адвокатських послуг в розмірі 2000,00 грн. за надання правової допомоги позивачу на підставі Договору про надання правової допомоги від 11 листопада 2013 року, який укладено з адвокатом Гордієнком А.В., витрати на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 300,00 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено за подачу позову до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною в позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 18 лютого 2010 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2500,00 дол. США., терміном на один місяць, факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 18 лютого 2010 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.2-а)

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст. 1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, тому суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 правомірно пред'явлені вимоги до ОСОБА_2 про стягнення основної суми боргу за договором позики в розмірі 2500,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 28.11.2013 року складає 19982,50 грн.

Виходячи з предмету спору, позивачем окремо заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 вартість адвокатських послуг в розмірі 2000,00 грн. за надання правової допомоги позивачу на підставі Договору про надання правової допомоги від 11 листопада 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гордієнком А.В., а також витрати на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 300,00 грн.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як убачається з матеріалів справи, в межах даного спору інтереси позивача ОСОБА_1 здійснює представник ОСОБА_3, повноваження представника підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 11 лютого 2013 року (а.с.19), доказів, що мають підтвердити правовий статус даної фізичної особи, як адвоката, відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру", суду надано не було.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., за відсутності доказів, які мали підтвердити, що понесені позивачем витрати, пов'язанні безпосередньо з розглядом даної справи в суді.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 300,00 грн., оскільки ці витрати в розумінні положень ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України не відносяться до судових витрат, інших підстав для їх відшкодування позивачем не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики в розмірі 2500,00 долю США, грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.11.2013 року (799,3 грн. за 100 доларів США), становить 19982,50 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджено залученим до справи оригіналом платіжного документа.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики в розмірі 2500,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України станом на 28 листопада 2013 року (799,3 грн. за 100 доларів США) складає 19982,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання відповідачем копії судового рішення.

С у д д я