Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 8560,44 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати по сплаті судового збору розмірі 243,60 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Вітюк О.С. в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи представник позивача повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, відповідачі скористались процесуальним правом подали до суду письмові заперечення на позов разом з клопотанням про застосування строку в межах даного спору строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 03 лютого 2009 року №69-2199С. (а.с.8)

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги на загальну суму 8560,44 грн., яка розрахована за період з липня 1998 року по червень 2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованість по квартплаті та комунальним платежам, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.12-16)

Загальний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу України у редакції Закону України від 11 липня 1995 року «Про внесення змін до статті 71 Цивільного кодексу України», застосовується з 27 липня 1995 року за позовами усіх осіб, право яких порушено, тобто як фізичних осіб, так і юридичних осіб.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно зі ст. 76 Цивільного кодексу України (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповідності з положеннями ст. 80 Цивільного кодексу України, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як передбачено у п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) зазначається, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд вважає правомірним застосування в межах даного спору позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 1998 року по січень 2004 року, що складає загальну суму 5264,00 грн., у зв'язку зі сплином загального строку позовної давності, як це передбачено ст.71 Цивільного кодексу України (в редакції від 18 липня 1963 року), з урахуванням положень п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальні питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначені у статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, серед іншого, суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Під час судового розгляду справи, відповідачами ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подана спільна заява про застосування в межах даного спору загальних строків позовної давності, оскільки заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги виникла у відповідачів в період з липня 1998 року по серпень 2010 року, , а починаючи з серпня 2010 року відповідача в повному обсязі виконуються зобов'язання щодо оплати платежів за спожиті житлово-комунальні послуги, тому враховуючи той факт, що позивач звернувся з цим позовом до суду лише 13 червня 2014 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за вищевказаний період задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

При вирішенні питання про застосування строків позовної давності, суд враховує положення п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якою передбачено застосування до такої категорії спорів строків позовної давності, які були встановлені на час виникнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги та квартирну плату, тобто загального строку позовної давності у три роки, який визначено у ст. 71 Цивільного кодексу України ( в редакції від 18 липня 1963 року), а також положення ст. 257 Цивільного кодексу України( в редакції чинній з 01 січня 2004 року), та приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період з січня по грудень 2009 року на загальну суму 3524,75 грн. та з січня по грудень 2010 року в сумі 3445,59 грн., що загалом складає 6970,34 грн., не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності, зважаючи на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду лише 13 червня 2014 року, в той же час строк пред'явлення вимог до відповідачів про стягнення заборгованості за визначений судом період сплинув 13 червня 2011 року, при цьому з клопотанням про поновлення строку для звернення з позовом до суду позивач не звертався.

Таким чином, суд вважає доведеним, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва пред'явило вимоги до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період з липня 1998 року по січень 2004 року та з січня 2009 року по грудень 2010 року, що разом складає 12234,34 грн..

В той же час, виходячи із загального розрахунку заборгованості, який пред'явлено Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на підтвердження заявлених позовних вимог, загальний бог відповідачів по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги складає 8560,44 грн., який розраховано за період з липня 1998 року по червень 2013 року, однак відповідачами надано рахунок на сплату за житлово-комунальні послуги за червень 2013 року, де в графі «борг» зазначено сума 7919,74 грн., тому є підстави вважати, що має місце невідповідність наданих позивачем розрахунків заборгованості, що є предметом позову, та дійсному розміру заборгованості, яка виникла у відповідачів, враховуючи той факт, що починаючи з серпня 2010 року по червень 2014 року відповідачами проводиться оплата щомісячних платежів за спожиті послуги в повному обсязі, ці обставини підтверджуються розрахунками позивача та долученими відповідачами до заперечень квитанціями про оплату за комунальні послуги за період з червня 2013 року по червень 2014 рок.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не доведено наявність у позивачів заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з серпня 2010 року по червень 2013 року, тому враховуючи позицію суду щодо застосування строків позовної давності до вимог, які виникли за період з липня 1998 року по січень 2004 року та з січня 2009 року по грудень 2010 року, позов в цій частині не підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки в межах даного спору судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 71, 75, 76, 80 Цивільного кодексу України ( в редакції Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року), ст.ст. 257, 261, 267, 322 Цивільного кодексу України ( в редакції чинній з 01 січня 2004 року), ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення за житлово-комунальні послуги відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд мста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я