У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 204 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів ОСОБА_143;.Г., ОСОБА_252;.М.,

при секретарі Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою Шарко Євгенія Валерійовича на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Шарко Євгеній Валерійович звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_3іальної Державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, яким просить зобовязати Відділ освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області видати йому трудову книжку з внесенням до неї записом про звільнення за угодою сторін та новою датою звільнення (днем видачі трудової книжки) у порядку, визначеному Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників» №259/34/5 від 08.06.2001 року; змінити формулювання звільнення з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з моменту видачі трудової книжки; зробити виправлення в трудовій книжці про недійсність раніше внесеного запису про звільнення; виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 квітня 2007 року по день видачі трудової книжки; нарахувати та виплатити всі суми належні до виплати у день звільнення; стягнути з відповідача Відділу освіти РДА Закарпатської області на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та 1 600,00 грн. вартості послуг адвоката по наданню правової допомоги.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 серпня 2006 року був прийнятий на роботу у Відділ освіти Міжгірської райдержадміністрації Закарпатської області на посаду електроосвітлювача групи ЦО згідно наказу №55-к від 07 серпня 2006 року. У квітні 2007 року адміністрацією його було повідомлено про звільнення з роботи без ознайомлення з наказом та підставами звільнення і розяснено, що наказ та трудову книжку буде надіслано поштовим відправленням. Наказ та трудову книжку ним по теперішній час так і не отримано. В подальшому працевлаштувався на іншу роботу, а саме у Міжгірський професійний ліцей, де і працює на момент звернення до суду. Так як, неодноразові звернення до адміністрації відповідача з проханням повернути трудову книжку та видати копії документів, повязаних із звільненням, не задовольнялись, то у січні 2012 року він звернувся із заявою до ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області з проханням провести перевірку щодо правомірності підстав та порядку його звільнення. ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області від 20.01.2012 року його було повідомлено, що відповідно до ст.232 КЗпП України такі питання віднесено виключно до компетенції суду. Після повторного звернення в березні 2014 року з письмовою заявою до відповідача з вимогою видати трудову книжку, ним вперше було отримано письмову відповідь, що як вбачається з квитанції в матеріалах справи, всі матеріали про його звільнення йому було надіслано поштою 30.04.2007 року. Також до листа було додано копію наказу про звільнення №46-к від 30.04.2007 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вищезазначені обставини вимусили його звернутися з заявою до Комісії по трудових спорах Управління освіти молоді та спорту Міжгірської РДА, прокуратури Міжгірського району та ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області. 07 липня 2014 року ним було отримано листа ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області №05-12/51, в якому повідомлялося, що його звернення до прокуратури 10.06.2014 року переадресоване до ТДІзПП у Закарпатській області та 20.06.2014 року проведено перевірку в Управління освіти Міжгірської РДА, якою встановлено чисельні порушення норм трудового законодавства та видано припис для усунення вищезазначених порушень. Вважає, що відповідач грубо порушив його трудові права та своїми діями спричинив моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову Шарко Євгенія Валерійовича відмовлено в повному обсязі (а.с.76-79).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Шарко Євгеній Валерійович подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також вказав, що строк звернення до суду ним не пропущений, так як про порушення своїх трудових прав дізнався тільки після отримання відповіді від ОСОБА_3іальної державної інспекції з питань праці 07 липня 2014 року.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Представник відпповідача вважає, що підстав для задоволення скарги немає, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2006 року Шарко Є.В. був прийнятий на роботу у Відділ освіти Міжгірської райдержадміністрації Закарпатської області на посаду електроосвітлювача групи ЦО при відділі освіти, згідно наказу №55-к від 07 серпня 2006 року. У квітні 2007 року адміністрацією відповідача його було повідомлено про звільнення з роботи. В січні 2012 року Шарко Є.В. звернувся із заявою до ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області з проханням провести перевірку щодо правомірності підстав та порядку його звільнення. ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області від 20.01.2012 року його було повідомлено, що відповідно до ст.232 КЗпП України такі питання віднесено виключно до компетенції суду. В березні 2014 року Шарко Є.В. звернувся з письмовою заявою до Відділу освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області з вимогою видати трудову книжку та отримав письмову відповідь листом №91-18/304 від 03.04.2014 року з якого вбачається, що в кадрах Управління освіти, молоді та спорту є матеріали кадрових документів, в яких трудової книжки не виявлено, а є тільки протокол профкому про згоду на звільнення, акти відсутності на робочому місті, наказ №46-к від 30.04.2007 року та поштова квитанція. Крім того, до листа було додано копію наказу про звільнення №46-к від 30.04.2007 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.15-16). Також, після звернення до ТДІзПП у Закарпатській області, Шарко Є.В. 07 липня 2014 року було отримано листа, в якому зазначалося, що 20.06.2014 року проведено перевірку в Управління освіти Міжгірської РДА, якою встановлено чисельні порушення норм трудового законодавства та видано припис для усунення вищезазначених порушень (а.с.17-18).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущений місячний строк звернення із заявою до суду за захистом свого порушеного права, установлений ст.233 КЗпП.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обовязки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Само звільнення відповідача пройшло з порушенням норм діючого законодавства, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

До матеріалів справи долучено протокол № 2 засідання профспілкового комітету від 30 квітня 2007 року, згідно якого профспілковим комітетом дана згода на звільнення Шарко Є.В. (а.с.49)

Частиною 3 ст. 43 КЗпП України визначено, що подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

З самого протоколу слідує, що засідання профспілкового комітету проводилось у відсутності Шарко Є.В. і будь-яких даних про те, що це повторна неявка позивача в матеріали справи не містять.

Що стосується вимоги про вручення трудової книжки, то трудової книжки у Відділу освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області така відсутня (а.с.15). За твердженням представника відповідача трудова книжка надіслана гр. ОСОБА_4 Є.В. поштою, що підтверджується квитанцією (а.с.48). Відсутність трудової книги позивача в управлінні освіти, молоді та спорту Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області було встановлено в ході проведення перевірки ОСОБА_3іальної державної інспекції праці у Закарпатській області (а.с.17-18).

Надсилання трудової книжки, без письмової згоди працівника суперечить п. 4.2 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58.

Вимога про зміну формулювання звільнення з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін до задоволенні не підлягає так-як припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) можливе виключно про домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору.

В свою чергу копія наказу № 47 від 30 квітня 2007 року, згідно якого Шарко Євгеній Валерійович звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.8), є недопустимим доказом, так-як зі слів позивача, оригіналу або належно завіреної копії даного наказу у нього не має, а відповідач заперечує наявність такого наказу.

З огляду на викладене саме звільнення Шарко Є.В. було проведено з порушенням діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин цього строку суд може поновити цей строк.

У розумінні цієї норми права спір про звільнення це спір працівника, що випливає з факту розірвання (припинення) з ним трудового договору. Отже, спір про зміну формулювання причин звільнення повинен бути заявлений до суду в зазначений вище місячний строк.

Про сам факт звільнення Шарку Є.В. було відомо ще в 2007 році, про що останній зазначає в позовній заяві. В свою чергу твердження позивача про те, що йому не було відомо про звільнення його за ст.40 п.4 КЗпП України (прогул), спростовується наявними матеріалами, а саме листом територіальної державної інспекції праці У Закарпатській області від 20.01.2012 року № 01-14/87, згідно якого, на звернення Ширка Є.В. управління праці повідомляє,що питання правомірності підстав звільнення та інше віднесено до компетенції суду. Згідно акту від 30 квітня 2007 року, оригінал якого досліджено в судовому засіданні, Шарко Є.В. відмовився написати пояснення та отримувати наказ про звільнення (а.с.51).

Посилання позивача на те, що наказ про звільнення йому не вручався не підтверджують поважність таких причин, оскільки спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами, встановленими судами в ході розгляду справи, зокрема тим, що останній відмовився від підпису про ознайомлення з наказом, що підтверджено актом від 30 квітня 2007 року.

Обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб'єктивних трудових прав. Формальна відмова працівника від ознайомлення з наказом про звільнення під підпис, за умов виконання власником покладених на нього обов'язків, не свідчить про те, що строк звернення до суду має відраховуватись з моменту фактичного отримання відповідного наказу чи трудової книжки.

В даному випадку, при звільненні позивач знав дату, підстави та обставини, що сприяли його звільненню.

Враховуючи наведене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у зв'язку із чим, ухвалили правильне рішення про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Шарко Євгенія Валерійовича відхилити

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: