Справа № 462/7750/13 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/6575/14 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Щербая В.П.,

з участю: відповідача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - ОСОБА_7, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИЛА:

09 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом у якому просив:

визнати за ним право власності на 1/2 частину індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1;

визнати недійсним та скасувати нотаріально посвідчений договір від 09 липня 2009 року дарування 23/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №3728 (а.с.3-19).

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4- ОСОБА_5

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги заяву ОСОБА_6 від 14.04.2014 року про визнання позову та її пояснення щодо визнання ОСОБА_8 (покійним чоловіком) співвласниками спірного будинку подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Зазначає, що на час будівництва спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію (1957-1963 роки) існувала домовленість між ОСОБА_8 та її довірителем про спільне його фінансування та фізичну працю, доказами цього є: реєстрація ОСОБА_4 25.05.1962 року за місцем будівництва спірного будинку, одруження 28.09.1959 року із сестрою забудовника - ОСОБА_9.

Будівництво індивідуального будинку за адресою: АДРЕСА_1 продовжувалось і було закінчено лише тоді, коли ОСОБА_4 став членом родини забудовника.

Апелянт вважає, що ОСОБА_4 (позивач), ОСОБА_9 (дружина позивача), ОСОБА_8 (забудовник) та ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_8.) були членами однієї сім'ї, що підтверджує участь ОСОБА_4 у будівництві спірного будинку.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято процесуального рішення з обґрунтуванням підстав задоволення чи відмови у задоволенні його клопотання про виклик свідків в судове засідання.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи.

04 грудня 2012 року ОСОБА_4 подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було відхилено як необґрунтоване. Доказів поважності причин неявки в судове засідання позивачем не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи установлено, що ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Залізничної ради депутатів м. Львова №20 від 31.07.1956 р. (а.с.21) та нотаріально посвідченого договору про надання земельної ділянки у користування, укладеного між ОСОБА_8 та відділом комунального майна Залізничної районної ради депутатів трудящих м. Львова від 15.03.1957 року (а.с. 22-23) надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку.

Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 16.05.1963 року будівництво по АДРЕСА_1 було розпочато забудовником ОСОБА_8 11 квітня 1957 року та завершено у травні 1963 року (а.с.24).

16 жовтня 1963 року за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вказаний будинок (а.с.25).

Позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (сестра ОСОБА_8.) зареєстрували шлюб 29 вересня 1959 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с.26).

З довідки ЛКП "Богданівка" від 15 травня 2013 року убачається, що ОСОБА_4 зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 25 травня 1962 року, як чоловік сестри (а.с.28).

За договором дарування від 26 жовтня 1963 року (р.№3-8960) ОСОБА_8 подарував 1/2 частину вказаного будинку своїй сестрі ОСОБА_9, однак угодою від 08 жовтня 2001 року посвідченою Першою Львівською державною нотаріальною конторою даний договір було розірвано (а.с.30-37).

Одноособовим власником спірного будинку знову став ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер і згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2008 року спадкоємцем майна визнано його дружину ОСОБА_6, яка 26 листопада 2008 року зареєструвала на себе право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38-39).

За договором дарування від 09 липня 2009 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 (племінник ОСОБА_9) 23/50 частин вказаного будинку (а.с.40-41).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла (а.с.29).

Як пояснила в суді першої інстанції ОСОБА_6, вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 20 липня 1957 року в тому ж році було розпочато будівництво будинку по АДРЕСА_1.

Велось будівництво за кошти її чоловіка (позики, оплата нарядів на виготовлення столярних робіт, оплата за виписані на заводі будматеріали), а також за кошти сестри чоловіка ОСОБА_9 (на той час ОСОБА_9) та їх батьків.

Вселилися вони у ще незакінчений будинок в 1959 році (батьки на перший поверх а вона з чоловіком на другий).

Після укладення шлюбу 28 вересня 1959 року, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 проживали в с. Воютичі Самбірського району а в 1961 році переїхали до м. Львова, де проживали з батьками на першому поверсі.

Поселившись, ОСОБА_9 разом з чоловіком ОСОБА_4 закінчували облаштування кімнат першого поверху, де проживали (а.с.96).

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції також підтвердили, що позивач ОСОБА_13 поселився у вже збудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 і своєю працею та коштами допомагав у проведенні внутрішніх та оздоблювальних робіт спірного будинку.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, після введення спірного будинку в експлуатацію, у 1963 році, ОСОБА_8 дійсно подарував 1/2 частину вказаного будинку дружині позивача ОСОБА_9, однак, відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 погіршилися, між сторонами почали виникати сварки та конфлікти в результаті чого, саме за ініціативи ОСОБА_9 цей договір було розірвано 08 жовтня 2001 року.

Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що не існувало письмової угоди чи будь якої домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про спільне будівництво спірного будинку.

Всі рішення компетентних органів щодо надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку, дозвільна технічна документація на будівництво, акт про закінчення будівництва та вводу його в експлуатацію, та його реєстрація оформлялася на ОСОБА_8

Позивач вселився у даний будинок у 1961 році (був зареєстрований у ньому в травні 1962 року), вже після того як туди перейшли проживати ОСОБА_8 з дружиною та батьками, він допомагав облаштовувати кімнати першого поверху де безпосередньо проживав з дружиною, не оспорював розірвання договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 08 жовтня 2001 року, відтак немає підстав для визнання за ним права власності на 1/2 вказаного будинку, а відтак, визнавати недійсним договір дарування від 09 липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з підстав зазначених у позові.

При встановлених обставинах суд першої інстанції на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів та аналізу діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства (ст.ст.44,101,112, 430-433 ЦК України в редакції 1963 року, Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР "Про судову практику в справах про право особистої власності на жилі будівлі від 31 липня 1962 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок") дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові за безпідставністю вимог.

З тих підстав необґрунтованими є доводи апеляційної скарги представника позивача про наявність домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 з приводу спільного будівництва будинку однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, та фінансування будівництва ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник позивача також посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято процесуального рішення з обґрунтуванням підстав задоволення чи відмови у задоволенні його клопотання про виклик свідків ОСОБА_15, 1926 року народження та ОСОБА_16 1924 року народження для встановлення та підтвердження:

проживання ОСОБА_4 у спірному будинку з моменту одруження з 28.09.1959 року;

сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_6;

спільної матеріальної та фізичної участі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у будівництві спірного будинку.

В апеляційній скарзі представник позивача не клопотав про виклик даних свідків до суду апеляційної інстанції, у той же час, з урахуванням письмових пояснень з приводу зазначених обставин відповідача ОСОБА_6 (а.с.96) потреби у цьому не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.