У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житлово-будівельного кооперативу Ювілейний, Ужгородського міського виконавчого комітету, реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухомість і визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року позовну заяву залишено без розгляду.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати ухвалу суду, та передати справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Мотивує свої вимоги тим, що ухвала суду постановлена в порушення вимог норм процесуального законодавства, а тому вважає її незаконною.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянтки в особі адвоката ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, виходячи з доводів викладених в апеляційній скарзі та направити справу до суду для продовження розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_6 заперечив вимоги скарги і просив відхилити таку.

Представник Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі ОСОБА_7 підтримала вимоги скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та вивчивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дана скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.01.2014 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою позивача.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що апелянт повторно не зявився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомив, і не подав заяви про розгляд справи в його відсутність.

Однак, до таких висновків суд першої інстанції дійшов у супереч матеріалам справи та з порушенням норм процесуального права.

Так ч. 2 ст. 6 ЦПК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Відповідно до розяснень зазначених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не зявився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений ч. 4 ст. 74 ЦПК.

З матеріалів справи убачається, що судовий розгляд справи було призначено на 15.01. і 22.01.2014 року. А попереднє судове засідання яке було призначено на 13.12.2013 року не відбулось у звязку із зайнятістю головуючого-судді в іншому судовому засіданні, а.с. 103.

Крім того, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про вручення судових повісток на 15.01.2014 року, відсутній і сам журнал судового засідання чи довідка про нездійснення технічної фіксації судового засідання.

Зазначене взагалі ставить під сумнів сам факт призначення справи до судового розгляду на 15 січня 2014 року.

Відсутні у справі й докази того, що апелянтка чи її представник були повідомлені про судове засідання на 22.01.2014 року й про це б свідчили повідомлення про вручення судових повісток.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 169 ЦПК України позовна заява залишається без розгляду тільки у випадку повторної неявки в судове засідання позивача повідомленого, належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Зазначена правова норма діє за наявності ознаки повторності неявки в судове засідання та за належного повідомлення сторони.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що як ознака повторності так і належного повідомлення відсутні, а звідси суд повинен був поступити в спосіб передбачений п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України й відкласти розгляд справи, а не залишати позовну заяву без розгляду.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції не було правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, у звязку із чим ухвала суду, підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права. А це є підставою для направлення справи до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 314, 315, 317, ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження судового розгляду по суті вимог до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________