Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом

ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду, стягнення витрат за невиконання робіт, штрафних санкцій, пені та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду, стягнення витрат за невиконання робіт, штрафних санкцій, пені та відшкодування моральної шкоди.

29 липня 2014 року представник позивача ОСОБА_4 заявив клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, а також на грошові кошти, розміщенні на банківських рахунках, та належить ОСОБА_2, мотивуючи тим, що у позивача є припущення допускати, що відповідач може розпочати продаж належного йому майна для уникнення відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідач - ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені представником позивача ОСОБА_4 підстави для вжиття заходів для забезпечення позову , суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову ( ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Разом з тим, звертаючись з клопотанням про забезпечення позову, представником позивача ОСОБА_4 не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не визначено вид забезпечення позову, не конкретизовано обсяг майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності, та на яке відповідно до вимог чинного законодавства може бути накладено арешт.

Враховуючи, що представником позивача ОСОБА_4 у заяві про забезпечення позову формально викладено зміст п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, без належного обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача ОСОБА_4 про вжиття заходів для забезпечення позову є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, яке заявлене в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду, стягнення витрат за невиконання робіт, штрафних санкцій, пені та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я