Єдиний унікальний номер 2-304/12
Номер провадження 2/2408/336/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Войтун О. Б.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про розподіл майна подружжя, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про розподіл майна подружжя.

У поданій заяві посилався на те, що в 1988 році між ним та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням суду від 30.06.2011 року шлюб між ними було розірвано.

Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу ними було придбано наступне майно: ? будинку АДРЕСА_1, загальною площею 249,30 кв.м.; автомобіль марки «Міцубісі Вагон 3.2» д.н. НОМЕР_1; вантажний фургон «Фіат Добло» д.н. НОМЕР_2; сервіс з обладнанням та земельна ділянка, що по АДРЕСА_2; сервіс з обладнанням та земельна ділянка, зо по АДРЕСА_3; 20-тонні контейнери НОМЕР_3, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській,13А.

Крім того, в період шлюбу подружжям укладались із ОТП Банком кредитні договори, кошти від яких були використані на потреби сім'ї, зокрема: між ОСОБА_4 та банком були укладені договори №CM-SMEL00/009/2008 від 25.04.2008 року на суму 361500 доларів США, ML-OAJ/286/2006 від 16.08.2006 року на суму 89757,37 доларів США, CNL-OAJ/288/2006 від 14.08.2006 року на суму 84000 доларів США; між ОСОБА_2 та банком були укладені договори №ML-OAJ/287/2006 від 14.08.2006 року на суму 89757, 37 доларів США, № ML-OAJ/177/2007 від 21.09.2007 року на суму 50000 доларів США.

У поданій 11.06.2014 року заяві з уточненнями від 26.09.2014 року позивач остаточно просив поділити наступним чином спільне майно подружжя:

Визнати за ОСОБА_6 право власності на: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 249,3 кв.м., вартістю 1 730641 гривень; майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер №:07:001:0031, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 884319 гривень; автомобіль марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 231570 гривень.

Визнати за ним право власності на: майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер №:08:004:0011, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 5 470556 гривень; 20-тонні контейнери НОМЕР_3, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській,13А, загальною вартістю 182142 гривень; вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79987 гривень.

Також просив виконання грошових зобов'язань по кредитним договорам залишити за позичальниками, а саме за ОСОБА_2 залишити кредитні зобов'язання по договорам №ML-OAJ/287/2006 та №ML-OAJ/177/2007, за ним - залишити кредитні зобов'язання №CM-SMEL00/009/2008, №ML-OAJ/286/2006 та №CNL-OAJ/288/2006.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яка ухвалою суду від 18.07.2013 року була об'єднана в одне провадження з первісним позовом.

У поданій та остаточно підтриманій редакції зустрічної позовної заяви від 28.05.2014 року (а.с.143-146 Том 3) ОСОБА_2 посилалась на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу ними дійсно було придбане зазначене позивачем майно.

Крім того, вказувала на те, що ними в період шлюбу було придбано земельну ділянку в АДРЕСА_4, загальною площею 0,0931га, кадастровий номер :01:004:0449, вартістю 30052 грн. 00 коп., а тому також просила визнати зазначений об'єкт нерухомості спільною сумісною власністю подружжя.

Також посилалась на те, що не всі отримані кредитні кошти, згідно зазначених позивачем кредитних договорів, були витрачені на потреби сім'ї. Зокрема, особистим боргом ОСОБА_4 є позичені ним як приватним підприємцем гроші в сумі 361500 доларів США, згідно кредитного договору CM-SMEL00/009/2008 від 25.04.2008 року, а тому вона не повинна нести відповідальності за цим зобов'язанням.

Просила поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за нею та ОСОБА_4 по ? ідеальній частці у кожного у майні, зокрема: у квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 249,3 кв.м.; у майновому комплексі СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер №:07:001:0031, що розташований по АДРЕСА_3, у майновому комплексі СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер №:08:004:0011, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 5 470556 гривень; у автомобілі марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Крім того, просила визнати за нею право власності на 20-тонні контейнери НОМЕР_3, що розташовані на території КП МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській, 13 м. Чернівці та стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість ? частини земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_4, загальною площею, 0,0931 га, кадастровий номер :01:004:0449 в сумі 15026 гривень, а також стягнути на її користь грошову компенсацію, яка дорівнює різниці в частці майна в сумі 64960 грн. 50 коп.

Також просила визнати за ОСОБА_4 право власності на вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску та 20-тонні контейнери НОМЕР_3, що розташовані на території КП МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській, 13 м. Чернівці.

Зобов'язання за кредитними договорами просила залишити за кожним із сторін відповідно до укладеного кожним із них договору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив первісний позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні первісний позов не визнала з підстав, викладених у поданій до суду зустрічний позовній заяві. Просила задовольнити зустрічну позовну заяву, в задоволенні первісного позову просила відмовити.

Представник відповідача також первісний позов не визнала з підстав, викладених у поданій до суду зустрічний позовній заяві. Просила задовольнити зустрічну позовну заяву, в задоволенні первісного позову просила відмовити.

Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких заперечував проти поділу майна подружжя, оскільки спірне майно перебуває в заставі банку.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився незважаючи, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що сторони з 22.07.1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.06.2011 року їх шлюб було розірвано (а.с.6).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як було встановлено судом, 16.02.2005 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім'я ОСОБА_4 було видано було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого останній набув у власність ? частку житлового будинку із шести кімнат, житловою площею 137,40 кв.м., загальною площею 450, 10 кв.м. (а.с.3 Том 2).

В подальшому, 04.03.2005 року відносно зазначеного нерухомого майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір про поділ житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться в спільній частковій власності, який у власність ОСОБА_4 виділено відокремлену ? частку житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1, загальною площею 249,3 кв.м., в тому числі житловою площею 68,00 кв.м. (а.с.4 Том 2).

Крім того, 04.05.2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність житловий будинок, загальною площею 50,80 кв.м., в тому числі житловою площею 24,60 кв.м., що розташований в АДРЕСА_3 (а.с.49-50).

Також, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0031, площею 0,0587 га, що по АДРЕСА_3, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, яка наявна в матеріалах справи (а.с.113 Том 2).

На даний час на вказаній земельній ділянці розташоване нежитлове приміщення магазину-салону літ.А, що підтверджується копією інвентаризаційної справи та копією рішення суду від 04.02.2009 року (а.с.110-118 Том 3, а.с.22-23 Том 4).

В свою чергу, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :98:004:0011, площею 0,1188 га, що по АДРЕСА_2, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.115 Том 2).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 25.04.2008 року, копії рішення суду від 16.02.2009 року та копії інвентарної справи ЧКОБТІ на зазначеній земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі, а саме: бокси технічного обслуговування та автомийка літ.А, загальною площею 336,80 кв.м.; будівля підсобних приміщень і вулканізації літ.Б, загальною площею 153,80 кв.м.; магазин літ.В, загальною площею 127 кв.м.; гараж-склад літ.Г, загальною площею 477, 20 кв.м., які зареєстровані за ОСОБА_4 (а.с.89-108 Том 3, а.с.17-19 Том 4).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 03.10.2008 року, судом також встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить на вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску (а.с.121 Т.30).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, з урахуванням положень ст.60 СК України суд вважає, що зазначене вище майно, набуте сторонами в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.

Щодо доводів сторін про визнання спільною сумісною власністю подружжя: земельної ділянки в АДРЕСА_4, загальною площею 0,0931га, кадастровий номер :01:004:0449, вартістю 30052 грн. 00 коп.; 20-тонних контейнерів НОМЕР_3, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській,13А, загальною вартістю 182142 гривень та автомобіля марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, вартістю 231570 гривень - суд вважає їх необґрунтованими, при цьому виходить з наступних підстав.

Так, як видно з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2011 року, ОСОБА_4 продав земельну ділянку, площею 0,0931 га, що розташована в АДРЕСА_4 у власність покупця ОСОБА_8 за ціною 30052 гривень (а.с.148-150 Том 3).

За змістом ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

З долученої до письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 нотаріально-посвідченої довідки №406/01-16 від 23.09.2013 року судом встановлено, що останньою 26.12.2011 року було надано письмову згоду на продаж ОСОБА_4 спірної земельної ділянки (а.с.166 Том 2).

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 на момент відчуження спірної земельної ділянки було відомо про її продаж, вона надала свою письмову згоду на це та з позовними вимогами про визнання зазначеного правочину недійсним до суду не зверталась, а тому суд вважає, що такий продаж було вчинено ОСОБА_4 в інтересах сім'ї та приходить до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з позивача на її користь грошової компенсації вартості ? частини земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_4, загальною площею, 0,0931 га в сумі 15026 гривень.

З приводу спірного автомобіля марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 судом встановлено, що зазначений транспортний засіб в період шлюбу в органах ДАІ було зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 Зазначену обставину відповідач не заперечувала, а тому суд на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України визнає її такою, що не підлягає доказуванню.

Разом з тим, як видно з довідки УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 11.06.2014 року, на даний час за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані (а.с.16 Том 4).

Натомість, з дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.12.2012 року (а.с.120 Том 3) вбачається, що власником вказаного транспортного засобу на даний час є ОСОБА_9

При цьому, суд зауважує, що договір по відчуженню зазначеного автомобіля, враховуючи його вартість (231570 гривень), виходить за межі дрібного побутового, проте доказів отримання письмової згоди другого з подружжя ОСОБА_2 суду надано не було. З цього приводу суд також приймає до уваги пояснення представника позивача, який суду пояснив, що ОСОБА_4 згоди на відчуження транспортного засобу ОСОБА_2 не надавав, будь-яких коштів отриманих від реалізації автомобіля відповідач позивачу не передавала.

Також необґрунтованими є доводи сторін про визнання спільною сумісною власністю подружжя 20-тонних контейнерів НОМЕР_3, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській,13А, загальною вартістю 182142 гривень.

Так, як вбачається з довідки МТК «Калинівський ринок» №494 від 19.06.2014 року, на даний час торговельне місце НОМЕР_3 та місце для зберігання товарів НОМЕР_3 зареєстровано за підприємцем ОСОБА_10, який є власником двох 20-тонних контейнерів, об лаштованих на цих місцях (договори купівлі-продажу від 22.06.2013 року). В минулому, з 13.10.1999 року по 01.04.2010 року торговельне місце НОМЕР_3 було зареєстровано за ОСОБА_4, з 01.04.2010 року - за ОСОБА_2, а з 01.04.2012 року по 22.06.2013 року - за ОСОБА_5

Торговельне місце НОМЕР_3 та місце для зберігання товарів НОМЕР_3 зареєстровано за підприємцем ОСОБА_11, який є власником двох 20-тонних контейнерів, об лаштованих на цих місцях (договори купівлі-продажу від 22.06.2013 року). В минулому, з 01.09.2003 року по 01.04.2010 року торговельне місце НОМЕР_3 було зареєстровано за ОСОБА_4, з 01.04.2010 року - за ОСОБА_2, а з 03.04.2012 року по 22.06.2013 року - за ОСОБА_5 (а.с.15 Том 4).

Таким чином, відчуження зазначених об'єктів було здійснено ОСОБА_5, який є повнолітнім сином сторін.

За змістом ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, сторонами під час судового розгляду відомості, викладені у довідці від 19.06.2014 року, будь-якими доказами спростовані не були.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спірні об'єкти майна, а саме: земельна ділянка, площею 0,0931 га, що розташована в АДРЕСА_4; автомобіль марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1; 20-тонні контейнери НОМЕР_3, що розташовані на торгівельних місцях МТК «Калинівський ринок», що по вул.Калинівській,13А - не можуть бути визнані судом спільною сумісною власністю подружжя, оскільки це призведе до порушення прав приватної власності інших осіб, які на даний час ніким не спростовані, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів в цій частині.

За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя (ч. 2 ст. 71 СК України).

Суд також приймає до уваги роз'яснення надані у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, згідно яких до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Так, судом було встановлено, що сторонами в період шлюбу було укладено ряд кредитних договорів, зобов'язання за якими на даний час не припинились, зокрема:

04.08.2006 року між АКБ «Райффайзен банк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-OAJ/287/2006, згідно якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 89757,37 доларів США для погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги, термін остаточного повернення кредиту 04.08.2021 року (а.с.169-175 Том 3). Представник позивача у судовому засіданні не заперечував того факту, що кошти за даним кредитним договором були витрачені на потреби сім'ї. Залишок непогашеної суми кредиту на час розгляду справи судом становить 61623,63 доларів США.

Також, 21.09.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-OAJ/177/2007, згідно якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США на споживчі цілі, термін остаточного повернення кредиту 21.09.2018 року (а.с.176-186 Том 3). Представник позивача у судовому засіданні не заперечував того факту, що кошти за даним кредитним договором були витрачені на потреби сім'ї. Залишок непогашеної суми кредиту на час розгляду справи судом становить 25177,45 доларів США.

Крім того, 04.08.2006 року між АКБ «Райффайзен банк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CNL-OAJ/288/2006 , згідно якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 84000 доларів США на споживчі цілі, термін остаточного повернення кредиту 04.08.2016 року (а.с.187-188 Том 3). Відповідач та її представник у судовому засіданні не заперечували того факту, що кошти за даним кредитним договором були витрачені на потреби сім'ї. Залишок непогашеної суми кредиту на час розгляду справи судом становить 30464,30 доларів США.

Того ж дня, 04.08.2006 року між АКБ «Райффайзен банк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ML-OAJ/286/2006, згідно якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 89757,37 доларів США для погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги, термін остаточного повернення кредиту 04.08.2021 року (а.с.169-175 Том 3). Відповідач та її представник у судовому засіданні не заперечували того факту, що кошти за даним кредитним договором були витрачені на потреби сім'ї. Залишок непогашеної суми кредиту на час розгляду справи судом становить 61118, 89 доларів США.

В подальшому, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено ще один кредитний договір № CM-SMEL00/009/2008 року від 25.04.2008 року, згідно якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 361500 доларів США на споживчі цілі, термін остаточного повернення кредиту 25.08.2023 року (а.с.193-199 Том 3). Залишок непогашеної суми кредиту на час розгляду справи судом становить 2391928 грн. 43 коп.

Разом з тим, зазначені кредитні кошти відповідач ОСОБА_2 вважає особистим боргом ОСОБА_4 як такі, що були позичені ним як приватним підприємцем, а тому вона не повинна нести відповідальності за цим зобов'язанням.

Проте, суд не погоджується з наведеними доводами відповідача та вважає їх надуманими, з огляду на наступне.

Так, із змісту кредитного договору видно, що він укладався з позивачем як з фізичною особою та був призначений на споживчі потреби.

Доказом використання кредитних коштів на потреби сім'ї, на думку суду, є копія договору купівлі-продажу від 25.04.2008 року та копія рішення суду від 16.02.2009 року, відповідно до яких у спільну сумісну власність подружжя було набуто нежитлові будівлі, а саме: бокси технічного обслуговування та автомийка літ.А, загальною площею 336,80 кв.м.; будівля підсобних приміщень і вулканізації літ.Б, загальною площею 153,80 кв.м.; магазин літ.В, загальною площею 127 кв.м.; гараж-склад літ.Г, загальною площею 477, 20 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2.

Зазначена обставина узгоджується з поясненнями представника позивача, що були надані ним під час судового розгляду справи.

Таким чином, суд вважає за необхідне до усіх зазначених вище кредитних договорів застосувати положення ст. 65 СК України, згідно з якою договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Тому, у зв'язку з використанням усіх кредитних коштів на потреби сім'ї боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Вирішуючи питання про розподіл наявного майна подружжя (активу та пасиву) суд також приймає до уваги положення п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, відповідно до яких у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Суд також враховує, що між сторонами склався певний порядок користування спільним майном подружжя як для особистих потреб, так і для ведення підприємницької діяльності, про що вони не заперечували під час судового розгляду справи.

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні висновку судової будівельно-технічної експертизи №13281 від 16.04.2014 року, вартість майна, яке було визнано судом спільною сумісною власністю подружжя, становить: 1) ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, загальною площею 249,3 кв.м. складає 1730641 грн. 00 коп.; 2) ринкова вартість будівель - боксів і автомийки, підсобних приміщень і вулканізації, магазину та гаража складу з обладнанням та земельної ділянки по АДРЕСА_2 складає 5470556 грн. 00 коп.; 3) ринкова вартість приміщення магазину-салону з обладнанням та земельної ділянки по АДРЕСА_3 складає 884319 грн. 00 коп.; 4) ринкова вартість КТЗ - вантажного фургону марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску складає 79987 грн. 00 коп. (а.с.2-80 Том 3).

Таким чином, на підставі вище викладеного, суд вважає за можливе, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає разом із ОСОБА_2 провести розподіл спільної сумісної власності подружжя ( активів та пасивів) наступним чином:

Виділити у власність ОСОБА_2 майно: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 249,3 кв.м., вартістю 1 730641 гривень; майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер №:07:001:0031, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 884319 гривень. Крім того, суд приходить до висновку про необхідність покладення на ОСОБА_2 виконання зобов'язань за кредитними договорами №ML-OAJ/287/2006 від 04.08.2006 року, ML-OAJ/177/2007 від 21.09.2007 року. Залишок непогашеної суми зазначених кредитів на час розгляду справи судом становить 86801, 08 доларів США.

Отже, у власність відповідача суд виділяє майно, загальною вартістю 2 614 960 гривень, а також борги подружжя на суму 86801,08 доларів США.

При цьому суд також приймає до уваги, що відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивача ОСОБА_4 було відчужено автомобіль марки «Міцубісі Вагон 3.2», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, ринковою вартістю 231570 грн. 00 коп.

Виділити у власність ОСОБА_4 майно: майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер №:08:004:0011, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 5 470556 гривень; вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79987 гривень. Крім того, суд приходить до висновку про необхідність покладення на ОСОБА_4 виконання зобов'язань за кредитними договорами №CM-SMEL00/009/2008 року від 25.04.2008 року, ML-OAJ/286/2006 від 16.08. 2006 року, CNL-OAJ/288/2006 від 14.08.2006 року. Залишок непогашеної суми зазначених кредитів на час розгляду справи судом становить 91583,19 доларів США та 2391928 грн. 43 коп.

Отже, у власність відповідача суд виділяє майно, загальною вартістю 5 550543 гривень, а також борги подружжя на суму 91583,19 доларів США та 2391928 грн. 43 коп.

З урахуванням усіх вище наведених обставин, суд вважає, що саме такий варіант розподілу майна подружжя буде справедливим та не порушуватиме законних прав та інтересів сторін, а тому приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України; ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України; ст.ст. 8, 57-61, 64, 81, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя набуте під час шлюбу майно, а саме:

· Квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 249,3 кв.м., вартістю 1 730641 гривень;

· Майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер №:07:001:0031, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 884319 гривень;

· Майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер №:08:004:0011, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 5 470556 гривень;

· вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79987 гривень;

Поділити майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_4 право власності на майно:

· Майновий комплекс СТО-1, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,1188 га, кадастровий номер №:08:004:0011, що розташований по АДРЕСА_2, загальною вартістю 5 470556 гривень;

· вантажний фургон марки «ФІАТ ДОБЛО» д.н. НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 79987 гривень;

· а всього, загальною вартістю 5 550543 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майно:

· Квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 249,3 кв.м., вартістю 1 730641 гривень;

· Майновий комплекс СТО-2, що складається з нежилих будівель і споруд, технічного обладнання, земельної ділянки, площею 0,0587 га, кадастровий номер №:07:001:0031, що розташований по АДРЕСА_3, загальною вартістю 884319 гривень;

· а всього, загальною вартістю 2 614 960 гривень.

·

Розподілити між сторонами виконання грошових зобов'язань за кредитними договорами наступним чином:

За ОСОБА_2 залишити виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів №ML-OAJ/287/2006 від 04.08.2006 року, ML-OAJ/177/2007 від 21.09.2007 року.

За ОСОБА_4 залишити виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів №CM-SMEL00/009/2008 року від 25.04.2008 року, ML-OAJ/286/2006 від 16.08. 2006 року, CNL-OAJ/288/2006 від 04.08.2006 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4, а також зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун