Номер провадження: 22-ц/785/7564/14
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулося ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського міського відділення №2823 ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2, 06 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №444-н на суму 5000 грн., під 24% річних, строком до 06 грудня 2009 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 06 грудня 2006 року укладено договір застави майна. Предметом договору є нерухоме майно, а саме телевізор "LG", стінка - полузакриті шафи - 2 шт., платтяна шафа, шафа для посуду, м'який куточок - диван, крісла -2 шт., пуфик, столик; холодильник; кухня - навісні шафи - 4 шт., стіл-тумба - 3 шт., мийка; музичний центр. Крім того, 06 грудня 2006 року з ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 444-н, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях ОСОБА_2. В зв'язку з невиконанням боржниками зобов'язання по кредиту, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 8694 грн. 49 коп. заборгованість та судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с.3-6). В подальшому позовні вимоги було уточнено (а.с. 68-71).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2014 року було відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.90).

01 липня 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" подали апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2014 року. В обґрунтування апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме на те, що судом при розгляді справи неповно з'ясовані всі обставини, які мають значення для справи. Вважає рішення першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав жодних роз'яснень, як саме було встановлено факт не підписання кредитного договору відповідачем (а.с.101-105).

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. В судовому засіданні в апеляційному суді Одеської області представник банку після роз'яснення в порядку ст. 10 ЦПК України про можливість призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання про її призначення не заявляв, що зафіксовано технічними засобами фіксації процесу.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з представленої відповідачем ОСОБА_3 копії паспортного документу, вбачається, що ОСОБА_2 01 грудня 2006 року перетнула кордон Республіки Ізраїль, а тому не могла 06 грудня 2006 року укласти кредитний договір з позивачем, відповідно такий договір є нікчемним в силу ст.1055 ЦК України. Таким чином відповідачі не можуть нести цивільно-правову відповідальність за наслідками неукладеного договору.

Зробивши правильний по суті висновок про необхідність відмови в задоволенні позову суд першої інстанції невірно дав кваліфікацію спірним правовідносинам, невірно застосував норми процесуального та матеріального права, що виразилось у наступному.

Звертаючись до суду позивач посилався на те, що між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського міського відділення №2823 ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2, 06 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №444-н на суму 5000 грн., під 24% річних, строком до 06 грудня 2009 року (а.с.7-10). З тексту кредитного договору вбачається, що позивач повинен був відкрити ОСОБА_2 кредитний рахунок для надання кредиту та обліку заборгованості, кредит надається готівкою з кредитного рахунку (п. 3.1.3 договору) (а.с. 8). За твердженням позивача, прийняті ним за укладеним з відповідачем кредитним договором зобов'язання він виконав у повному обсязі.

Апеляційним судом Одеської області були витребувані докази видачі ОСОБА_2 готівки у розмірі 5000 грн., відповідно до п.1.3 кредитного договору №444-н від 06.12.2006 року; докази перерахування коштів з кредитного рахунку ОСОБА_2 на поточний рахунок продавця, на підставі платіжного доручення для здійснення оплати за автомобіль ВАЗ - 21093 (не ідентифікований в позовній заяві); копія договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ - 21093 за №717-н від 04.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та продавцем (як вбачається з позовної заяви); повний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 (як сплачені суми, так і заборгованість, з зазначенням дати внесення/отримання грошових коштів) (а.с. 141-142).

Разом з тим, на виконання вказаної ухвали було надано лише заявку на видачу готівки (а.с. 171), яка за твердженням представника позивача була підписана відповідачем ОСОБА_2 Проте будь-яких доказів видачі грошових коштів через касу банку або шляхом перерахування грошових коштів з ранку банку на рахунок відповідачів або третій особі за їх вказівкою суду згідно з вимогами Інструкції про касові операції в банках України N 337 від 14.08.2003, яка була чинна на момент оформлення кредитного договору не було надано.

При цьому представник позивача пояснив, що посилання в позові на те, що кредит надався для здійснення оплати за автомобіль ВАЗ - 21093 є помилкою, яка має технічний характер, оскільки кредит не надавався під покупку автомобіля, що зафіксовано технічними засобами фіксації процесу в суді апеляційної інстанції.

Згідно довідки про часткову заборгованість за договором №444-к від 06.12.2006 (номер договору не співпадає з номером копії кредитного договору, що була додана до позову), загальна заборгованість ОСОБА_2 станом на 11.12.2013 року складає 8694,49 грн., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 3183,32 грн., прострочені проценти за користування кредитом за період з 04.02.2011 року по 01.01.2013 року - 3801,74 грн., пеня за період з 04.02.2011 року по 01.01.2013 року - 1709,43 грн. (а.с.22).

Згідно довідки про часткову заборгованість за договором №444-к від 10.06.2008 (номер та дата не співпадає з копією кредитного договору, що була додана до позову) загальна заборгованість ОСОБА_2 станом на 24.11.2014 року складає 8940,92 грн., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 3183,32 грн., прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2011 року по 24.11.2014 року - 2928,31 грн., пеня за прострочений основний борг за період з 01.01.2011 року по 24.11.2014 року - 1927,09 грн., пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2011 року по 24.11.2014 року - 902,20 грн. (а.с.166).

Таким чином, при співставленні довідки про заборгованість №444-к від 06.12.2006 (а.с.22), довідки про заборгованість №444-к від 10.06.2008 (а.с.166), додатку №1, №2, №3 до розрахунку загальної заборгованості за договором №444-н від 10.06.2008 (а.с.167-172), не можливо зробити висновок як вони співвідносяться між собою та по якій кредитній справі вони зроблені. При цьому докази часткового погашення кредитної заборгованості відповідачами суду також не були надані.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 06 грудня 2006 року укладено договір застави майна. Предметом договору застави є нерухоме майно, а саме телевізор "LG", стінка - полузакриті шафи - 2 шт., платтяна шафа, шафа для посуду, м'який куточок - диван, крісла -2 шт., пуфик, столик; холодильник; кухня - навісні шафи - 4 шт., стіл-тумба - 3 шт., мийка; музичний центр (а.с.11-16). Доказів реєстрації обтяження рухомого майна згідно з Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 року та постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року за N 830 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна", Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв N 73/5 від 29.07.2004 року в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин позивачем суду не було надано.

Колегія суддів також враховує, що з копії паспортного документу, вбачається, що ОСОБА_2 01 грудня 2006 року перетнула кордон Республіки Ізраїль (а.с.51-54).

На запит апеляційного суду Одеської області чи перетинала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, кордон України в період з 01.12.2006 року по 01.01.2007 року надійшла відповідь, з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ, що відомостей про перетинання кордону не виявлено (а.с. 155).

На запит апеляційного суду Одеської області, Котовським МВ УМВС України в Одеській області були направлені відмовні матеріали №4482 за зверненням ОСОБА_3 щодо незаконного оформлення кредиту невідомими особами (а.с.178). З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що в результаті проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 перетнула державний кордон 01.12.2006 року та виїхала до Ізраїля де знаходилася до листопаду 2008 року (а.с.179).

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду та посилаючись на наявність у боржників обов'язку щодо повернення грошових коштів та сплати процентів, позивач повинен був довести факт видачі грошових коштів та отримання їх боржником. Оскільки відповідачі не звертались до суду з позовом про визнання договорів недійним, то за встановлених обставин та за відсутності рішення суду про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним, відсутності вироку суду щодо осіб, які повинні були бути встановлені працівниками правоохоронних органів, які підробили договори, суду першої інстанції слід було відмовляти в позові за недоведеністю та необгрунтованістю. Зокрема, якщо грошові кошти не були видані, то у боржника через прострочку кредитора (ст. 613 ЦК України) не виникає обов'язку щодо їх повернення та обов'язку сплачувати проценти (ч. 3 ст. 538 ЦК України). При цьому слід враховувати, що кредитний договір на відміну від договору позики (ст.1046 ЦК України) є консенсуальним (ст. 1054 ЦК України).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 грудня 2006 року з ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 444-н, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях ОСОБА_2 (а.с.17-21).

Відповідач ОСОБА_3 заперечував факт підписання ним договору та звернувся до Котовської міжрайонної прокуратури з заявою про порушення кримінальної справи щодо працівників банку (а.с. 181). В подальшому матеріали звернення були передані до Котовського МВ УМВС України в Одеській області (а.с. 180).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та чинності договору поруки в умовах які можливо встановити за наявними матеріалами справи та з врахуванням пасивної процесуальної позиції сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення по справі повинен був врахувати також наступне.

Як вбачається з тексту кредитного договору він був укладений 06.12.2006 року зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 06.12.2009 року - п. 1.2. договору (а.с. 7). Таким чином, обов'язок поручителя існує лише в межах передбачених ст. 559 ЦК України порядок застосування якої неодноразово був предметом перегляду в Верховному суді України (наприклад, правова позиція, висловлена під час розгляду справи № 6-155цс13).

Відповідно, навіть у разі, якщо б було б доведено факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_2, а фактично виникнення відповідного обов'язку щодо їх повернення та сплати процентів за їх користування, договір поруки з відповідачем ОСОБА_3 припинив своє існування як юридичний факт через непред'явлення до нього вимоги протягом установленого законом строку. За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що підставами для відмови в задоволенні позову повинно бути відсутність обов'язку у боржника - співвідповідача виконати зобов'язання і, відповідно, відсутність правових підстав для покладення обов'язку щодо його виконання на поручителя - відповідача по справі ОСОБА_3

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює мотивування рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2014 року - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2014 року змінити в частині мотивування, в іншій частині - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С.Сєвєрова