АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/300/14 Справа № 2/205/1631/13 Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д.В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.,

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, та визнання права власності на транспортний засіб,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту, та визнання права власності на транспортний засіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 27 червня 2008 року він придбав автомобіль марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року у ОСОБА_3 (далі - Відповідач-1), яка при свідках ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримала за продаж спірного транспортного засобу 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується відповідною власноруч написаною розпискою. Однак, у зв'язку з тим, що станом на 27 червня 2008 року у нього були відсутні кошти для оформлення автомобіля в органах ДАІ, автомобіль з обліку не знімався, тому в знак підтвердження купівлі автомобілю 27.07.2008 року він отримав довіреність від ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровану в реєстрі за № 1780. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач -1 згідно наданої йому довіреності уповноважила його керувати, розпоряджатися, відчужувати на умовах та за своїм розсудом, знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль. Далі позивач вказує, що при спробі зняти автомобіль із обліку в органах ДАІ йому стало відомо, що на вищевказаний автомобіль постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції накладено арешт.

У зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду, та просив суд визнати право власності на автомобіль марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року за ним, ОСОБА_2, 1961 р.н. та зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт з автомобіля марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, та визнання права власності на транспортний засіб відмовлено.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Як було встановлено судом 1 інстанції і вбачається із матеріалів справи та пояснень представника позивача, 27 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було досягнуто домовленість щодо купівлі автомобіля марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року, та визначена ціна такої купівлі у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. У той же день, 27 червня 2008 року позивачем було передано ОСОБА_3 вказану суму грошових коштів за названий транспортний засіб, про що останньою було власноруч написано розписку в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В свою чергу Відповідачем -1 було передано, а ОСОБА_2 прийнято від неї вказаний автомобіль марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2. свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року (а.с.7) Також, 27 червня 2008 року ОСОБА_3 було надано на ім'я ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження від її імені зазначеним автомобілем марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року (а.с.8).

Судом також встановлено, що на виконанні в Бабушкінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 357278807 по стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 297 937 грн. 95 коп. (а.с.18). В межах зазначеного виконавчого провадження, з метою задоволення вимог стягувача, державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 було накладено арешт на спірний транспортний засіб автомобіль марки «Тойота камрі», д/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.2004 року, зареєстрований на праві приватної власності за нею (а.с 19-20).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля.

А у справах за позовом про визнання права власності на автомобіль, з підстав придбання його за договором купівлі-продажу, суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення

договору купівлі-продажу такого майна. Зокрема його змісту і наявні умови виникнення права власності за договором.

Тобто суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, а тому суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу за формою, що передбачена чинним законодавством, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано.

Такі висновки суду відповідають нормам цивільного законодавства, та фактичним обставинам справи.

Вищенаведеним також спростовується довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що апелянтом було набуто право власності на вказаний вище автомобіль, оскільки відбулася передача автомобіля та його технічного паспорта, видано довіреність на його імя.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта приведених в апеляційній скарзі доводів позивача, не може бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: