Справа № 589/4906/14-ц р.
Провадження № 2/589/1096/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючої судді Стародубцевої Л.О., з участю секретаря судового засідання Бойко М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та Шосткинська міська держнотконтора про визнання правочину у вигляді договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2014 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з вищевказаним позовом та посилаючись на ст. 229 Цивільного кодексу України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, «Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними», просить суд поновити строк позовної давності на звернення до суду з позовними вимогами про визнання договору дарування квартири недійсним та визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 06 серпня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори Ломако С.П., та зареєстрований № 1298.

Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги пояснив наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1993 року виданим органом приватизації в/о «Десна» він мав на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними документами.

З 1979 року хронічно хворіє на бронхіальну астму. В 1996 році стан його здоров'я значно погіршився і його визнано інвалідом 2-ї групи від загального захворювання, а з травня 2010 року група інвалідності встановлена безстроково.

Під час його хвороби він перебував на лікуванні у стаціонарі і потребував як фінансової допомоги на лікування так і фізичної і моральної підтримки, яку надавав йому його рідний брат ОСОБА_2, а також позивач займав гроші на лікування у рідного брата.

Тому, в якості подяки та заохочення за надану фінансову допомогу, фізичну та моральну підтримку позивач уклав договір дарування із своїм рідним братом - ОСОБА_2, який був нотаріально посвідчений 06 серпня 1996 року державним нотаріусом Шосткинської міської контори Ломако С.П., та зареєстрований за №1298.

Про те, що він укладає саме договір дарування, позивач суду пояснив, що він усвідомлював, що він укладає саме договір дарування, але із-за юридичної необізнаності він не знав, що в подальшому він не зможе повернути собі квартиру, та розраховував, що в подальшому його матеріальній стан покращиться, він буде мати певні кошти, та поверне брату частину коштів витрачених на нього, а собі квартиру.

Взамін цього, брат ОСОБА_2 обіцяв надавати йому фінансову допомогу на придбання ліків та фізичну допомогу по догляду за ним у разі такої необхідності. Така домовленість на той час позивача дуже влаштовувала, тому він і уклав цей договір.

Після переходу права власності на квартиру до брата ОСОБА_2, - відповідача по справі. позивач і надалі залишався зареєстрованим в квартирі та мешкав в ній, адже будь-якого іншого житла не мав. ОСОБА_2, на початку дотримувався досягнутої між ними домовленості та інколи фінансово підтримував позивача, надаючи кошти на лікування.

06 жовтня 2005 року ОСОБА_2 не попередивши позивача, передарував спірну квартиру своїй донці ОСОБА_3 Позивач же і надалі залишався зареєстрованим в квартирі та мешкав в ній сам. Будь-яких вимог про виселення позивача з 2005 року по 2012 рік не пред'являла.

Наприкінці 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Шосткінського міськрайонного суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру та виселення позивача з неї.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 23 вересня 2013 року позов ОСОБА_3 було частково задоволено, та судом було постановлено рішення про виселення позивача зі спірної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2013 року в задоволенні апеляційної скарги позивачу було відмовлено, а рішення Шосткинського міськрайсуду від 23.09.2013 року залишено без змін.

На даний час на виконанні відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист Шосткинського міськрайсуду Сумської області по справі №589/3224/13 про виселення позивача ОСОБА_1 зі спірної квартири.

На звернення позивача до відповідача ОСОБА_2 з приводу недотримання ним їхньої домовленості, останній відповів, що за договором дарування він це робити не зобов'язаний, робив це за усною домовленістю між ними, а після того як він подарував квартиру своїй донці то вона сама вирішує долю квартири.

Лише під час слухання справи про виселення з квартири в апеляційному суді Сумської області йому стало зрозуміло, що той договір який він має на увазі не є договором дарування квартири, а міг бути на той час лише договором довічного утримання.

У зв'язку з цим позивач вважає, що його права при укладенні договору дарування квартири братові ОСОБА_2 були порушені, а тому вони підлягають захисту судом.

Позивач вважає, що в момент укладення ним на користь відповідача ОСОБА_2 договору дарування належної позивачу на той час квартири існувало, помилкове сприйняття щодо юридичної необізнаності та наслідків укладання договору дарування.

Також просить взяти до уваги, що позивач відноситься до соціально незахищеної верстви населення - є інвалідом другої групи, значну вартість квартири, а також те, що позивач не має іншого власного житла і на даний час проживає на найманій квартирі.

Відповідач та третя особа увесь час мешкають у власному житлі, яке вони мають як в місті ІІІостка так і в місті Южне, що біля Харкова, намірів щодо переїзду до спірної квартири не мають, а бажають її якнайскоріше продати.

Позивач вважає, що строк пропуску звернення до суду має бути поновлений по причині того, що про факт помилки щодо прав та обов'язків сторін за договором дарування позивач дізнався лише 23 вересня 2013 року після ухвалення рішення Шосткинським міськрайсудом про його виселення з квартири, після того як відповідач та третя особа почали вимагати виселення та приводити до квартири покупців.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 позов не визнали, вважають позов незаконним, необґрунтованим та таким, що поданий з пропуском строку позовної давності відповідно до 71, 80 ЦК України (1963 р.), 75 ЦК України і підстав для поновлення строку позовної давності у позивача немає та при цьому пояснили наступне.

Дійсно 06 серпня 1996 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2, який отримав в дар квартиру АДРЕСА_1. Укладений договір дарування посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори Ломако С.П., та зареєстрований № 1298. Своє право власності обдарований зареєстрував в Шосткинському МБТІ.

Зокрема, ОСОБА_1 пояснив, що він ніякої допомоги не надавав ні до укладання договору ні після, оскільки не міг фінансово забезпечувати т.я. працював на ПО «Свема», яка через 6 років стала банкрутом, а його було звільнено. Він не просив позивача подарувати йому квартиру, в той час як позивач з особистих міркувань вчинив укладений договір, повідомивши його про те, що він подарить йому квартиру.

Також, ніякої домовленості щодо утримання, догляду або інших дій по відношенню до позивача взамін на подарунок, в них з братом ОСОБА_1 не було.

Договір дарування між ними був укладений вільно, свідомо, без будь-яких умовностей, без приховування будь-яких інших домовленостей. Позивач був обізнаний щодо правових наслідків укладення саме договору дарування, який у свою чергу повністю відповідає вимогам закону, загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України. Даний договір дарування не є удаваним або фіктивним, а також немає ніяких підстав для визнання його недійсним/нікчемним або неукладеним.

Вони з братом взагалі ніколи не обговорювали питання його догляду чи утримання або виконання інших дій взамін на отримання квартири у подарунок.

Позивач ці надумані ним зараз умови договору дарування став вказувати тільки у своєму позові, після спливання року від прийняття 23.09.2013 р. Шосткинським міськрайонним судом рішення (залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26.11.201 р.) про виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири. Жодний документ цієї цивільної справи не має відомостей щодо недійсності договору дарування спірної квартири, як і не має жодних пояснень ОСОБА_1 про домовленість по його утриманню, догляду чи фінансовій підтримці.

Даним позовом позивач намагається захистити своє претендування та інтереси на подальше проживання в спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 є безпосереднім учасником договору дарування спірної квартири, він особисто був присутнім в нотаріальній конторі під час укладення договору. Також він особисто читав та підписав договір.

Таким чином. ОСОБА_1 знав про укладення саме договору дарування спірної квартири з моменту його укладення 06.08.1996 року.

З часу укладення договору дарування квартири і до теперішнього часу ніякої фінансової підтримки, утримання і догляду він своєму братові не надавав, то про можливе порушення своїх прав та інтересів. ОСОБА_1 знав саме з часу укладення договору дарування (якщо він дійсно очікував такого догляду і утримання), а не з часу розгляду справи в апеляційному суді Сумської області.

Фактично цим позовом ОСОБА_1 надумав варіант продовження проживання в спірній квартирі.

Наведені позивачем з цього приводу мотиви не стосуються недійсності договору дарування квартири, а стосуються тільки наявності/відсутності права позивача на проживання в спірній квартирі.

Вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов по суті не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 06 серпня 1996 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2, який отримав в дар квартиру АДРЕСА_1. Укладений договір дарування посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори Ломако С.П., та зареєстрований № 1298. Своє право власності обдарований зареєстрував в Шосткинському МБТІ, що підтверджується відповідними документами. ( а.с.4).

Оскільки договір дарування спірної квартири був укладений і посвідчений державним нотаріусом 06 серпня 1996 року, тобто до 01 січня 2004 року, то в даному випадку при вирішенні питання визнання недійсним договору дарування суд керується нормами ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення та посвідчення договору дарування, який передбачає главу третю, в якій чітко зазначені підстави для визнання угоди недійсною, а саме: недійсність угоди, укладеної внаслідок помилки.

Тобто, норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р., не можуть застосовуватись судом при визначенні відповідності укладеного сторонами до набрання чинності цим Кодексом договору. Відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства оцінюється судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Тому посилання позивача на ст. 229 Цивільного кодексу України в редакції 2004 року є помилковим.

Згідно ст. 60 ЦПК України:

1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи угоду дарування квартири, вбачається, що угодою не покладено жодних зобов'язань щодо обдарованого ОСОБА_2, тобто відповідача по справі перед дарителем ОСОБА_1 - позивачем по справі.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_2, брав на себе певні зобов'язання перед ОСОБА_1, на які останній посилається.

Тому, проаналізувавши доводи позивача, враховуючи покази відповідача, які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з договором дарування, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні позивач не довів обставин внаслідок помилки відповідно до ст. 56 ЦК Української РСР, чи невідповідності укладеної угоди вимогам закону, а доводи позивача щодо незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним.

Так, відповідно до ст. 243 ЦК Української РСР, яка була чинною на час укладання договору дарування квартири, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування належать до безоплатних правочинів, за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. Тому в таких випадках за відсутності доказів про фактичні умови іншого правочину (договору) немає підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 56 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. При цьому під помилкою, що має істотне значення, зокрема, розуміється помилка щодо природи договору, прав та обов'язків сторін.

З пояснень позивача вбачається, що укладаючи договір дарування квартири, позивач мав на меті саме укладення договору дарування.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Аналогічні роз'яснення містяться у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15), відповідно до ст. 56 ЦК України, угода може бути визнана судом недійсною як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою у цьому випадку слід розуміти неправильне сприйняття істотних умов угоди, що вплинуло на їхнє волевиявлення,

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка діяла на момент посвідчення вказаного договору дарування, а саме п. 27, відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (дарування) жилого будинку, іншого нерухомого майна.

П. 28 Інструкції вказує, що нотаріуси зобов'язані роз'яснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів угод і перевірити, чи відповідає зміст посвідчуваних угод вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Таким чином, договір дарування між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, за яким ОСОБА_1, подарував, а ОСОБА_2, прийняв в дар вказану квартиру, посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, встановлених для посвідчення договору відчуження майна, усі нотаріальні дії виконані належним чином і тривалий час ніким не оскаржувалися.

Позивач ОСОБА_1, мав право, як власник розпорядитися своєю власністю- квартирою, згідно вищевказаних норм Закону України «Про власність», на свій розсуд, договір дарування спірної квартири був укладений та посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори у відповідності до вимог ЦК України ( в редакції 1963 року) та Закону України «Про власність», які діяли на момент укладання та посвідчення вказаного вище договору дарування.

При таких обставинах у суду відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним.

Аналізуючи докази, суд враховує те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт обговорення сторонами істотних умов договору, тощо.

Доводи позивача не підтверджуються зібраними у справі доказами, а також обставинами, встановленими в судовому засіданні.

З пояснень позивача вбачається, що він самостійно ініціював укладення спірного договору, а позов подав до суду про визнання недійсним договору дарування спірної квартири через зміну особистих стосунків із відповідачем, з особистих міркувань.

З пояснень позивача також вбачається, що причини визнання договору дарування недійсним, носять не послідовний характер, і не ґрунтуються на доказах.

Так, при цьому, суд звертає увагу також і той факт, що позивач чітко не формулює підстави помилки, а здійснює підміну мотивів, зазначаючи їх почергово декілька. Так, в позовній заяві посилається щодо зобов'язання по догляду за надання фінансової допомоги на купівлю ліків, в судовому засіданні двічі міняв мотиви помилки, та остаточно пояснюючи, що під час укладання договору усвідомлював укладання саме договору дарування та подарував квартиру брату в якості подяки та заохочення за надану фінансову допомогу, а також пояснював, що договір дарування уклав у момент коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, посилаючись на ст. 225 ЦК України, заявляючи клопотання про призначення йому у зв'язку з цим судової психіатричної експертизи, посилаючись на хворобу в 1995-1996 роках, та у зв'язку з цим просив про зміну щодо підстави позову від якого в подальшому в ході судового засідання відмовився, та зробив наголос, посилаючись на підставу дарування квартири брату в якості подяки та заохочення за надану фінансову допомогу.

Посилання позивача на той факт, що він майже протягом 20 років проживав у спірній квартирі та що у відповідача є власне житло на увагу суду не заслуговує, оскільки власник має на свій розсуд розпоряджатися своїм майном.

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 71 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) встановлює строк позовної давності в три роки, позивачем даний строк пропущено.

Проте, враховуючи обставини справи, суд вважає можливим поновити позивачу строк для розгляду справи по суті.

Третя особа - Шосткинська державна нотаріальна контора до суду не з'явилась, завідуюча Петіна Г.І., просить розглянути справу без участі представника, оскільки всі справи нотаріальної контори до 2003 року передані до зберігання до Сумського обласного державного архіву, тому дати пояснення по суті позову не має можливості.

Суд , вважає за можливим розглянути справи у відсутності Шосткинської державної нотаріальної контори, сторони не заперечують.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави, враховуючи, що позивач є інвалідом 2-ї групи від загального захворювання безстроково, що підтверджується копією відповідної довідки МСЕК.

Керуючись ст.ст. 10,11,14,60,88,208-209,212-215,218,223 ЦПК України, ч. 1 ст. 48, 56, 71, 243, Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності на звернення до суду.

Відмовити ОСОБА_1 в позові про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 06 серпня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори Ломако С.П., та зареєстрований № 1298.

Відповідно до ст. 218 ЦПК України вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особам, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасованим, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Л.О.Стародубцева