У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі Маринець М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 червня 2012 року померла його мама - ОСОБА_3. Після смерті матері, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, також повідомив сестру - відповідача по справі, що має намір забрати деякі меблі з будинку та посуд, частину з яких належить йому і залишились в будинку з часів, коли він проживав разом з батьками та вів з ними спільне господарство. Крім цього, після розлучення з першою дружиною меблі, які вони придбали в шлюбі, розділили і належна йому частина залишилися в будинку батьків по вул. Московській № 25 в м. Тячів. Після переїзду з новою сімєю до іншого будинку він свої речі від батьків пенсіонерів не забрав. Відповідачка з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, в зв'язку з чим, позивач має право і на інші речі, що залишились після батьків. Відповідачка в будинку батьків не проживала та добровільно віддавати речі не бажає. ОСОБА_1, після уточнення позовних вимог, просив суд витребувати від відповідачки предмети домашньої обстановки, а саме, комплект меблів: диван «уголок», який складається з 6-8 частин вишневого кольору, вартістю 3 000 гривень, «пуфік» до «уголка» вишневого кольору, вартістю 200 гривень, дві крісла вишневого кольору, вартістю 200 гривень кожне, на суму 400 гривень, стінку «Мукачіська», вартістю 3000 гривень, комплект «Жила кімната»: стіл матовий, вартістю 2000 гривень, з шістьма стільцями з високими з мякою оббивкою світло-коричневого кольору спинками, вартістю 200 гривень кожного, на суму 1200 гривень, диван світло-коричневого кольору, вартістю 5000 гривень, дві крісла до комплекту в тон дивану, вартістю по 300 гривень кожне на суму 600 гривень, музикальний центр радіотехніка «Естонія», до складу якого входить програвач з пластинками, вартістю 2000 гривень, тюнер, вартістю 400 гривень, підсилювач, вартістю 400 гривень, дві колонки деревяні, вартістю по 500 гривень кожна на суму 1000 гривень, світломузика, вартістю 800 гривень. Загальна вартість цих речей з урахуванням зносу, так як вони придбані в 1980-х роках, складає 20 000 гривень.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна про витребування майна з чужого володіння відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати, як таке що ухвалено за порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги сторони та їх представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.7). 17 липня 2004 року помер ОСОБА_5, а 11.06.2014 року померла ОСОБА_3 (а.с.8, 9). 28 листопада 2012 року позивач подав в Тячівську держнотконтору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до паспортних даних позивач з 09 грудня 1999 року по 30 березня 2002 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5)

Статтями 321 ч.1 та 387 ЦК України, на які посилається позивач, як на правову підставу для задоволенні позову, встановлено що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для витребування майна від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним необхідно встановити факт належності майна позивачу та незаконного заволодіння цим майном іншою особою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як на доказ належності йому майна, що залишилось в будинку батьків позивач вказує на придбання ним цього майна та успадкування його оскільки тільки він написав заяву про прийняття спадщини.

За твердженням позивача він придбав спірні предмети в 1980 роках

Відповідно до ст. 44 ЦК Української РСР угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР повинні укладатись у письмовій формі. Статтею 43 ЦК Української РСР визначено, що у випадках, коли угоди між організаціями або між організацією і громадянином укладаються в усній формі, організація, яка оплатила товари або послуги, повинна одержати від другої сторони письмовий документ, що стверджує одержання грошей і підстави їх одержання.

Виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, належним та допустимим доказом придбання речей може бути письмовий документ, що стверджує одержання грошей і підстави їх одержання і факт придбання спірних речей не може стверджуватися показаннями свідків.

Що стосується написання позивачем заяви про прийняття спадщини, то сам факт написання заяви не свідчить про перехід прав.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування до правовідносин сторін норм ст. 387 ЦК України і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову за його недоведеністю.

Враховуючи, що суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстав для його скасування або зміни рішення суду першої інстанції, передбачені ст.309 ЦПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді