Номер провадження: 22-ц/785/5041/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей з ним.

Зазначав, що з 1996 року до 2012 року проживав однією сімєю з відповідачкою без реєстрації шлюбу.

Вони мають двох дітей: доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що:

- з березня 2012 року він та ОСОБА_4 проживають окремо;

- діти проживають з матірю, в аварійному будинку, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 18, який належить йому на праві приватної власності;

- ОСОБА_4 не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, мало піклується про дітей та не здійснює належний догляд за ними;

- син ОСОБА_5 хворіє та потребує великих матеріальних витрат, які не взмозі надати мати;

- він має гідні матеріально-побутові умови для проживання, розвитку та навчання дітей,

ОСОБА_3 просив задовольнити його позов.

У вересні 2012р. ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з нею з тих підстав, що вона з дітьми зареєстрована та проживає в приватному будинку за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 18, у кожної дитини в домі є своя кімната, де знаходяться їх особисті речі, іграшки, книги, спальні місця, шкафи, письмові столи. Діти ходять до загальноосвітньої школи № 81, що знаходиться поруч із домом. Вони разом з нею відвідують чисельні секції, роблять домашні завдання тощо.

Відповідач проживає з іншою жінкою, яка народила йому сина, у квартирі за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 4/Б, кв. 121, яку вони ремонтували для їхньої родини.

Більшу частину життя діти проводять разом з нею. Із-за зайнятості батька роботою, обовязки по догляду за дітьми та спілкуванню з ними завжди були покладені на неї. Діти кохають її та бажають жити разом з нею.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с.186).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визначення місця проживання доньки ОСОБА_6 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с.187).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради просив апеляційну скаргу відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи (а.с. 208-212, 215).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них 23 вересня 1996 року народилася донька ОСОБА_6, а 12 жовтня 2003 року син ОСОБА_7.

Сторони разом не проживають з березня 2012 року, оскільки позивач створив нову сімю, в якій у нього народилася дитина.

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з дітьми в жилому будинку розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 18, загальною площею 500, 9 кв.м., жилою площею 83, 2 кв.м., який належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 3 лютого 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради (а.с. 16, 60, 79).

У вказаному будинку є всі зручності, для дітей виділені окремі кімнати, обладнані меблями та всім необхідним для навчання та проживання дітей.

Згідно п.п. 6 та 7 нотаріально посвідченого договору про правовий режим майна осіб, які проживають однією сімєю і ведуть спільне господарство, укладеного 26 березня 2012 року між сторонами, ОСОБА_3 зобовязався забезпечити проживання ОСОБА_4 та їх спільних з нею дітей у вказаному вище будинку або надати за взаємною згодою інше житло, а також надавати їй на утримання спільних дітей та особисті потреби ОСОБА_4 щомісячно 25 000 грн. (а.с. 33-35).

ОСОБА_4 позитивно характеризується, є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси та має самостійний доход (а.с. 54, 55, 56, 61, 62).

Згідно даним Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_4 є одним із засновників приватного підприємства «СК Спецмонтаж» та унітарного приватного підприємства «Спецмонтаж», де розмір її внеску до статутного фонду становить 500 грн. та 500000 грн. відповідно (а.с. 71-76).

Відповідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11152 від 7 березня 2014 року з урахуванням висновку служби у справах дітей Одеської міської ради, рішення ради опіки та піклування від 27 лютого 2014 року, результатів обстеження житлово-побутових умов проживання дітей та прихильність їх до кожного з батьків, рекомендовано визначення місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7 з матірю ОСОБА_4 (а.с.174-175, 225-237).

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Отже, для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що місце проживання малолітнього ОСОБА_7 має бути визначено з матерю.

Сам по собі факт переваги одного з батьків (ОСОБА_3Г.) у матеріально-побутових умовах для проживання малолітньої дитини не може бути визначальним при вирішенні даного спору.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що малолітнього брата та неповнолітню сестру, які привязані один до одного, недоцільно розлучати.

Доводи апеляційної скарги про аморальну та неадекватну поведінку ОСОБА_4 не підтверджено належними та допустимими доказами.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів про те, що:

- є рішення суду, яке набрало чинності, про визнання ОСОБА_4 обмежено дієздатною або недієздатною;

- ОСОБА_4, лікар за освітою, не займається лікуванням сина;

- щомісячно отримувані гроші від ОСОБА_3 витрачаються ОСОБА_4 на власні потреби, а не на утримання дітей.

ОСОБА_3 в суді першої та апеляційної інстанцій не доведено ті обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову ОСОБА_4

З огляду на вказане підстав вважати, що висновок органу опіки та піклування є неповним та необґрунтованим лише тому, що ОСОБА_3 особисто не приймав участі у його засіданні, не вбачається.

Та обставина, що апелянт не був сповіщений належним чином про час та місце судового розгляду на правильність висновку суду про задоволення позову ОСОБА_4 не впливає.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8