Провадження №2/761/5404/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва

В складі головуючого судді Волокітіної Н.Б.

За участю прокурора Долгорук С.М.

При секретарі Беширові О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Всеукраїнської громадської організації Товариства "Знання" України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорбук", ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація, Головне управління охорони культурної спадщини, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання договорів недійсними, витребування майна, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ

Позивач Всеукраїнська громадська організація Товариство "Знання" України (далі Товариство "Знання" України) звернувся до суду з позовом про визнання договорів недійсними, витребування майна, виселення та вселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору оренди займав нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1 (літ А) (строк дії договору оренди закінчився 01.01.2011 року) для розміщення редакції засобів масової інформації, засновником яких є позивач. 16.07.2008 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м. Києві ради та ТОВ "Лорбук" був укладений договір купівлі-продажу спірних нежилих приміщень. Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2010 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2010 року, визнано аукціон з продажу зазначених нежилих приміщень та договір купівлі-продажу недійсними. За таких обстави позивач вважає, що на даний час єдиним власником даних приміщень є територіальна громада.

28.12.2010 року Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м. Києві ради повідомило позивача про припинення договору оренди та відмову від його продовження. 14.01.2011 року Управління відкликало свій лист та просило вважати його недійсним.

За таких підстав, позивач вказує на наявність згоди власника майна на укладення договору оренди нежилих приміщень.

В період розгляду справи в господарському суді, ТОВ "Лорбук" відчужило ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2008 року спірні нежилі приміщення. Вказаний договір, між ТОВ "Лорбук" та ОСОБА_3 був укладений з порушенням моральних засад суспільства та публічного порядку, оскільки лише власник міг відчужити приміщення. В даному випадку майно продано особою, яка не мала на це право. Договір між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м. Києві ради та ТОВ "Лорбук" визнаний рішенням суду недійсним, отже відсутня правова підстава належності майна ТОВ "Лорбук".

Позивач вказує на те, що він як правомірний володілець майна та особа, яка має речове право на чуже майно, на підставі ст. 396 ЦК України, договору оренди №08/00 від 01.03.2000 року та Закону України "Про посилення захисту майна редакцій засобів масової інформації, видавництв, книгарень, підприємств книгорозповсюдження, творчих спілок", за відсутності у ОСОБА_3 права на здійснення права власності, в тому числі щодо виселення орендаря та вселення будь-кого іншого на підставі нікчемного правочину, має право на захист свого права.

Договір оренди, укладений між ОСОБА_3та ОСОБА_5 є недійсним на підставі статей 228, 761 ЦК України, а також з тих підстав, що договір не спрямований на настання правових наслідків договору оренди.

ОСОБА_3 не могла отримати майно, оскільки ТОВ "Лорбук" отримало майно за договором, який визнаний недійсним, а ОСОБА_3 відповідно не мала правових підстав передавати в оренду спірні приміщення. Крім того, договір укладений з грубим порушенням публічного порядку, моральних засад суспільства та звичаїв ділового обороту, що вбачається з пов'язаності осіб - учасників оскаржуваних правочинів.

За таких обставин, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 235 т.4), просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежилого приміщення, укладений між ТОВ "Лорбук" та ОСОБА_3 від 20.10.2008 року, відповідно до якого було продано нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1 ( літ А) з № 1 по № 6 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м; визнати недійсним Договір оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (літ А) в м. Києві з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, який укладений 04.01.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; витребувати спірні приміщення у ОСОБА_3 та виселити ОСОБА_3 з цих приміщень; виселити ОСОБА_4 із спірних приміщень; вселити в нежитлові приміщення з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А) Товариство "Знання" України; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "Лорбук" на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, який укладений 16.08.2008 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ "Лорбук", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 2103 та зобов'язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "Лорбук" шляхом внесення відповідного запису про скасування державної реєстрації права власності до Державного реєстру прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, який укладений 20.10.2008 року між ТОВ "Лорбук" та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі № 3212 та зобов'язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 шляхом внесення відповідного запису про скасування державної реєстрації права власності до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ "Лорбук" в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що станом на момент звернення до суду з позовом позивач не був законним користувачем спірного приміщення, тому оскаржуваним ним договором купівлі-продажу його права не порушені. Представник відповідача вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо оскарження договору оренди, оскільки позивач ніколи не був власником спірних приміщень.

Представник третьої особи Київської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник прокуратури Шевченківського району м. Києві позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представники третіх осіб Київської міської державної адміністрації, Головного управління охорони культурної спадщини, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися повторно, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи Київської міської ради та думку прокурора, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.03.2000 року між Державним комунальним підприємством житлового господарства Старокиївського району м. Києва та правлінням товариства "Знання" був укладений договір №08/00 оренди нежилого приміщення. За даним договором Товариство "Знання" отримало в оренду нежиле приміщення, яке знаходиться в м. Києві, АДРЕСА_1, загальною площею 133,0 кв.м. (а.с.38-43 т.1)

Розпорядженням Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва №161 від 12.03.2001 року було продовжено термін використання приміщення, виділеного в орендне користування Товариству "Знання" України в буд. № 10 по вул.. Прорізна в м. Києві до 01.01.2011 року (а.с.44, 45 т.1).

На підставі зазначеного розпорядження 11.04.2001 року були внесені зміни до Договору оренди нежилого приміщення від 01.03.2000 року (а.с.46 т.1).

ТОВ "Лорбук" 16.07.2008 року на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні придбало в Управлінні з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради спірні нежилі приміщення, загальною площею 121,30 кв.м (а.с.25-28 т.1).

20.10.2008 року ОСОБА_3 придбала у ТОВ "Лорбук" на підставі договору купівлі-продажу нежилі приміщення з №1 по №6 групи приміщень №96, №1, 2, 3 групи приміщень №97, загальною площею 121,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (літ А) в м. Києві (а.с.22-24 т.1).

Як вбачається з копії реєстраційного посвідчення, яке видане 03.11.2008 року, на даний час нежилі приміщення з №1 по №6 групи приміщень №96, №1, 2, 3 групи приміщень №97, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А) належать на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2008 року (а.с.21 т.1).

Листом від 01.09.2009 року ТОВ "Лорбук" пропонувало Товариству "Знання" України купити спірні нежилі приміщення (а.с.49 т.1). Пізніше 21.09.2009 року ТОВ "Лорбук" направило листа позивачу із проектом додаткової угоди в якому передбачалось підвищення орендної плати (а.с.52 т.1).

Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо захисту їх права на оренду нежилих приміщень.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2010 року визнано недійсним аукціон з продажу зазначених нежилих приміщень, оформлений протоколом №05-05/08 від 15.07.2008 року про хід біржових торгів на аукціоні з продажу майна та відповідно до якого переможцем торгів було обрано ТОВ "Лорбук" та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні від 16.07.2008 року, укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м.Києві ради та ТОВ "Лорбук"(а.с.29-33 т.1). Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2010 року рішення від 20.05.2010 року залишено без змін (а.с.34-37 т.1).

Як вбачається, рішенням суду реституція застосована не була.

28.12.2010 року заявою за №7/9-362-004/58 Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м.Києві ради повідомило правління Товариства "Знання" України про те, що договір оренди нежилого приміщення продовжуватись не буде та повернути в десятиденний термін з моменту отримання цієї заяви приміщення за актом приймання-передачі Управлінню з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м.Києві ради (а.с.47 т.1).

Листом від 14.01.2011 року за №7 Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м.Києві ради повідомило позивача про те, що заяву від грудня 2010 року просять вважати помилковою, недійсною та відкликаною (а.с.48 т.1).

04.01.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди нежилих приміщень. За даним договором ОСОБА_4 отримала в користування строком на 26 місяців спірні нежилі приміщення (а.с.53-57 т.2).

Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради листом від 16.02.2011 року №64, яке було направлене заступнику голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, повідомило, що на сьогоднішній день існує спір щодо власника нежилого приміщення, а щодо переукладення договору оренди, Управління повідомило, що у разі визнання в судовому порядку власником нежилого приміщення територіальну громаду Шевченківського району м. Києва, то термін дії договору оренди буде вважатись продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (а.с.186-188 т.2).

Відповідно до ст.. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

За змістом статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

16.01.2009 року Верховною Радою України було прийнято Постанову "Про запровадження мораторію на виселення редакцій друкованих засобів масової інформації, закладів культури, у тому числі бібліотек, видавництв, книгарень, підприємств з розповсюдження книг та преси", яка набрала чинності 15.04.2009 року.

Даною постановою було зобов'язано органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування тимчасово, до схвалення відповідного закону: припинити прийняття рішень та призупинити виконання раніше прийнятих рішень про виселення редакцій друкованих засобів масової інформації, закладів культури, у тому числі бібліотек, видавництв, книгарень, підприємств з розповсюдження книг та преси із займаних ними на законних підставах приміщень державної та комунальної власності, а також про знесення існуючих кіосків з продажу друкованих засобів масової інформації.

20.05.2010 року був прийнятий Закон України "Про посилення захисту майна редакцій засобів масової інформації, видавництв, книгарень, підприємств книгорозповсюдження, творчих спілок", який набрав чинності 18.06.2010 року.

Статтею 1 даного Закону передбачено, що заборонено відчуження приміщень, в яких перебувають редакції засобів масової інформації, друкарні, видавництва, книгарні, підприємства книгорозповсюдження, засновниками яких є органи державної влади, місцевого самоврядування, об'єднання громадян, державні науково-дослідні установи, навчальні заклади, трудові колективи, а також творчі спілки.

Для цілей цього Закону під відчуженням приміщень розуміється укладення та виконання договорів купівлі-продажу, застави, іпотеки, внесення їх до статутних капіталів (фондів) суб'єктів господарювання, інших цивільно-правових актів, які передбачають перехід права власності або користування до інших юридичних та фізичних осіб, а також продаж майна під час провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст.. 28 Закону України України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Статтею 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вищевказаних положень чинного законодавства, суд вважає, що позивач наділений правом оскаржувати перехід права власності на спірне майно.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ч. 1 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України, не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що позивач Товариство "Знання України" не був стороною договору купівлі-продажу спірних приміщень від 20.10.2008 року, а тому відповідно до вимог ст. 214, 215 ЦК України зазначений договір купівлі-продажу не може бути визнаний судом недійсним в рамках розгляду даної цивільної справи.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2014 року (а.с. 25 т. 5) було закрито кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 356 КК України (самоправство) у зв'язку закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як вбачається із даної постанови обвинувачення відносно ОСОБА_4 ґрунтувалося на тому, що 04.01.2011 року в супереч рішенням, які були винесені з приводу права власності та права користування спірними нежилими приміщеннями, ОСОБА_3, виступаючи в якості орендодавця, уклала з ОСОБА_4 строковий договір оренди вказаних нежитлових приміщень. В свою чергу, ОСОБА_4 23.01.2011 року в денний час, знаходячись за адресою АДРЕСА_1, достовірно знаючи, що на території нежитлових приміщень за даною адресою знаходиться рухоме - приватне майно Товариства "Знання" України та ГО "Трибуна", діючи в супереч положень договору оренди п. 2.2., а саме попередньо не уклавши з ОСОБА_3 акт прийому-передачі спірних нежитлових приміщень, самовільно, не ставлячи до відома про свої наміри Товариство "Знання" України та ГО "Трибуна", вивезла з території нежитлових приміщень діючої редакції друкованих засобів масової інформації, редакційне майно та активи Товариства "Знання" України та ГО "Трибуна", завдавши своїми діями значної шкоди Товариству "Знання" України та ГО "Трибуна".

Відповідно до ст.ст. 759, 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особи, якій належать майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, незаконне заволодіння ним.

За таких обставин, суд вважає, що є підстави для визнання недійсним договору оренди від 04.01.2011 року та виселення ОСОБА_4, оскільки оспорюваний договір оренди не спрямований на реальне настання правових наслідків щодо значення "права користування", а спрямований на навмисне створення перешкод позивачу, як єдиному законному орендарю спірних приміщень.

Оскільки між позивачем Товариством "Знання" України та нинішнім володільцем спірних приміщень ОСОБА_3 існують речово-правові відносини щодо права на спірні нежилі приміщення, а значить і способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий - витребування майна (ст.ст. 387, 388 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги про витребування приміщення з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А), у ОСОБА_3 та виселення ОСОБА_3 з даних приміщень, а також про вселення в ці приміщення позивача задовольнити.

Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та зобов'язання Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві скасувати відповідну державну реєстрацію права власності ТОВ "Лорбук" та ОСОБА_3, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із позовної заяви Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по даній справі.

Статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору визначений ст. 35 ЦПК України і залучаються чи вступають у справу зазначені треті особи, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обв'язки щодо однієї із сторін. Виходячи із вимог ст. 31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не є сторонами у справі та не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Керуючись ст..ст. 15, 16, 203, 215, 228, 387, 388, 396, 658, 759, 761, 764 ЦК України, ст.ст. 17, 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Законом України "Про посилення захисту майна редакцій засобів масової інформації, видавництв, книгарень, підприємств книгорозповсюдження, творчих спілок", ст.ст.10, 11, 35, 59, 60, 212, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (літ А) в м. Києві з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, який укладений 04 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Витребувати приміщення з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А), у ОСОБА_3 та виселити ОСОБА_3 з приміщень № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А).

Виселити ОСОБА_4 з приміщень № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А).

Вселити в нежитлові приміщення з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (літ А) Всеукраїнську громадську організацію Товариство "Знання" України.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя