АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4211/14 Справа № 203/7420/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15.04.2013 року звернувся до Комунального підприємства "Теплоенерго" зі скаргою з приводу неякісних послуг, однак відповіді на скаргу у встановлені терміни надано не було. У зв'язку з чим позивач 28.05.2013 року звернувся зі скаргою до Дніпропетровської міської ради; за результатами розгляду, у міськраді, була отримана відповідь 03.06.2013 року, до якої була додана копія відповіді на скаргу від 15.04.2013 року. На думку позивача, було порушено законодавство України з приводу звернення громадян, а також скарга від 15.04.2013 року розглянута не об'єктивно. Такими діями позивачу спричинена матеріальна шкода, яка полягає у докладанні певних зусиль у отриманні відповіді, а також у звернені до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просив суд: визнати відсутність роз'яснень по конкретній даті надання тепла, про причин продовження опалювання сусідніх жилих будинків - протиправними; визнати порушеним право позивача бути присутнім при розгляді скарги; визнати відсутність повідомлення про час та місце розгляду скарги протиправним; визнати порушення строків надання відповіді на скаргу протиправним; зобов'язати Комунальне підприємство "Теплоенерго" розглянути скаргу від 15.04.2013 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян"; стягнути з Комунальне підприємство "Теплоенерго" на користь позивача 6000,0 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року позовні вимоги задоволені частково, визнано порушеним право ОСОБА_2 бути присутнім при розгляді скарги; визнано протиправним відсутність повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду скарги. Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 500,0 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення щодо задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15.04.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до Комунального підприємства "Теплоенерго" зі скаргою з приводу неякісних послуг.

У тексті скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 15.04.2013 року зазначено, що скаржники просять відповідача повідомити їх про час та місце розгляду даної скарги.

Як вбачається з ксерокопії журналу вхідної кореспонденції Комунального підприємства "Теплоенерго", скарга від 15.04.2013 року була передана на виконання співробітнику відповідача та відповідь, на порушені у скарзі питання, була направлена скаржнику за вих. № 1492 від 25.04.2013 року поштою.

Посилаючись на неотримання відповіді на скаргу у встановлені терміни, позивач 28.05.2013 року звернувся зі скаргою до Дніпропетровської міської ради; за результатами розгляду, у міськраді, позивачем була отримана відповідь від 03.06.2013 року, до якої була додана копія відповіді на скаргу від 15.04.2013 року.

Згідно ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", ст. 5 Закону України "Про інформацію" - громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Згідно ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадяни мають право бути присутніми при розгляді своєї заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з викладеного, правильно встановивши наведені вище фактичні обставини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем права ОСОБА_2 бути присутнім при розгляді його скарги, про неправомірність дій відповідача щодо неповідомлення позивача про час та місце розгляду його скарги та заподіяння йому, позивачу, вказаними неправомірними діями відповідача, моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги наявність моральних хвилювань позивача через ігнорування відповідачем вказаних вище прав скаржника. Враховуючи характер, тривалість душевних переживань позивача, виходячи з принципів об"єктивності та співмірності, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 500,0 грн.

Колегія звертає увагу, що, згідно змісту доводів апеляційної скарги, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними порушення строків надання відповіді на скаргу, відсутність роз'яснень щодо конкретної дати надання опалення та причин продовження опалювання сусідніх жилих будинків - в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді