АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3466/14 Справа № 2-195/11 Головуючий у 1 й інстанції - Диба Л.М. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Дніпропетровськ 20 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Лисичної Н.М.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області, про визнання угоди дійсною, звернення стягнення на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 27.10.2005 року він за місцем свого мешкання, в присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, передав ОСОБА_12 гроші, а ОСОБА_12 взяла у нього гроші у розмірі 50000,0 грн., про що відразу написала розписку, що посвідчує передачу коштів та в якій ОСОБА_12 зазначила, що термін повернення боргу буде визначено пізніше, але за першою вимогою зобов'язується повернути кошти. В червні 2006 року позивач звернувся до ОСОБА_12 за місцем її мешкання з вимогою про повернення боргу, однак вона заявила, що грошей у неї немає, однак обов'язково поверне кошти. В подальшому борг не повернула. 01.07.2010 року позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, залишивши заповіт, за яким своє майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла своїй доньці ОСОБА_4, а земельну ділянку розміром 6,000 га, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, своїм правнукам - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9. З метою повернення боргу позивач та члени його родини намагались зв'язатися зі спадкоємцями померлої ОСОБА_12, але відповідачі ухилялись від зустрічі. Період простроченням сплати боргу тривав з червня 2006 року по час смерті ОСОБА_12 Тому борг з урахуванням індексу інфляції складає 83965 грн. 33 коп., а три відсотки річних від простроченої суми складають 5757 грн. 17 коп.; загальна сума боргу - 89722 грн. 50 коп. Позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати дійсною угоду позики, укладену 17.10.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на суму 50000,0 грн.; звернути стягнення боргу, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, у розмірі 89722 грн. 50 коп. на користь ОСОБА_3, з майна померлої ОСОБА_12, а саме - на земельну ділянку розміром 6,000 га належну ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року позовні вимоги задоволені частково. Угоду позики, укладену 17.10.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на суму 50000,0 грн. визнано дійсною. В задоволенні позову в частині звернення стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 89722 грн. 50 коп. на користь ОСОБА_3, з майна померлої ОСОБА_12, а саме - на земельну ділянку розміром 6,000 га належну ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 - відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 440 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та в скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач надав суду розписку від 27.10.2005 року, за змістом якої ОСОБА_12 взяла в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 50000,0 грн., які зобов»язалась повернути за першою вимогою позикодавця (копія розписки на а.с. 8).

Крім того, саме 27.10.2005 року ОСОБА_12 були оформлені наступні документи:

· довіреність, у письмовій нотаріальній формі, якою ОСОБА_13 уповноважувала ОСОБА_3 користувалися земельною ділянкою площею 6,000 га, що розташована на території Мар»янської сільської Ради, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого Апостолівською райдержадміністрацією 19.03.2004 року (а.с. 80);

· договір оренди землі за № 184 площею 6,0 га, укладений між ОСОБА_12.(орендодавцем) та ОСОБА_3 (орендарем) строком на 49 років з авансовою оплатою орендної плати в сумі 42870,0 грн, який, згідно довідки відділу Держкомзему у Апостолівському районі Дніпропетровської області від 19.07.2012 року, не розірваний (а.с. 143 - 144, 85);

· заповіт, у письмовій нотаріальній формі, згідно якого ОСОБА_12 заповіла ОСОБА_3 земельну ділянку, розміром 6,000 га, належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого Апостолівською райдержадміністрацією 19.03.2004 року (а.с. 79).

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_12, за життя, 25 грудня 2008 року, у письмовій формі, прирівняній до нотаріальної, уклала заповіт та зробила наступні розпорядження на випадок смерті: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 заповіла доньці ОСОБА_4; земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,000 га заповіла правнукам ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла (а.с. 112).

Судом також встановлено, що, згідно договору купівлі-продажу від 12.06.1997 року, укладеного у письмовій нотаріальній формі, ОСОБА_12 купила у ОСОБА_14 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області ( а.с. 19).

Однак, відповідно до довідки комунального підприємства Апостолівське бюро технічної інвентаризації від 29.09.2010 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області зареєстроване за ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право власності від 14.05.1991 року (а.с. 12).

Довідкою відділу Держкомзему у Апостолівському районі Дніпропетровської області від 15.11.2010 року підтверджується, що в 2004 році ОСОБА_12 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) площею 6,0 га, НОМЕР_1, на землях колишнього КСП «Дніпро» на території Мар»янської сільської ради (а.с. 20).

Згідно листа Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 12.08.2010 року, спадщину на майно померлої ОСОБА_12 прийняли ОСОБА_4, подавши 03.02.2010 року до Апостолівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України. Свідоцтва про право на спадщину на ім»я вищевказаних спадкоємців не видавалися. Претензія ОСОБА_3 про наявність боргу ОСОБА_12 доведена до спадкоємців та законних представників малолітніх спадкоємців -ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_2 (а.с. 112).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять копію боргової розписки, враховуючи, що позов до ОСОБА_3 щодо оспорювання договору позики, до цього часу, не пред»явлено, колегія дійшла висновку, що позовна вимога ОСОБА_3 про визнання угоди позики дійсною не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачено діючим законодавством, у тому числі і спеціальними нормативними актами. На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив незаконне рішення про задоволення позовної вимоги щодо визнання угоди дійсною, яке підлягає скасуванню у зазначеній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Разом з тим, правильним є висновок місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, на земельну ділянку площею 6,000 га, належну спадкодавцю ОСОБА_12, - оскільки дану позовну вимогу заявлено передчасно, до вирішення питання щодо стягнення зі спадкоємців ОСОБА_12 суми боргу у межах вартості майна, одержаного в порядку спадкування.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача відхилені у повному обсязі, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню на його користь з відповідачів.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_3, визнання дійсною угоди позики, укладеної 17.10.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на суму 50000 (п»ятдесят тисяч) грн. 00 коп., солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 440,65 грн., - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_9 про визнання дійсною угоди позики, укладеної 17.10.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на суму 50000 (п»ятдесят тисяч) грн. 00 коп., стягнення судових витрат, - відмовити.

В решті рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді