Справа 431/519/14-ц
Провадження 2/431/1092/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

(повний текст)

25 листопада 2014 року. Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого - судді Озерова В.О.,

при секретарі Дубініній О.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 01 грудня 2000 року їй одноособово на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, шлюб з яким розірвано 09 грудня 1997 року. Посилаючись на те, що 29 березня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання в АДРЕСА_2 і з цього часу в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, кореспонденція на його ім'я не надходить, позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та визначити, що судове рішення по справі є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі свої позовні вимоги та просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, а також визначити, що судове рішення по справі є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі та пояснив, що відповідно до рішення Старобільського окружного суду від 12 січня 1994 року по справі № 2-35/1994 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділу майна колгоспного двору, він є власником 1/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. Тому вважає, що він має право на користування вказаним будинком на тих же підставах і в тому ж обсязі, як і позивач ОСОБА_1 У зв'язку з цим, позивач вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі заперечення відповідача ОСОБА_2 та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є одноособовим власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2000 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін цивільного процесу повинна довести свої вимоги або заперечення на вимоги у встановлений діючим законодавством спосіб.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2000 року. До позовної заяви надано технічний паспорт від 01 грудня 2000 року (а.с. 10-14), який не є належним правовстановлюючим документом і не може бути прийнятим судом в якості доказу, що підтверджує позовні вимоги.

Також, суду надано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, видане виконкомом Старобільської районної ради народних депутатів 06 серпня 1990 року (а.с. 15). Доказів, що вказане свідоцтво відноситься до спірного житлового будинку, суду не надано.

Під час судового слухання відповідачем суду було надано рішення Старобільського окружного суду від 12 січня 1994 року по справі № 2-35/1994 р. (а.с. 51), за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділу майна колгоспного двору.

Згідно вказаного рішення суду, за ОСОБА_1 було визнано 4/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 1/5 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

Виходячи з встановленого факту спільної власності сторін судового розгляду на житловий будинок, судом визначені норми законодавства, що регулюють данні правовідношення.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, як співвласник житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, має право на користування вказаним будинком на тих же підставах і в тому ж обсязі, як і позивач ОСОБА_1, а тому позовні вимоги про визнання його особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є таким, що суперечать як встановленим обставинам справи, так і діючому законодавству.

З аналогічних підстав є необґрунтованими і вимоги щодо визначення підстав для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 383 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров