АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6468/14 Справа № 208/4011/13 Головуючий у 1 й інстанції - Дячкова С.В. Доповідач - Михайловська С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до КП «Трамвай» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Трамвай» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «Дельта банк» задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, послався на те, що звільнення ОСОБА_2 по п. 1 ст. 40 КЗпП України відбувалося у відповідності із вимогами чинного трудового законодавства:

- в КП «Трамвай» дійсно мала місце реорганізація структурних підрозділів, у тому числі служби автотранспорту шляхом її ліквідації та створення відділу автомеханіка та пов'язане з цим скорочення штату та чисельності працівників;

- про скорочення його посади та наступне звільнення ОСОБА_2 попереджений за два місяці до скорочення;

- ОСОБА_2 були запропоновані вакантні посади згідно його освіти, кваліфікації та відповідного досвіду роботи, від яких він відмовився в установленому законом порядку;

- комісійно встановлено, що переважного права на залишення на роботі ОСОБА_2 не мав;

- в строк, встановлений законодавством отримано згоду профспілкового комітету КП «Трамвай» на звільнення ОСОБА_2 по п. 1 ст. 4 0 КЗпП України;

- в день звільнення з ОСОБА_2 проведено повний розрахунок та видано на руки трудову книжку.

Але з таким висновком погодитися не можна, оскільки цей висновок зроблений з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають істотне значення для справи. Така обставина є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в порядку вимог ч. 1 п. 1 ст. 309 ЦПК України.

Так з матеріалів справи вбачається, що з 02.02.2012 року згідно наказу № 22к ОСОБА_2 працював начальником служби автотранспорту Комунального підприємства «Трамвай». Відповідно до наказу директора КП «Трамвай» від 29.04.2013 року № 83к ОСОБА_2 було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом по підприємству «Про реорганізацію структурних підрозділів» від 26.12.2012 р. № 398 запланована поетапна реорганізація структурних підрозділів та заступникам директора, головному інженеру та головному енергетику КП «Трамвай» поручено розробити план міроприємств та внести пропозиції по проведенню скорочення штатів та чисельності працівників.

На підставі службової записки начальника економічного відділу, у зв'язку зі значним зниженням виручки від перевозки пасажирськими автобусами, є обґрунтованим проведення реорганізації служби автотранспорту шляхом її ліквідації та створення нового підрозділу з більш оптимальною чисельністю штатних одиниць з метою оптимізації продуктивності праці та збільшення економічних показників діяльності.

У зв'язку з цим було видано наказ № 37 від 22.01.2013 р. «Про організацію структурного підрозділу», в якому визначено з 01.02.2013 р. реорганізувати службу автотранспорту. На виконання даного наказу начальником економічного відділу внесені відповідні зміни в штатний розпис підприємства та з 01.02.2013 р. створено відділ автомеханіка.

Наказом № 39 від 25.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників КП «Трамвай» визначено з 01.04.2013 р. скоротити та виключити із штатного розпису ряд посад (працівники служби автотранспорту) та запропонувати працівникам, посади яких скорочуються переведення з їх згоди на вакантні посади, враховуючи переваги, визначені ст. 42 КЗпП України. ОСОБА_2 було ознайомлено з даним наказом 28.02.2013 р., йому також було запропоновано вакантні посади згідно його кваліфікації, від яких ОСОБА_2 відмовився. Даний факт підтверджується актом № 1 від 28.02.2013 р.

ОСОБА_2 більше одного місяця до 27.02.2013 р., згідно наданих їм кількох лікарняних листів знаходився на лікарняному, тому з наказом № 39 від 25.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників КП «Трамвай» та попередження про скорочення його посади та наступним звільненням по ч. 1 ст. 40 КЗпП його було ознайомлено лише 28.02.2013 р. Тільки після звільнення позивача службу автотранспорту було остаточно ліквідовано структурний підрозділ.

Таким чином, наказ № 37 від 22.01.2013 р. «Про організацію структурного підрозділу» та наказ № 39 від 25.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників КП «Трамвай» є правомірними та виконані з урахуванням чинного трудового законодавства.

Згідно п. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно п. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі віддається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. За рівних умовах продуктивністю, праці та кваліфікації перевага надається з урахуванням п. 2 ст. 42 КЗпП України.

Згідно штатного розкладу керівництво службою автотранспорту здійснювали начальник служби автотранспорту та заступник начальника служби автотранспорту. Згідно штатного розкладу новоствореного замість служби автотранспорту відділу автомеханіка керівництво відділом здійснює тільки начальник відділу автомеханіка. Для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників було зібрано засідання відповідної комісії, створеної на підставі наказу № 08 від 10.01.2013 р. На засіданні комісії були розглянуті кандидатури начальника служби автотранспорту ОСОБА_2 та заступника начальника служби автотранспорту з метою визначення переважного права на призначення на посаду начальника створенного відділу автомеханіка та вивчені всі необхідні для цього документи. Комісією, враховуючи більш високу кваліфікацію, продуктивність праці, профільну освіту та наявність стажу роботи за спеціальністю та досвіду у заступника начальника служби автотранспорту, документ про участь у ліквідації аварії на ЧАЕС, а також відсутність документів про наявність відповідної та взагалі будь-якої освіти та необхідного стажу роботи у начальника служби автотранспорту ОСОБА_2, який різко знизив, внаслідок його невмілого керування та низької продуктивності праці, показники робот служби, що підтверджено службовою запискою начальника економічного відділу, одноголосно було прийняте об'єктивне колегіальне рішення, що згідно п. 1 ст. 42 КЗпП України переважне право на призначення на посаду начальна відділу автомеханіка має саме заступник начальника служби автотранспорту Загоруй І.Б. ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства були запропоновані вакантні посади згідно його освіти, досвіду роботи та кваліфікації.

Отже при звільненні позивача з роботи відповідач дійсно провів реорганізацію структурних підрозділів, у тому числі служби автотранспорту шляхом її ліквідації та створення відділу автомеханіка та пов'язане з цим скорочення штату та чисельності працівників;

- про скорочення його посади та наступне звільнення ОСОБА_2 попереджений за два місяці до скорочення;

- комісійно встановлено, що переважного права на залишення на роботі ОСОБА_2 не мав;

- в строк, встановлений законодавством отримано згоду профспілкового комітету КП «Трамвай» на звільнення ОСОБА_2 по п. 1 ст. 4 0 КЗпП України;

- в день звільнення з ОСОБА_2 проведено повний розрахунок та видано на руки трудову книжку.

Але судом не було враховано, що при звільнення позивача, останньому не були запропоновані всі вакансії для працевлаштування, які мались на підприємстві, як того вимагає ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивачу були запропоновані лише посади монтера колії, прибиральника території служби електрогосподарства, прибиральника виробничих приміщень, але на підприємстві існувало ще багато вакансій, які не були запропоновані позивачу, про що свідчить довідка надана апеляційному суду (т.3 а.с.123) з якої вбачається, що існували ще такі вакансії, як : електрослюсар по ремонту електрообладнання 5 - го розряду, наладник технічного обладнання 6 - го розряду, водій трамвая, водій-наставник, кондуктор відділу збору виторгу, електромонтер ТПС 3-го, 6-го розряду, слюсар-ремонтник 5-го розряду, фрезерувальник, водій автобуса ПАЗ, контролер пасажирського транспорту, штукатур 4-го розряду.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем трудових прав позивача та є підставою для його поновлення на роботі на посаді начальника служби автотранспорту в комунальному підприємстві «Трамвай» та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу звільнення, тобто з 30.04.2013 року та по час поновлення на роботі 18.11.2014 року, та стягнення на його користь моральної шкоди в порядку ст. 237 -1 Кзпп України.

Розраховуючи заробітну плату позивача за час вимушеного прогулу в порядку вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України колегія суддів покладає в основу розрахунку дані про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача, які зазначені в довідці наданій відповідачем (т. 3 а.с.124)

Період вимушеного прогулу складає з 30.04.2013 року по 18.11.2014 року - 18 місяців 12 діб.

Середньомісячна заробітна плата складає 3744, 10 грн. х18 місяців = 67393, 80 грн.

Середньоденна заробітна плата складає 187, 79х12 діб = 2253, 48 грн.

67393, 80 грн. + 2253, 48 грн. = 69 648, 28 грн.

Таким чином заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 69647, 28 грн.

В своїх позовних вимогах позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Колегія суддів, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням порушеного трудового права позивача та тих моральних переживань пов'язаних з його звільненням, вважає за необхідне ці позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн., а решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 травня 2014 року скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника служби автотранспорту в комунальному підприємстві «Трамвай».

Стягнути з комунального підприємства «Трамвай» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 69 647 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

В частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в розмірі 3 744, 10 грн. допустити негайне виконання.

Стягнути з комунального підприємства «Трамвай» судовий збір на користь держави у розмірі 940 грн. 07 коп.

Рішення чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.Ю.Михайловська

Судді : Т.П.Красвітна

З.М.Пономарь