АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8719/14 Головуючий 1 інстанції - Малихін О.О. Справа № 630/654/14-ц Доповідач-Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії - Черкасова В.В., Кукліної Н.О.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 20.02.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № НАU2GА00000006. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк і ОСОБА_4 20.02.2007 року уклали договір іпотеки №НАU2GА00000006, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 38,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить йому на праві власності. Однак, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконувались, внаслідок чого банк був змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 05 березня 2013 року Люботинським міським судом Харківської області було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого позивачем було надіслано вимогу на адресу відповідача про добровільне звільнення приміщення квартири. За таких умов, на думку позивача, ОСОБА_4. підлягає виселенню з квартири.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просило заочне рішення суду 1 інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку обґрунтовано виходив з того, що оскільки на теперішній час відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст.3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 20 лютого 2007 року був укладений кредитний договір № НАU2GА00000006, за яким відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 30000грн. на ремонт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зі строком користування по 17 лютого 2017 року та сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач 20 лютого 2007 року уклали договір іпотеки № НАU2GА00000006. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_4 надав в іпотеку квартиру загальною площею 38,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. 19 жовтня 2005 року, за реєстром № 3037.

Відповідно п.16.7.1,16.7.2 іпотечного договору позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з ч.1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду.

За результатами розгляду позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 у справі №2026/1487/2012 Люботинським міським судом Харківської області 05 березня 2013 року було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 38,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАU2GА00000006 від 20 лютого 2007 р. Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАU2GА00000006 від 20 лютого 2007 року в сумі 97299 грн. 54 коп., до складу якої входить: заборгованості за кредитом - 26973,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 28232,82 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2520 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 39573,49 грн.

Вищевказане рішення суду було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2013 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.4 ст. 9, ст.109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Представник позивача Сафір Ф.О, в якості обґрунтування позовної вимоги вказує про направлення відповідачу двох письмових вимог від 02 серпня 2013 року та 06 травня 2014 року про необхідність звільнення квартири АДРЕСА_1. Але поштові конверти, в яких були направлені такі вимоги, повернулися на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» з відміткою про невручення, що підтверджується цих конвертів, поданих представником позивача в ході розгляду справи судом.

Окрім цього, представником позивача Заборською Н.В. подано до суду в доповнення до раніше представлених доказів оригінал поштового конверту про відправлення 30 січня 2014 року рекомендованого листа від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_4: АДРЕСА_1, На цьому конверті містяться відмітки про його повернення 01 березня 2014 року на адресу відправника з причини закінчення терміну зберігання як такого, що не отриманий одержувачем. Всередині конверта рекомендованим листом виявилася письмова вимога про виселення від 24 січня 2014 року.

Дослідивши подані позивачем документи, суд 1 інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав письмову вимогу позивача добровільно звільнити житлове приміщення та не виконав її протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що оскільки на теперішній час відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст.3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Крім цього, позивачем та його представниками не надані належні докази на підтвердження того, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки розпочато в дійсності та вона триває на час розгляду справи. В іншому випадку, у разі завершення такої процедури предмет іпотеки міг перейти у власність до іншої юридичної або фізичної особи, тобто нового власника, що позбавило б позивача права на звернення до суду з подібним позовом.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 14 жовтня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -