АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/564/14 Справа № 186/2024/13 Головуючий у 1 й інстанції - Янжула С.А. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Том акуловій В.О.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що вона працювала на виробничому структурному підрозділі /ВСП/ шахті «Степова» шахтоуправління «Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з жовтня 1985 року апаратником хімводоочищення 2 розряду, мотористом вентиляційних установок з повним робочим днем. Була звільнена в 2008 році за ст. 38 Кодексу Законів про працю України за власним бажанням. 10 листопада 1996 року під час виконання трудових обов'язків вона отримала виробничу травму - при спуску по східцям до приміщення насосної станції для запуску конденсатного насосу накачки води, упала і отримала забій в області спини.

Внаслідок нещасного випадку вона перебувала у лікарні з діагнозом - «перелом поперечного відростка L3 справа». Отримання виробничої травми підтверджується Актом № 164, форма Н-1 про нещасний випадок на виробництві. На підставі первинного та повторного безстрокового висновку МСЕК в 2010 році мені встановлено 30% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності.

Згідно виписки з історії хвороби клінічний діагноз складається: посттравматична вертеброгенна люмбоішиалгія праворуч зі стійким больовим м'язово-тонічним синдромом на тлі перенесеної травми хребта, остеохондрозу п/к відділу, спондилоартрозу, деформуючого спондильозу, підв'язкового кістко утворення на рівні L2,L3,L4, зрощеного перелому поперечного відростка LЗ справа, рецидивирующее протягом, стаціонарна фаза. Порушення статико-динамічної функції хребта другого ступеня.

Їй необхідне постійне носіння напівтвердого корсета, масаж п/к відділу правої нижньої кінцівки, мануальна терапія, медикаментозне, санаторно-курортне лікування, грязьові, радонові курорти, подальше реабілітаційне лікування.

Внаслідок отримання травми на виробництві їй спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному. Вона постійно та безстроково після отримання травми перебуває на обліку у психіатра та невропатолога. Їй спричинені фізичні страждання, як то гострий біль в момент отримання травми, періодичні ниючі болі в хребтовому та у шийному відділі після травми. Згідно епікризів з історії хвороби позивачка відчуває постійний психолого-психічний дискомфорт, який порушує її нормальний, звичний образ життя, який полягає в наступному: - у неї перкуторне посилення болю в п/к відділі з іррадіацією в праву нижню кінцівку, напруга м'язів другого ступеня, обсяг рухів обмежений, переважно в сагітальній площині, вправо, ФБ 2 ступеня, у неї порушена функція сну, виникає безсоння, дратівливість, тривога; вона періодично відчуває заніміння нижніх кінцівок, шийної частини та хребту, повинна використовувати медичні препарати такі, як нікотинова кислота, нимесил, мидокалм, мазь Дип Рилиф, пірацетам, гліцин, целебрекс, нейрорубін форте. Їй необхідно два рази в рік проходити курси відновлювальної терапії: ЛФК, масаж, фізлікування, хондропроектори - мукосат 2.0 Лікування не приносить їй бажаного результату, зарекомендацією лікарів, мені постійно потрібен масаж шийно-хребтової зони. Вона повинна періодично використовувати знеболювальні медичні препарати /беродуал, теотард/, а також постійно вживати нейролептики,анальгетики,антидепресанти, які не приносять їй бажаного знеболювального та лікувального результату.

Стан її психічного та фізичного здоров'я помітно погіршився у зв'язку з виробничою травмою, вона стала тяжко і мало ходити, їй важко сидіти, вона стала роздратованою, у неї виникають сварки та всілякі негаразди в родині.

Моральна шкода до теперішнього часу залишається для позивачки невідшкодованою згідно довідки № 1290/02-19 від 16 вересня 2013 р. відділення виконавчої дирекції фонду в м. Першотравенську Дніпропетровської області.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 450 грн.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково , а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472, розмір відшкодування шкоди, завданої працівнику не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати. У зв'язку з тим, що на момент первинного МСЕК 21 травня 1997 року , коли позивачці було первинно встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності ,розмір мінімальної заробітної плати становив 15 грн., а максимальний розмір відшкодування міг складати 3000 грн. ( 200х15 грн.) з відповідача підлягає стягненню 450 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Однак , з таким висновком суду щодо розміру стягнутої моральної шкоди судова колегія не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка втратила працездатність внаслідок виробничої травми - при спуску по східцям до приміщення насосної станції для запуску конденсатного насосу накачки води, де вона упала і отримала забій в області спини.

При огляді на МСЕК 21 травня 1997 року їй було встановлено первинно 15% стійкої втрати професійної працездатності.

20 вересня 2010 року позивачка була повторно оглянута на МСЕК і їй встановлено повторно по тій самій виробничій травмі 30% втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивачки настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачкою трудових обов'язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування на користь позивачки моральної шкоди з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця передбачався Законом України "Про охорону праці" та п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472.

Відповідно до вищезазначених Правил, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції розмір мінімальної заробітної плати становив 1 147 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, однак визначив розмір відшкодування всупереч вищенаведеним нормам.

Виходячи з матеріалів справи, з урахуванням принципу виваженості, розумності та справедливості, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір достатньої грошової компенсації відшкодування моральної шкоди повинен складати 3 000 грн., що буде адекватною компенсацією страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми.

У зв'язку з цим рішення суду підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року - в частині визначення розміру маральної шкоди, змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді