РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2014 Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Ю.М. Ванівського

при секретарі: Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, відділу держземагентства у місті Львові Львівської області, ОСОБА_4 за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району (м. Львова), Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, за участю прокуратури Франківського району м. Львова, про визнання незаконними розпоряджень районної адміністрації, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, ухвали Львівської міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державного акту про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні житлом та прибудинковою територією, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2003 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Львівської міської ради і ОСОБА_10, треті особи на стороні позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 «Про передачу громадянам в приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м. Львові» та наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків».

29 квітня 2003 року ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву, доповнивши склад відповідачів Управлінням містобудування та землеустрою Львівської міської ради та ОСОБА_4, у якій просила визнати незаконним державний акт від 13.03.2003 року про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_10

17 листопада 2003 року ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву, у котрій просила визнати незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 «Про присвоєння поштового номерного знаку АДРЕСА_1» та від 25.04.2001 року № 524 «Про оформлення права власності на будинок на АДРЕСА_1».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2003 року роз'єднано позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_4, Управління містобудування та землеустрою Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169, визнання незаконним державного акту від 13.03.2003 року про право власності на земельну ділянку з позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524, виділивши останній позов в окреме провадження.

12 грудня 2003 року ОСОБА_1 звернулась у Франківський районний суд м. Львова з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2003 року позов ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524 направлено у Франківський районний суд м. Львова для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2003 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_4, Управління містобудування та землеустрою Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169, визнання незаконним державного акту від 13.03.2003 року про право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2004 року позов ОСОБА_1, поданий 12.12.2003 року до Франківського районного суду м. Львова, та позов ОСОБА_1 направлений за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2003 року, об'єднані в одне провадження.

14 червня 2004 року ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву, у котрій залучила до участі у справі в якості відповідача Львівську міську раду та просила про усунення перешкод у користуванні належною їй квартирою та прибудинковою територією шляхом визнання незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524; наказ Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвалу Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169; державний акт від 13.03.2003 року про право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_10

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.08.2004 року, на підставі розпорядження голови апеляційного суду Львівської області від 02.07.2004 року № 8Ц-845, об'єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради, відділ приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛОДК БТІ та ЕО про визнання незаконними розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, усунення перешкод у користуванні квартирою та прибудинковою територією і справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_4, Управління містобудування та землеустрою Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними ухвали Львівської міської ради, державного акту про право власності на землю.

7 грудня 2004 року Франківський районний суд м. Львова ухвалив рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_4, Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради, Львівського міського управління земельних ресурсів, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділ приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, ЛОДК БТІ та ЕО про визнання незаконними розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ухвали Львівської міської ради, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, державного акту про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні квартирою та прибудинковою територією, котрим у задоволенні позову відмовив за безпідставністю.

25 квітня 2005 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області постановила ухвалу (в подальшому залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.01.2006 року), якою рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2004 року скасовано, а справу - направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Апеляційним судом Львівської області (лист від 17.05.2005 року № 78ц-621/05, адресований Франківському та Галицькому районним судам м. Львова) справу за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконними розпоряджень, державного акту про право власності на землю, усунення перешкод у користуванні квартирою та прибудинковою територією передано на розгляд у Галицький районний суд м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2006 року відкрито провадження у цивільній справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169.

Із супровідним листом від 27.02.2006 року вих. № 142 на адресу Галицького районного суду м. Львова для розгляду по суті скеровано решту матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_10 та інших про визнання незаконними розпоряджень, державного акту про право власності на землю, усунення перешкод у користуванні квартирою та прибудинковою територією.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2007 року відкрито провадження у цивільній справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_4, Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради, Львівського міського управління земельних ресурсів, за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління природних ресурсів Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконними розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2007 року виділено у самостійне провадження та ухвалено розглядати у порядку адміністративного судочинства позовні вимоги про визнання незаконними розпоряджень від 22.03.2001 року № 344 та від 25.04.2001 року № 524, ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169. Також, зупинено провадження у справі про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та прибудинковою територією, а також визнання незаконними державного акту про право власності на земельну ділянку та свідоцтва права власності.

9 липня 2009 року ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, подала до Галицького районного суду м. Львова позовну заяву, у якій просила суд визнати незаконними та скасувати розпорядження Франківського районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344, від 25.04.2001 року № 524 та від 28.09.2004 року № 1367; наказ Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвалу Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169; скасувати свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 у м. Львові; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 13.03.2003 року, виданий ОСОБА_10 на земельну ділянку по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_10 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової дерев'яної огорожі та очищення земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельного сміття.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2011 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради, Управління містобудування та землеустрою Львівської міської ради, Львівського міського управління земельних ресурсів, ОСОБА_10, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділ приватизації державного житлового фонду Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Обласне комунальне підприємство Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконними розпоряджень районної адміністрації, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, ухвали Львівської міської ради, державного акту про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні житлом та прибудинковою територією скеровано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2013 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 Цивільного процесуального кодексу України провадження по справі зупинено у зв'язку із смертю одного із відповідачів - ОСОБА_10 - до вступу правонаступника.

Ухвалою суду від 25.11.2013 року провадження у справі поновлено. Як вбачається з свідоцтва від 30.10.2013 року про право на спадщину за законом (видане приватним нотаріусом Львівського МНО ОСОБА_11 та зареєстроване в реєстрі за № 560), спадкоємцем стосовно майна - будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, а відтак і правонаступником ОСОБА_10 за даних конкретних обставин виступає ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги та просять їх задоволити з підстав порушення вимог законодавства.

Прокурор у судове засідання не з'явився.

Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник Львівської міської ради у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання не з'явився.

Представник відділу держземагентства у місті Львові Львівської області у судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що даний позов є безпідставним та провадження щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківського районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 28.09.2004 року № 1367; наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 слід закрити.

Представник ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_8 у судове засідання не з'явився.

Представник Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради не з'явився.

Представник Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради у судове засідання не з'явився.

Представник відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району (м. Львова) у судове засідання не з'явився.

Представник Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» у судове засідання не з'явився.

Представник реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області в судовому засіданні вказав, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку та пояснення сторін, а також третіх осіб, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наявні докази, з'ясувавши фактичні обставини, суд виходить з наступного.

22 березня 2001 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 344 «Про присвоєння поштового номерного знаку АДРЕСА_1», котрим: 1) присвоєно частині будинку АДРЕСА_2 будинковий номер АДРЕСА_1; 2) квартирі № 1 залишено будинковий номер АДРЕСА_2

25 квітня 2001 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 524 «Про оформлення права власності на будинок на АДРЕСА_1», у відповідності з котрим оформлено право власності ОСОБА_10 на будинок площею 59,2 кв.м., підвал площею 34,1 кв.м. на АДРЕСА_1.

Того ж таки 25 квітня 2001 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради видала свідоцтво про право власності на будинок, у відповідності з котрим остання посвідчила, що ОСОБА_10 дійсно володіє на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1

4 січня 2002 року Департаментом житлового господарства Львівської міської ради було видано наказ № 2-Д «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків», котрим, окрім інших, знято з балансу Львівської міської ради житловий будинок № АДРЕСА_1

12 грудня 2002 року Львівською міською радою було прийнято ухвалу № 169 «Про передачу громадянам в приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м. Львові», котрою вирішено передати згідно з додатком громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельні ділянки у м. Львові, які є у фактичному користуванні громадян. Як це слідує з п. 2 додатку № 1 до ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169, ОСОБА_10 було надано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 загальною площею 779 кв.м.

13 березня 2003 року на підставі ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 ОСОБА_10 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 (загальна площа: 0,0779 га; цільове призначення: обслуговування житлового будинку; кадастровий № :01:002:0003).

28 вересня 2004 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження № 1367 «Про відбудову житлового будинку на АДРЕСА_1», згідно з яким дозволено ОСОБА_10 за власні кошти виконати будівельні роботи з відбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідно до проектних пропозицій.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року було скасоване рішення Франківського районну суду м. Львова від 07.12.2004 року по даній справі й направлено останню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року встановлено преюдиціальні факти, оскільки йдеться про обставини, встановлені в рамках однієї і тієї ж справи, а не різних.

У відповідності з п. 1, 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, цей кодекс набирає чинності з 1 вересня 2005 року за винятком, встановленим п. 2 цього розділу. Положення цього Кодексу щодо звільнення особи від оплати правової допомоги та забезпечення надання правової допомоги, а також ч. 3 ст. 90 цього Кодексу набирають чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У місцевих та апеляційних загальних судах запроваджується спеціалізація суддів з розгляду адміністративних справ.

Таким чином, починаючи з 1 вересня 2005 року місцеві загальні суди були наділені повноваженнями розглядати справи адміністративної юрисдикцій у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 17 та п. 1 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на червень 2006 року - грудень 2009 року включно) визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на червень 2006 року - грудень 2009 року включно), не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

На означені вище приписи закону Галицький районний суд м. Львова, постановляючи ухвали від 08.06.2006 року та від 13.02.2007 року та приймаючи позовну заяву, подану ОСОБА_1 09.07.2009 року у порядку ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, уваги не звернув.

Згідно з п. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як це слідує з п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, положення п.п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності»слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

В окресленому контексті суд також приймає до уваги п.п. 7, 13 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України з яких вбачається, що після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29-32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року), позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Кодексом діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведене вище у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 28.09.2004 року № 1367; наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як слідує з ст. 1, ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.п. 1, 11 - 13 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції станом на березень 2001 року - грудень 2004 року), до повноважень органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та органів охорони культурної спадщини місцевого самоврядування, відповідно до їхньої компетенції, належить: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках місцевого значення, їхніх територіях та в зонах охорони; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи здійснюються за відсутності затверджених або погоджених з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; погодження відчуження або передачі пам'яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції станом на березень 2001 року - грудень 2004 року) встановлено, що підприємства усіх форм власності, установи науки, освіти та культури, громадські організації, громадяни сприяють органам охорони культурної спадщини в роботі з охорони культурної спадщини, можуть встановлювати шефство над об'єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони, використання, виявлення, обліку, реєстрації об'єктів культурної спадщини і поширенню знань про них, беруть участь у популяризації культурної спадщини серед населення, сприяють її вивченню дітьми та молоддю, залучають громадян до її охорони.

За наведеного, за відсутності повноважень по контролю за дотриманням Закону України «Про охорону культурної спадщини» позивач не навів доводів та не надав судові доказів у чому ж полягає порушення та/чи обмеження власне його прав та охоронюваних законом інтересів.

Як зазначалось вище, 25 квітня 2001 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження за № 524.

Беручи до уваги те, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 є чинним і не скасоване, а факт наявності у позивача будь-якого речового права у розрізі будинку АДРЕСА_1 у м. Львові з матеріалів справи не слідує, суд керуючись поміж іншого ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України і ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.04.2001 року № 524 належить відмовити, адже останнє жодним чином не стосується, не обмежує та не порушує прав, а також охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 як власника квартири № 1 за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин, враховуючи, що свідоцтво від 25.04.2001 року про право власності на будинок АДРЕСА_1 у м. Львові було видане на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.04.2001 року № 524, яке в свою чергу станом на даний час не втратило своєї юридичної сили, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про скасування свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 у м. Львові слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, початково будинок АДРЕСА_2 у м. Львові складався з трьох квартир.

Зважаючи на правові приписи Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР, ст.ст. 4, 66 Житлового кодексу Української РСР, в частині розподілу житлових будинків на одноквартирні та багатоквартирні, трьохквартирний житловий будинок за своєю суттю є багатоквартирним.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Позивачем не надано судові будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 повністю або ж частково перебувала у власності (користуванні) ОСОБА_1 станом на момент винесення розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344.

Як вбачається з ст.ст. 78, 80 Земельного кодексу України (тут і надалі - в редакції, станом на грудень 2002 року - березень 2003 року включно), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Ст. 92 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Докази приватизації будинку за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, а з матеріалів справи такого роду висновок не вбачається.

Відтак, на підставі наведеного, беручи до уваги і те, що ухвала Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 станом на даний час не скасована, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.03.2003 року, виданого ОСОБА_10 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також зобов'язання ОСОБА_10 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової дерев'яної огорожі та очищення земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельного сміття.

Враховуючи зазначене у своїй сукупності, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 16, 57 - 60, 205, 206, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківського районної адміністрації Львівської міської ради від 25.04.2001 року № 524, скасування свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 у м. Львові, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.03.2003 року, виданого ОСОБА_10 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також зобов'язання ОСОБА_10 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової дерев'яної огорожі та очищення земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельного сміття відмовити повністю.

2. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківського районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 28.09.2004 року № 1367; наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 закрити.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2003 року. Зняти арешт на земельну ділянку площею 779 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Львові та зняти заборону проводити будь-які роботи на вищевказаній земельній ділянці.

4. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2006 року. Зняти заборону проведення будь-яких робіт на земельній ділянці, вільній від забудови та не пов'язаних з будівельними роботами щодо відбудови демонтованого будинку по АДРЕСА_1 в м. Львові.

5. Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі ч. 2 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд роз'яснює позивачеві, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківського районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2001 року № 344 та від 28.09.2004 року № 1367 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства та підсудні Франківському районному судові м. Львова. Позовні вимоги в частині визнання незаконними та скасування наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04.01.2002 року № 2-Д; ухвали Львівської міської ради від 12.12.2002 року № 169 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства та підсудні Франківському районному судові м. Львова або Галицькому районному суду м. Львова на вибір позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ванівський Юрій Михайлович