Справа № 562/3757/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

при секретарі Аврамчук Н.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_6, якому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області. Стверджує, що своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, зокрема, на наступний день після поховання батька вона разом зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми переїхала до спадкового будинку на постійне проживання, користувалася будинком, утримувала, вела господарство, обробляла земельну ділянку. Крім неї до спадкоємців першої черги належать також відповідачі: ОСОБА_4 як дружина спадкодавця, ОСОБА_5 як син спадкодавця та непрацездатна мати спадкодавця ОСОБА_7, яка померла. Відповідач ОСОБА_5 і мати спадкодавця ОСОБА_7 спадщини не прийняли.

04 грудня 2013 року вона звернулася до Здолбунівської районної державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. В офіційному повідомленні № 861/02-14 від 06.12.2013р. завідувач державної нотаріальної контори повідомила їй про необхідність подати документи, що підтверджують фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Однак, вона не має можливості подати вказані документи у зв'язку з тим, що проживала у спадковому будинку без реєстрації. Її мати - відповідач по справі ОСОБА_4 вимагає, щоб вона виселилася з будинку, мотивуючи тим, що будинковолодіння належить їй на праві власності і вона має намір його відчужити. Про видачу 05 березня 1980 року Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом (на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на ім'я матері їй не було відомо. Із вказаним свідоцтвом вона не згідна, оскільки порушені її права як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька.

Просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 березня 1980 року Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі № 379 на ім'я ОСОБА_4; та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме: на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, просить задовольнити позов.

Представник відповідачів ОСОБА_2 позов не визнав. Пояснив суду, що відповідач ОСОБА_4 та спадкодавець ОСОБА_6 перебували у шлюбі. За час шлюбу ними спільно був побудований житловий будинок у АДРЕСА_1. Вони спільно володіли і користувалися будинком і мали рівні частки (по ?) у праві власності на вказаний будинок. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. ОСОБА_4 як спадкоємиця за законом звернулася до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого стала єдиним власником будинковолодіння, володіє та користується ним по даний час. Стверджує, що позивач не прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини не проживала спільно зі спадкодавцем. ОСОБА_3 проживала у спірному будинку з сім'єю після смерті спадкодавця з 1979 по 1980 роки, підтримувала свою матір ОСОБА_4 морально та допомагала вести господарство. Надалі вона переселилася в орендовану квартиру по АДРЕСА_2 де фактично проживала до 1984 року. Орієнтовно у 1990 році позивач разом зі своєю сім'єю переселилась у власний будинок по АДРЕСА_3. Приблизно у 2004 році позивач продала вказаний будинок і почала орендувати квартиру в м.Рівне. У 2009 році ОСОБА_3 всупереч волі своєї матері ОСОБА_4 почала проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області та здійснювати ремонтні роботи у будинку. Спочатку ОСОБА_4 не заперечувала проти того, щоб позивач робила ремонт, оскільки сприйняла це як добрі наміри дочки. Однак, в подальшому ОСОБА_3 почала вимагати у ОСОБА_4 кошти на ремонтні роботи, при цьому ображаючи матір, погрожуючи та в стані алкогольного сп'яніння спричиняючи тілесні ушкодження. Проживати в одному будинку стало неможливо у зв'язку з чим ОСОБА_4 перейшла жити до сина ОСОБА_5 Підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4 05 березня 1980 року, немає. Також відсутні підстави для звернення до суду позивача з вимогою про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами в зв'язку з тим, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували, що таке право власності у неї виникало. Просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 05 серпня 1979 року Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області.

Після його смерті відповідно до ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, сторони є спадкоємцями першої черги за законом: ОСОБА_4 як дружина спадкодавця, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як діти спадкодавця.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_5, допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив суду, що він спадщину після смерті батька ОСОБА_6 не прийняв.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області, є спільною власністю подружжя ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та відповідача ОСОБА_4. Таким чином, спадщина відкрилася на належну спадкодавцю ? частину будинковолодіння.

05 березня 1980 року відповідач ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 379 на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1

Допитана в судовому засіданні як свідок, відповідач ОСОБА_4, пояснила суду, що житловий будинок АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області вона побудувала разом зі спадкодавцем за час перебування з ним у шлюбі у 1954 році. Її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, похоронили 05 серпня 1979 року. На наступний день після поховання, тобто 06 серпня 1979 року приїхала з Росії її дочка ОСОБА_3, яка залишилась з нею проживати у спадковому будинку за вищевказаною адресою. При цьому позивач не допомагала їй по господарству, а окремо готувала їсти, тримала худобу та обробляла город. Через конфлікти із зятем ОСОБА_9, весною 1980 року її дочка разом зі своєю сім'єю перейшла проживати в інший будинок. В даний час вона проживає у свого сина ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_3 її постійно б'є та ображає.

Позивач ОСОБА_3, як свідок, пояснила суду, що від народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року) до 1977 року вона проживала у батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_1. У 1977 році її чоловіка ОСОБА_9 направили працювати в Амурську область Російської Федерації, у зв'язку з чим вона змушена була змінити місце проживання. Коли їй повідомили про смерть батька, вона не встигла на похорони через далеку відстань, а приїхала на наступний день після поховання. На прохання матері ОСОБА_4, яка важко переживала смерть близької людини, вона разом зі своєю сім'єю залишилась проживати з матір'ю у спірному будинковолодінні. Разом вели господарство, вона робила ремонт у будинку, тримала худобу і обробляла земельну ділянку. Однак, приблизно через рік у її чоловіка з матір'ю почалися конфлікти, внаслідок чого вона разом зі своєю сім'єю почали проживати за іншою адресою. У 2007 році на прохання матері, яка скаржилась, що їй важко одній проживати, вона знову повернулася у житловий будинок АДРЕСА_1 району Рівненської області. За цей час вона зробила у будинку ремонт, придбала нові меблі. З 01 травня 2014 року мати перейшла жити до відповідача ОСОБА_5 Стверджує, що вона матір не ображає та не застосовує до неї фізичну силу. У неї немає іншого житла, а ОСОБА_4 вимагає від неї виселитись, мотивуючи, що хоче продати будинковолодіння.

Факт проживання позивача у житловому будинку АДРЕСА_1 району Рівненської області протягом 1979 - 1980 років ствердили також в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які зазначили, що ОСОБА_3 поселилась у будинку за вказаною адресою на наступний день після поховання її батька.

Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона працювала секретарем Мізоцької селищної ради Здолбунівського району Рівненської області з 1977 року і знає сім'ю сторін протягом декількох десятків років. Житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі. Відповідач ОСОБА_4 завжди була дуже конфліктною людиною не лише з членами свої сім'ї, але і з односельчанами. На наступний день після смерті спадкодавця, ОСОБА_3, повернувшись з Російської Федерації, приблизно протягом року проживала разом зі своєю сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, де вела господарство, обробляла земельну ділянку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, як дочка спадкодавця, своєчасно прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

У відповідності до п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР №45/5 від 31.10.1975р. свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Оскільки спадщина відкрилася на належну спадкодавцю ? частину будинковолодіння, то позивач має право на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що починаючи з 2007 року він на прохання позивача проводив зовнішні та внутрішні ремонтні роботи житлового будинку АДРЕСА_1 Здолбунівського району Рівненської області, також провів до будинку воду. Під час проведення ремонту була присутня відповідач ОСОБА_4 За будівельні матеріали та виконану роботу з ним розраховувалась лише ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р. роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи, що внаслідок видачі відповідачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, суд вважає за необхідне визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 березня 1980 року Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 379 на ім'я ОСОБА_4, в частині визначення кола спадкоємців на майно ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що вплине на визначення часток спадкоємців у спадковому майні.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про застосування до неї позивачем фізичного та психологічного насильства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем психологічного чи фізичного насильства в сім'ї та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 суду не надано.

У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.524, 529, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.1301 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 березня 1980 року Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі № 379 на ім'я ОСОБА_4, в частині визначення кола спадкоємців на майно ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно за законом, а саме: на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Здолбуніського району Рівненської області, після смерті спадкодавця ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Здолбунівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я