Дата документу 06.10.2014
Справа № 334/5314/14-ц
Провадження № 2/334/2170/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Нестеренко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що право власності на квартиру за вказаною адресою зареєстроване в установленому законом порядку за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 1/3 частині за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло №961/257-466 БП від 25.10.1993р.

У свідоцтві про право власності на вказане житло неправильно вказано прізвище співвласника ОСОБА_5, оскільки його прізвище ОСОБА_6. Підприємство, яке видало свідоцтво, у виправленні помилки відмовило.

ОСОБА_6 помер 05.05.1995р., після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Заповіту ОСОБА_6 не залишив. Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося.

Позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_6, відповідачка ОСОБА_2 являється дочкою ОСОБА_6 і матірю позивачки. Відповідачка ОСОБА_4 являється співвласником квартири і дочкою позивачки.

Після смерті ОСОБА_6 позивачка добросовісно заволоділа зазначеним нерухомим майном та до часу звернення до суду продовжує відкрито, безперервно ним володіти. Починаючи з 1991 року по теперішній час проживає у спірній квартирі, здійснює необхідні ремонтні роботи, утримує житло.

Посилаючись на вказані обставини вважає, що вона набула право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, за набувальною давністю після смерті ОСОБА_6 і просить визнати за нею право власності на вищезазначену частку квартири.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Відповідачі надали заяви про визнання позову, просили його задовольнити, справу розглянути за їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 1/3 частині за кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло №961/257-466 БП від 25.10.1993р., виданого адміністрацією Запорізького трансформаторного заводу державної корпорації «Запоріжтрансформатор». Частки співвласників не виділені, порядок користування квартирою між співвласниками не визначався.

Згідно доводів позивача, фактично співвласником цієї квартири є ОСОБА_6, прізвище якого у свідоцтві про право власності на житло вказане неправильно - ОСОБА_5. При цьому позивачем належних доказів належності правовстановлюючого документу на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6 суду не надано.

У разі доведеності, що ОСОБА_6 на праві власності належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1, вказана частина квартири вважатиметься спадщиною, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_6, який помер 05.05.1995р., правовідносини щодо якої регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом є дочка ОСОБА_2, відповідачка у справі. Позивачка є онукою ОСОБА_6

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася, що підтверджено довідкою другої Запорізької державної нотаріальної контори.

Відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, спадщину після смерті батька не оформляла, із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, до нотаріальної контори не зверталася.

Згідно довідки МКП «Основаніє» №4412 від 03.06.2014р., за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_6 з 17.01.1991р. по день смерті 05.05.1995р., а також ОСОБА_1 з 17.01.1991р. по теперішній час, ОСОБА_4 з 17.01.1991р. по 06.04.2004р.

Між тим, згідно пояснень позивачки і відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_6 був лише зареєстрованим у цій квартирі і ніколи не проживав в ній, а фактично проживав і вів спільне господарство разом зі своєю дочкою ОСОБА_2, відповідачкою по справі, за адресою АДРЕСА_2. Вказані обставини підтвердили також свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт находження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Жодних доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України в обґрунтування вказаних обставин позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги не були доведені в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, а тому слід відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.