РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

при секретарі Смородській М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю частини майна, набутого за час перебування у шлюбі та визнання частки у спільному сумісному майні подружжя, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

В обгрутовані своїх позовних вимог позивач пояснив, що 16 лютого 2001 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було укладено шлюб.

В період шлюбу позивачем було отримано у особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1. Вказана нерухомість була набута на підставі договорів дарування, а саме: ? частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.06.2001 року, посвідченому ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 5152, зареєстрованому в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 05.06.2001 року за реєстровим № 56215, ? частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.04.2002 року, посвідченому ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2-1352, зареєстрованому в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 08.04.2002 року за реєстровим № 56215.

Квартира АДРЕСА_1, як особиста приватна власність, була продана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року, за 392000,00 грн.

На кошти від продажу квартири, позивачем за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та позивачем - ОСОБА_1, було придбано 15/25 частин житлового будинку 32 по провулку Дніпропетровському м. Харкова з господарськими спорудами, за 200000, 00 грн., а усе домоволодіння оцінено було у 103728,00 грн. й вартість 15/25 частини домоволодіння становить - 62236,8 грн.

У позивача залишилось від продажу квартири грошові кошти в сумі 192 000 грн., які є його особистою власністю.

Із цієї суми він виплатив борг відповідачки ОСОБА_2 в сумі 40000 грн., а кошти які залишилися в сумі 152000грн., що є його особисті кошти, зробив ремонт в купленої частині дому.

Крім того позивач пояснив, що відносини між ним та відповідачкою зіпсувалися, оскільки в 2012 році вона залишили родину, проживала окремо і народили дитину, батьком якої не є позивач.

Таким чином, в період шлюбу позивачем було отримано у особисту приватну власність 15/25 частин житлового будинку 32 з господарськими спорудами по провулку Дніпропетровському м. Харкова, за рахунок особистих коштів від продажу квартири АДРЕСА_1, що була його особистою приватною власністю, за різницю в вартості був зроблений ремонт, в звязку з чим позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, звернулася з зустрічною позовною заявою про визнання особистою власністю частини майна, набутого за час перебування у шлюбі та визнання частки у спільному сумісному майні подружжя.

В обгрутовані своїх позовних вимог пояснила, що дійсно перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 2001 року. На теперішній час шлюб ще не розірвано. За період перебування у шлюбі народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 вони мешкали разом та вели спільне домашнє господарство. Грошові кошти які використовувались для матеріальних потреб родини нароблялись подружжям.

28 січня 2011 року ОСОБА_1 придбав 15/25 частин домоволодіння № 32 по пров. Дніпропетровському м. Харкова. На придбання нерухомості, вона як дружина давала нотаріально засвідчений дозвіл. Вартість придбаної нерухомості склала 200 000 грн. Грошові кошти на придбання частини домоволодіння ОСОБА_1 отримав від продажу квартири АДРЕСА_2 яку він продав 30 грудня 2010 року. Решту грошових коштів, які залишились від продажу квартири ОСОБА_1 витратив на повернення боргів та на свої особисті потреби.

Придбані 15/25 частин домоволодіння були в жахливому стані: відсутня каналізація, відсутнє водопостачання, відсутні шпалери, гнила та пошкоджена підлога, відсутність обігріву, відсутність ванної кімнати, у неналежному стані була стеля.

В домоволодінні було зроблено капітальний ремонт за сумісні кошти.

06.06.2014 р. ОСОБА_2 самостійно провела незалежну оцінку вказаного домоволодіння. Згідно проведеної оцінки ринкова вартість 15/25 частин домоволодіння складає 429 300 грн. таким чином різниця між коштами які ОСОБА_1 вклав особисто в придбання домоволодіння та його ринковою вартістю складає 229 300 грн., або 53% частини домоволодіння (8/25 частини будинку.) Частка кожного із подружжя у вартості спільного майна складає 114 650 грн. (4/25 частини), на цю частку ОСОБА_2 просить визнати право власності.

Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в позові ОСОБА_2 необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 2001 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про шлюб складено відповідний актовий запис № 47 й видано свідоцтво про шлюб.

В період шлюбу позивачем було отримано у особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

Вказана нерухомість була набута на підставі договорів дарування, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.06.2001 року, посвідченому ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 5152, зареєстрованому в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 05.06.2001 року за реєстровим № 56215; 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.04.2002 року, посвідченому ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2-1352, зареєстрованому в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 08.04.2002 року за реєстровим № 56215.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 була особистою приватною власністю позивача на підставі договорів дарування від 01.06.2001 року та від 05.04.2002 року.

Квартира АДРЕСА_1, як особиста приватна власність, була продана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року, за 392000,00 грн..

На кошти від продажу квартири, позивачем за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, від 28 січня 2011 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та позивачем - ОСОБА_1, було придбано 15/25 частин житлового будинку 32 по провулку Дніпропетровському м. Харкова з господарськими спорудами, за 200000, 00 грн., а усе домоволодіння оцінено було у 103728,00 грн. й вартість 15/25 частини домоволодіння становить - 62236,8 грн.

За таких обставин, спірна 15/25 частина житлового будинку 32 по провулку Дніпропетровському м. Харкова з господарськими спорудами, придбана позивачем за час шлюбу, на кошти від продажу квартири АДРЕСА_1, яка є його особистою приватною власністю.

Як було встановлено і підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 квартира було продана в звязку з боргами подружжя.

Після продажу квартири позивач ОСОБА_1І отримав 392000 грн. на придбання 15/25 частин житлового будинку № 32 з господарським спорудами по провулку Дніпропетровському м. Харкова він витратив 200 000 грн., і у нього залишилось 192 000 грн., що є особистою приватною власністю.

Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_1 виплатив борг ОСОБА_12 в сумі 40 000 грн. Ці факти підтверджуються розпискою, та показанням свідків, з обох сторін, також цей факт не заперечує відповідач ОСОБА_2

Таким чином, після придбання 15/25 частин житлового будинку та виплати боргу у позивача залишилось 152 000 грн., (19 000 дол. США, за курсом НБУ на 28.01.2011 року).

Ці кошти були витрачені на ремонт та реконструкцію 15/25 частин житлового будинку 32 з господарським спорудами по провулку Дніпропетровському м. Харкова. Вказані факти також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, а також свідки відповідача.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2, то суд вважає його не обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_2М не заперечувала в судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_3 належала позивачу і була продана в звязку з боргами подружжя. Також відповідач не оспорює і фактичні суми, що відповідає реальній вартості майна, за які квартира була продана і за які було куплено 15/25 частин домоволодіння. Не заперечує той факт, що позивачем було сплачено борг.

В обгрутовані свого позову відповідач ОСОБА_2 не надала жодного доказу. Свій позов підтвердила тільки звітом про незалежну оцінку майна - а саме 15/25 частин житлового будинку за адресою м. Харків, пров. Дніпропетровський, буд 32.

Як довід своєї фінансової участі у ремонті та реконструкції житлового будинку наводить позику грошей у своєї матері ОСОБА_13 та подруги - ОСОБА_9, що не підтвердила належними доказами. Також не підтвердила, що на той період працювала, мала стабільний дохід і мала матеріальну можливість витрачати кошти на ремонт.

Також ОСОБА_2 на надала доказів, що вона сама провадила якийсь ремонті роботи.

Доводи ОСОБА_2, що вона підтримувала належну чистоту та порядок у домоволодінні суд не вважає, належними доказами які б свідчили про істотно збільшення вартості спірного домоволодіння.

Згідно ч.1 ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК Україниякщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Зміст наведених положень закону, вказує на те, що суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при визначені часток подружжя в даному майні враховується вартість майна, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України. Рівність часток подружжя у даному випадку застосовується лише до вартості майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

Таким чином вимоги відповідача ОСОБА_2, про необхідність застосування для врегулювання спірних правовідносин, положень ст. 70 СК України, є неправильними, оскільки вони застосовуються лише до майна, яке набуто сторонами у шлюбі, як наслідок спільних трудових чи грошових затрат, без використання майна, що є особистою приватною власністю одного із подружжя.

Судом достовірно встановлено, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення було проведено за особисті кошти позивача ОСОБА_1, що підтверджується матеріалами справи, свідками і це майно не може бути поділене між сторонами в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, з підстав, передбачених ст. ст. 69-71 СК України.

За таких обставин, оскільки відповідачка відповідно до вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частина домоволодіння набута сторонами за час шлюбу за кошти, які належали подружжю, суд вважає, що її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст.10,11,57-60, 209, 121, 1214, 215 ЦПК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 316, 317. 318, 319, 321, 325, 328, 334 ЦК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 15/25 частин житлового будинку 32 з господарськими спорудами по провулку Дніпропетровському м. Харкова, що була придбана за рахунок особистих коштів від продажу квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю частини майна, набутого за час перебування у шлюбі та визнання частки у спільному сумісному майні подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку в апеляційний суд Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний термін із дня проголошення рішення апеляційної скарги з подачею її копії в апеляційну інстанцію, або у разі ухвалення рішення за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту його отримання.

Суддя - А.М. Гримайло