Справа № 209/4907/14-ц
Провадження № 2/209/1798/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська у складі:

головуючого Гнєзділова В.Є.

при секретарі Бойко Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Дніпровської районної Ради у м. Дніпродзержинську до ОСОБА_1 про визнання незаконним користування житловим приміщенням та виселення та за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської районної Ради у м. Дніпродзержинську, третя особа Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУДМС України у Дніпропетровській області про визнання права на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання незаконним користування житловим приміщенням та виселення, на обґрунтування позовних вимог вказує, що житлове приміщення за адресою: пр.. ПеремогиАДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська, що підтверджується листом департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради від 30 травня 2013 року, про те, що у справах постійного зберігання архівних приватизаційних документів житлових будинків квартира № 232 будинку 29 по пр.. Перемоги приватизованою не значиться. Згідно особового рахунку в жилому приміщенні за вищезазначеною адресою, жилою площею 11,3 кв.м.. квартиронаймачем був ОСОБА_3, який помер 20 квітня 2013 року, та знятий з реєстрації 07 травня 2013 року, інші особи у квартирі зареєстровані не були. Після смерті квартиронаймача у квартирі ніхто не проживав до березня 2014 року. З березня 2014 року у житловому приміщенні без належних на те підстав оселилась невідома особа. Виконавчий комітет районної у місті ради зясував, що в житлове приміщення вселилась ОСОБА_1, без будь яких на те правових підстав. Виконавчий комітет районної у місті ради намагався вирішити питання звільнення самовільно зайнятого приміщення у добровільному порядку, проте станом на 20 червня 2014 року квартира відповідачем не звільнена. Відповідач відмовилася звільнити спірне житло, тому виконавчий комітет районної у місті ради змушений вирішити це питання в судовому порядку. Просить суд визнати ОСОБА_1 такою, що незаконно користується житловим приміщенням квартирою № 232 в будинку № 29 по пр.. перемоги у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Виселити ОСОБА_1 з самоправно зайнятого жилого приміщення квартири № 232 в будинку 29 по пр.. Перемоги у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, без надання іншого жилого приміщення. Судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача за первісним позовом Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті ради в судове засідання зявився, позов підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні своїх позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, первісний позов не визнала в повному обсязі, просить в задоволені позову відмовити, наполягає на задоволені зустрічної позовної заяву в повному обсязі. В судовому засіданні пояснила, що з 2007 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі. Спірна квартира була виділена ОСОБА_3 Дніпровським райвиконкомом м. Дніпродзержинська у 2007 році. На протязі пять з половиною років вони проживаючи однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. На спільні грошові кошти придбали необхідні меблі у спірну квартиру. 20 квітня 2014 року помер ОСОБА_3. похованням якого займалась ОСОБА_1. Після смерті фактичного чоловіка ОСОБА_1 проживає у даній квартирі, вважаючи, що вселена у неї на законних підставах і виконує всі обовязки наймача, які випливають із договору найму жилого приміщення.

Відповідач по справі ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання права на користування житловим приміщенням. На заперечення позовних вимог позивача та на обґрунтування зустрічного позову вказала, що з 2007 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі. Декілька місяців ОСОБА_1 та ОСОБА_3 орендували житло, а в восени 2007 року разом вселилися в однокімнатну квартиру за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області пр.. Перемоги, буд.29-232. Зазначена квартира була виділена ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська від 28 листопада 2007 року № 485. Квартиронаймачем є ОСОБА_3, житлова площа квартири 11,3 кв.м., загальна площа 16,10кв.м. Зареєстрований в квартирі лише ОСОБА_3, а ОСОБА_1 зареєстрована в однокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2, в якій проживає її син та донька з неповнолітнім сином. На той час, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішили проживати однією сімєю у них не було сумнівів, що вони будуть проживати у квартирі, яку йому буде виділено згідно черги на житло. На протязі пяти з половиною років вони проживали однією сімєю вели спільне господарство, мали спільний бюджет. На спільні грошові кошти придбали необхідні меблі у спірну квартиру. У приватного підприємця Безкровної 11 листопада 2011 року ними було придбано шкаф-купе, консоль, комод, стіл журнальний на загальну суму 5190грн. Для сплати вартості меблі 10 листопада 2011 року ОСОБА_1 оформила кредит на придбання зазначених речей ПАТ КБ Приватбанк, ці меблі були доставлені за адресою: АДРЕСА_3. 20 квітня 2013 року помер фактичний чоловік ОСОБА_1, ОСОБА_3, похованням якого займалась саме вона, а також за свої кошти замовила та сплатила памятник останнього. Після смерті свого фактичного чоловіка ОСОБА_1 проживаючи в квартирі в спірній квартирі продовжувала сплачувати плату за квартиру та комунальні послуги. ОСОБА_1 вважає, що вона була вселена квартиронаймачем ОСОБА_3 в квартиру за адресою АДРЕСА_4 на законних підставах і придбала право на користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, як член сієї квартиронаймача, які випливають із договору найму жилого приміщення. Просить суд визнати за ОСОБА_1, право на користування житловим приміщенням у квартирі за адресою м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, пр.. ПеремогиАДРЕСА_5, з подальшою її реєстрацією за адресою пр.. ПеремогиАДРЕСА_5, та оформленням особистого рахунку на квартиру за адресою пр.. ПеремогиАДРЕСА_5, на імя ОСОБА_4

Представник третьої особи, Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в який просить суд розглядати справу за його відсутності; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний не підлягає з наступних підстав.

Судом досліджені докази по справі:

- вислухані пояснення учасників судового розгляду;

- допитані свідки по справі, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

- досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні;

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний підлягає з наступних підстав:

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, ст. 64 ЖК України, передбачає принцип рівності прав і обов'язків наймача житла та членів його сім'ї. Наймач, на ім'я якого видано ордер і з яким укладено договір найму жилого приміщення, не має ніяких переваг перед членами своєї сім'ї. Він є лише представником своєї сім'ї перед наймодавцем.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року

„Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України „ із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 від 10.03.89,N 13 від 25.12.92, N 15 від 25.05.98 вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

Не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 з 2007 року проживали однією сімєю з ОСОБА_3 і орендували декілька місяців житло, а в восени того ж року, разом вселилися в однокімнатну квартиру розташовану за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області пр.. Перемоги, буд.29-232., яка була виділена ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська від 28 листопада 2007 року № 485, тобто зареєстрований в зазначеній квартирі лише ОСОБА_3, як квартиронаймач, а ОСОБА_1 зареєстрована в однокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2, в якій проживає її син та донька з неповнолітнім сином. На протязі пяти з половиною років ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю вели спільне господарство, мали спільний бюджет. На спільні грошові кошти придбали необхідні меблі у спірну квартиру, для сплати вартості яких 10 листопада 2011 року ОСОБА_1 оформила кредит на придбання зазначених речей в ПАТ КБ Приватбанк. 20 квітня 2013 року помер фактичний чоловік ОСОБА_1, ОСОБА_3, а ОСОБА_1 будучи вселена в зазначену квартиру самим квартиронаймачем ОСОБА_3 на законних підставах тобто придбавши право на користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, як член сієї квартиронаймача, після смерті останнього продовжувала проживати у квартирі за адресою пр.. ПеремогиАДРЕСА_6 та сплачувати плату за комунальні послуги.

Тобто, ОСОБА_1, як фактична дружина наймача належала до членів його сімї. Вона постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство. Вселилася в установленому законом порядку за згодою наймача квартири і проживала з ним постійно. Оскільки, ОСОБА_2 вселилися в жиле приміщення, як член сім'ї наймача, то вона набула рівне, як член сім'ї право користування жилим приміщенням, та при цьому при вселенні між ОСОБА_1 та наймачем не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Обов'язковість для сторін положень актів законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, означає, що у такому разі йдеться про імперативні норми, передбачені законодавством. Як відомо, імперативна норма встановлює правила, які не можуть бути змінені сторонами в договорі.

Між тим, особливістю житлових відносин, що виникли між сторонами, є те, що договір найму житлового приміщення в державному і комунальному житловому фонді укладається на основі Типового договору найму жилого приміщення, який затверджений Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивач правомірно набув право користування квартирою, так як набув всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому вимоги підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачем право користування житловими кімнатами, а також зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір найму квартири, визнавши його основним наймачем, відкривши на його ім'я окремий особовий рахунок.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача за зустрічним позовом, з таких мотивів.

Для вирішення питання про задоволення зустрічного позову суду необхідно встановити , чи належала ОСОБА_1 до членів сімї наймача, чи постійно проживала вона з наймачем, чи вела з ним спільне господарство , чи було це приміщення постійним для проживання ОСОБА_1, чи тривало ОСОБА_1 мешкала у спірному приміщенні, чи не обумовлувався угодою між позивачкою та померлим ОСОБА_3 інший порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

Таким чином, ОСОБА_1 належала до членів сімї наймача, постійно проживала з наймачем, вела з ним спільне господарство , спірне приміщення було постійним для проживання ОСОБА_1 в якому остання тривало мешкала, проживання в якому не обумовлувався угодою між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 інший порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пояснення позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1, як встановлені судом обставини , підтверджені наданими останньою суду доказами по справі. Позивач за первісним позовною заявою, докази щодо спростування обставин, на які посилається ОСОБА_1, не надав.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, зясованих обставин справи, які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської районної Ради у м. Дніпродзержинську, третя особа Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУДМС України у Дніпропетровській області про визнання права на користування житловим приміщенням

Встановлені судом факти і обставини справи підтверджуються письмовими доказами по справі:

- копія особистого рахунку /а.с.4 том.1, а.с.6, том2/, згідно якого підтверджується квартиронаймач квартири розташованої за адресою: пр.. Перемоги, буд.29-232;

- копією акту № 200903 від 20 вересня 2013 року, 280502 від 28 травня 2013 року, 130501 від 12травня 2014 року /а.с.6-8, том 1/, згідно яких підтверджується факт смерті квартиронаймача та прожиття не встановленої особи;

- копією довідки Департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради від 30 травня 2013 року/а.с.9, том1/, згідно якої підтверджується відсутність приватизаційних документів на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_7;

- копією рішення Дніпродзержинської міської ради № 595-29/VI від 30.11.2012 року /а.с.10-11, том 1/, згідно якої підтверджується обсяг і межи повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів;

- копія листа від 20.05.2014 року /а.с.12, том 1/, згідно якого підтверджується попередження про добровільне звільнення житлове приміщення мешканців квартири розташованої за адресою: пр.. Перемоги, буд.29-232;

- копія паспорту ОСОБА_1 /а.с.4-5, том 2/, згідно якої підтверджується особа відповідача за первісним позовом;

- копією ордеру на жиле приміщення №142 від 03 грудня 2007 року /а.с.7, том 2/, згідно якого підтверджується право на зайняття жилого приміщення, а саме квартири розташованої за адресою: пр.. Перемоги, буд.29-232;

- копією свідоцтва про смерть /а.с.8, том 2/, згідно якої підтверджується факт смерті ОСОБА_3;

- копією довідки № 92 від 20 квітня 2013 року /а.с.9, том 2/, згідно якої підтверджується причина смерті ОСОБА_3;

- копією рахунку від 21.09.2013 року та товарного чеку 12.03.2014року /10-11, том 2/, згідно яких підтверджується витрати понесені ОСОБА_1 повязані зі смертю ОСОБА_3;

- копією накладної від 11.11.2011 року та рахунку від 11.11.2011 року, заяви /а.с.12-18, том2/, згідно яких підтверджується факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на придбання меблі та доставка її за адресою спірної квартири, а саме: пр.. ПеремогиАДРЕСА_1;

- копією квитанцій /а.с.16-18, том 2/, згідно яких підтверджується факт оплати комунальних послуг за квартиру за адресою: пр.. ПеремогиАДРЕСА_6;

- копією довідки ТОВ Абонент ХХІ та акту про проживання № 290702 від 28.07.2014 року /а.с.19-20, том 2/, згідно якої підтверджується факт проживання дітей та онука ОСОБА_1 у квартирі за місцем її реєстрації.

На підставі ст. 109,116, 64, 65 Житлового Кодексу України, , керуючись ст.8,10, 59,60, 213-215, 218 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Дніпровської районної Ради у м. Дніпродзержинську до ОСОБА_2 про визнання незаконним користування житловим приміщенням та виселення відмовити.

Позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпровської районної Ради у м. Дніпродзержинську, третя особа Дніпровський РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання права на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням у квартирі розташованій АДРЕСА_8 з подальшою її реєстрацією у вказаній квартирі та оформленням особистого рахунку на вказану квартиру на імя ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення .

Суддя Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська В.Є. Гнєзділов