Ухвала іменем україни 10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Мостової Г.І., Попович О.В., Ступак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 листопада 2013 року та на ухвалу апеляційного суду Луганської області від 29 квітня 2014 року, в с т а н о в и л а:У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з указаним позовом. Посилалось на те, що 21 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 168 000 грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 17 травня 2010 року, у розмірі 202 702 грн 76 коп. Оскільки це рішення боржником у добровільному порядку не виконується, заборгованість на час звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 складає 844 971 грн 12 коп., ТОВ «ОТП «Факторинг», як правонаступник кредитора ПАТ «ОТП Банк», просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру та виселити ОСОБА_3 Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 29 квітня 2014 року, позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 травня 2007 року, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на праві власності. Виселено ОСОБА_3 та членів її родини із житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір. У задоволенні решти позову відмовлено. У грудні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині визначення розміру суми вимог та всіх його складових, що підлягають стягненню за рахунок вартості предмета іпотеки. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 29 квітня 2014 року, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено. У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень і передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Касаційна скарга підлягає відхиленню. Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Судом встановлено, що 21 травня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 168 000 грн на строк до 21 травня 2017 року з сплатою відсотків. На забезпечення виконання зобов'язання між банком і ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 укладено договори поруки, за умовами яких ОСОБА_6 є фінансовим поручителем, а ОСОБА_3 та інші особи - майновими поручителями. 21 травня 2007 року між ОСОБА_3 і ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 17 травня 2010 року, у розмірі 202 702 грн 76 коп. Рішення у добровільному порядку боржниками не виконується. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало право вимоги за кредитним договором від 21 травня 2007 року, що укладено з ОСОБА_5 10 червня 2012 року ОСОБА_3 повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, укладеним 21 травня 2007 року з ОСОБА_5 у розмірі 181 714,22 грн та пені 663 256,90 грн. У грудні 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому в тексті позовної заяви вказано про те, що станом на 30 березня 2012 року заборгованість становить 844 971 грн 12 коп. Ухвалюючи рішення про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що заочне рішення про стягнення заборгованості з основного кредитора та фінансового поручителя в добровільному порядку не виконується, отже, кредитор має право на позовні вимоги до майнового поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням нового розміру кредитної заборгованості. Такі висновки судів є правильними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а:Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в інтересах ОСОБА_3, відхилити. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 листопада 2013 року та на ухвалу апеляційного суду Луганської області від 29 квітня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов Г.І. Мостова О.В. Попович О.В. Ступак