Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала

6 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Євтушенко О.І.,

Остапчука Д.О., Попович О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

2 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 листопада

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 9 січня

2010 року в розмірі 5 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 207 грн 26 коп., проценти за користування коштами в розмірі 883 грн 38 коп., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 3 701 грн 68 коп., а всього

11 792 грн 42 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від

19 листопада 2014 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості, якою судові рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року у справі за позовом про стягнення боргу за кредитним договором, якою судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2012 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою у відкритті касаційного провадження відмовлено;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою судове рішення апеляційної інстанції частково скасовано та направлено в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за договором позики за наслідками розгляду заяви про перегляду ухвали суду касаційної інстанції, якою ухвалу суду касаційної інстанції скасовано, справу передано на новий касаційний розгляд.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданої до неї копій судовий рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2012 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із них не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня

2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-

360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, роз'яснено, що судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть бути, зокрема, рішення судової палати у цивільних справах Верховного суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції.

Оскільки постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року прийнята Верховним Судом України не як судом касаційної інстанції, тому на неї не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Що стосується наданих для порівняння ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого

2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року то з них не вбачається, що при розгляді вказаних справ встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, є тотожними у порівнянні зі справою в якій постановлена ухвала про перегляд якої подано заяву, а, відповідно, правовідносини між сторонами, які брали участь у розгляді справ подібні, і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом рішень.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Т.П. Дербенцева О.І. Євтушенко Д.О. Остапчук О.В. Попович