Справа № 304/411/14-ц
Провадження № 4-с/304/30/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шешені М.О.,

при секретарі Готра І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, яку мотивував тим, що 17 січня 2014 року він подав до відділу ДВС Перечинського РУЮ заяву про примусове виконання виконавчого листа, виданого Перечинським районним судом 03 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу у сумі 3349,28 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 229,40 грн. судового збору. Однак, станом на день подачі скарги відділом ДВС Перечинського РУЮ жодної визначеної законом дії не вчинено, постанову про відкриття виконавчого провадження не винесено, що свідчить про її бездіяльність, а тому просив скаргу задовольнити.

11 квітня 2014 року ОСОБА_1 подав суду заяву, згідно якої змінив вимоги скарги та просив визнати незаконною бездіяльність уже начальника та головного державного виконавця в.о. начальника ДВС Перечинського РУЮ з 20 січня 2014 року по 02 лютого 2014 року ОСОБА_3 по виконанню судового рішення та зобовязати їх вчинити визначені чинним законодавством дії. Мотивував такі зміни тим, що в період з 20 січня по 02 лютого 2014 року обовязки начальника відділу ДВС Перечинського РУЮ виконувала саме головний державний виконавець Вогар В.В.

Ухвалою Перечинського районного суду від 07 травня 2014 року змінену скаргу задоволено частково та визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця- в.о.начальника відділу ДВС Перечинського РУЮ в частині невиконання вимог ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов»язано відділ державної виконавчої служби Перечинського РУЮ виконати вимоги, передбачені ч.5 ст. 25, ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», а в решеті скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2014 року дану ухвалу Перечинського районного суду від 07 травня 2014 року скасовано та передано питання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У судове засіданні ОСОБА_1 не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, вимоги викладені у скарзі підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відділ ДВС Перечинського РУЮ у судове засідання свого представника також не забезпечив, однак начальник відділу до початку розгляду скарги через канцелярію суду подала письмову заяву, у якій просить у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2014 року Перечинським районним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист №304/114/13-ц за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по договору №236ТМГ13/08-2010 про перевід боргу та заміну сторони в зобовязанні від 16 серпня 2010 року в сумі 3349 грн. 29 коп. та 1500 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, а також 229 грн. 40 коп. судового збору.

Також встановлено, що стягувач ОСОБА_1 17 січня 2014 року подав до відділу ДВС Перечинського РУЮ заяву про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Крім цього встановлено, що 12 лютого 2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Перечинського РУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 винесено постанову ВП №42043218 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №304/1114/13-ц, виданого 03 січня 2014 року Перечинським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 3349,29 грн. та 1500,00 грн. моральної шкоди, а також 229,40 грн. судового збору.

Разом з цим встановлено, що державним виконавцем Клецко І.О. копія вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена стягувачу ОСОБА_5, що суперечить вимогам ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначений факт також не оспорюється і у письмових заперечення наданих суду начальником відділу ДВС ОСОБА_6

Також встановлено, що ОСОБА_6, яка являється начальником відділу ДВС Перечинського РУЮ Закарпатської області, тільки у період з 20 січня 2014 року по 02 лютого 2014 року включно, перебувала у щорічній відпустці. (а.с. 25).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчими документами за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою є виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті, Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що державним виконавцем Клецко І.О. копія вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження взагалі не була направлена стягувачу ОСОБА_5, а тому суд приходить до висновку, що державним виконавцем Клецко І.О. фактично не дотримані вимоги ч.5 ст.25 та ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення даного виконавчого провадження.

Твердження начальника відділу ДВС ОСОБА_6 про неможливість виконання вимог ч.5ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у ДВС відповідних коштів для цього, суд до уваги не бере виходячи з наступного.

Так, статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

Державна виконавча служба України є державним органом, тому, державний виконавець, працівник державного органу, згідно ст. 19 Конституції України, повинен користуватися своїми повноваженнями, керуючись нормами про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.8 ЦПК України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає «право на суд». Державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не вчиняти дії, спрямовані на стягнення боргу, підтвердженого судовим рішенням (Справа «Жовнер проти України» (Заява № 56848/00), Справа «Бурдов проти Росії» (Скарга № 59498/00).

Також, в своєму рішенні «Кечко проти України» Європейській суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, ураховуючи вищевикладене та беручи до уваги судову практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду та не є перешкодою для вчинення певних дій по виконанню такого рішення, а тому вважає, що подібне не може слугувати виправданням невиконання з боку держави взятих на себе зобовязань.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи.

Відповідно до ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядковується державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ, винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленому цим законом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що начальник відділу ДВС ОСОБА_6 фактично допустила порушення вимог ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не здійснила належний контроль за виконавчими діями державного виконавця Клецко І.О., який у свою чергу допустив порушення ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд вважає, що її таку бездіяльність слід визнати незаконною.

Що стосується вимоги про зобов»язання начальник відділу ДВС та головного державного виконавця-в.о. начальника ДВС Перечинського РУЮ ОСОБА_3 «вчинити вищезазначені чинним законодавством дії», то суд з урахуванням того, що заявником конкретно не зазначено, які саме дії їх слід зобов»язати вчинити, а також того, що згідно із Законом України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець здійснює дії по виконанню судового рішення, а тому суд вважає, що у цій частині скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Тому, керуючись ст.ст.18,20,22,23,25,31,83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Змінену скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_6 в частині невиконання вимог ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

В решті скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_7