Справа № 755/2857/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору найму житла та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, перший заступник прокурора Дніпровського району м. Києва звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, в якому просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.44-47, Том 1): визнати недійсним договір найму житла від 03 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із сім'єю з квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 року неповнолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився проживати зі своєю бабусею ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, де і зареєстрований з 2003 року по сьогоднішній день. Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 496 від 26 квітня 2004 року п. 1.1. ОСОБА_6 була призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_1 У зв'язку з неналежним виконанням опікуном своїх обов'язків, розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 478 від 16 травня 2007 року прийнято рішення про припинення опіки ОСОБА_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 над малолітнім онуком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Цим же розпорядженням опікуном над малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Крім цього, п. 3 розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 478 від 16 травня 2007 року квартира АДРЕСА_1, де зареєстрований малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, взята під особливий контроль з метою збереження житла до повноліття дитини. Після 2007 року неповнолітній ОСОБА_1 проживає з опікуном за адресою: АДРЕСА_2, без реєстрації. Протягом усього часу хлопчик підтримував дружні, родинні стосунки зі своєю бабусею, систематично відвідував її разом з опікуном. Бабуся ОСОБА_6 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування квартири, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 12 травня 1997 року (реєстровий № 3202) та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації на праві приватної власності за № 4029. Встановлено, що 19 червня 2011 року бабуся ОСОБА_6 склала заповіт на ім'я свого малолітнього онука ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 544. 03 січня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали в письмовій формі договір найму житла - квартири АДРЕСА_1, строком на 35 місяців 15 днів з моменту підписання акта приймання-передачі житла, а також Додаток до договору найму № 1 - акт приймання-передачі житла від 03 січня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 померла. Станом на 08 лютого 2013 року за заявою опікуна неповнолітнього ОСОБА_1 відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_6 Так, як у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований неповнолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 і п. 3 розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 478 від 16 травня 2007 року дане житло взято під особливий контроль, обов'язковою умовою укладення будь-якого договору з цим житлом є отримання дозволу органу опіки та піклування. Проведеною перевіркою встановлено, що дозвіл органами опіки та піклування на укладення договору найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в якому зареєстрований малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, не надавався, чим порушено конституційне право дитини-сироти на житло.

Представник позивача Хомюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що в даному випадку договір оренди порушує право дитини на житло, а саме вимоги щодо надання дозволу на укладення договору оренди. Відповідач не пускає дитину до квартири, не надає доступ представника БТІ для складання технічного паспорту, дитина не може користуватися житловим приміщенням, не може оформити спадкові права після смерті бабусі. Представник позивача Дашкевич К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у додаткових поясненнях, просила позов задовольнити. Також, зазначила, що права дитини на користування спірним житлом, передбачені Конституцією України, порушуються. Дитина та її опікун бажають проживати в спірній квартирі, але не можуть це зробити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що договір найму квартири, укладений між ним та ОСОБА_6, не порушує прав дитини. З ОСОБА_6 він познайомився через свого знайомого ОСОБА_11, у якого проживала ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_5. Оскільки квартира, яка належала ОСОБА_6 пустувала, він погодився її орендувати. У період з червня по серпень 2011 року він проводив ремонт у вказаній квартирі, оскільки вона була непридатна для життя, вирішував проблеми щодо підключення світла, яке було відключене за борги. В подальшому, він перевіз свою родину до вказаної квартири. Оскільки його відносини з ОСОБА_6 ніяким чином не були врегульовані, а вона мала звичку вживати спиртні напої, він після консультації з юристом, запропонував їй укласти письмовий договір оренди житла. Ними була погоджена орендна плата за місяць, та враховуючи що договір укладався строком на 35 місяців 15 днів, вирахувана плата за весь час оренди, та вся сума орендної плати була передана ОСОБА_6 до підписання договору оренди. До оформлення договору найму він не бачив документів про право власності на квартиру, не знав, хто зареєстрований в квартирі. Про наявність онука йому було відомо, проте ОСОБА_6 казала, що онук не приїздить до неї, вона його давно не бачила, допомоги від нього не отримує. Пояснив, що ОСОБА_1 не приходив взагалі до спірної квартири. Жодного разу йому ніхто не пропонував розірвати договір та виселитись. Пояснив, що він ніколи не чинив перешкоди в допущенні до квартири дитини, представників БТІ, комунальних структур.

Представник відповідача - ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що смерть наймодавця не припиняє дію договору оренди житла. На момент укладання оспорюваного договору права неповнолітнього порушені не були, ОСОБА_6, яка була єдиним власником житла, не була опікуном неповнолітнього, а тому отримувати згоду на укладання договору оренди житла не мала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що неповнолітній ОСОБА_1 проживає з нею у її квартирі за адресою: АДРЕСА_2, з травня 2007 року, але провідував свою бабусю - ОСОБА_6 кожні 5-6 місяців. Восени 2011 року вона приходила до квартири ОСОБА_6 та спілкувалася з дружиною відповідача, але ні тоді, ні в 2012 році їй ніхто не повідомляв про укладання договору оренди житла. Вона взагалі ставить під сумнів підписи ОСОБА_6 на договорі оренди житла та в розписці про отримання грошових коштів, оскільки оригіналів цих документів ніхто не бачив. Після ж смерті бабусі неповнолітній не може оформити право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідач з 2012 року не пускає її та неповнолітнього ОСОБА_1 до квартири, як і не допускає представників БТІ, для складання довідки характеристики, послуги яких вона оплачує. В березні 2013 року вона просила відповідача пустити до квартири представників БТІ 07 березня 2013 року, але він сказав, щоб вони приходили 08 березня 2013 року. Також, зазначила, що одного разу вона та дві двоюрідні бабусі ОСОБА_1 намагалися увійти до квартири, але відповідач їх також не пустив, говорячи, щоб спочатку оформили спадщину. Крім них, він також не пускає до квартири службу у справах дітей, представників ЖРЕО.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Карасалович А.Г. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_1 перебуває на первинному обліку до 18 років. Про наявність договору оренди орган опіки та піклування дізналися вже під час судового розгляду даної справи. Пояснила, що для укладення даного договору необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування. Для отримання відповідного дозволу орендодавець мав звернутися до них разом з орендарем, після чого дане питання вирішується на засіданні опікунської ради.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до договору дарування квартири від 12 травня 1997 року, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_6, ОСОБА_14 подарувала належну їй на праві власності, а ОСОБА_6 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13, 14, Том 1).

Згідно довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6 (а.с.14, Том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_1, батьками якого записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.18, Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17, Том 1).

Відповідно до довідки форми 3а, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408 28 грудня 2011 року № 2153, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 з 18 липня 2000 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09 вересня 2003 року (а.с.19, Том 1).

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

03 січня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір найму житла, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передає ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 для проживання у ній, на строк 35 місяців 15 днів з моменту підписання акту приймання-передачі житла (а.с.9-11, Том 1).

Статтею 810 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до п.п. 1.4., 1.6., 1.7. Розділу 1 договору майну житла, за згодою сторін орендна плата за орендне користування квартирою, що орендується (плата за користування житлом), за цим договором становить 3800,00 гривень, за місяць та перегляду не підлягає. Наймач здійснює сплату орендної плати одноразовим платежем за весь строк найму зазначений у п. 1.3. цього договору в розмірі 134900,00 гривень. Підписуючи даний договір наймодавець підтверджує факт отримання коштів в сумі 134900,00 гривень в повному розмірі.

Як встановлено судом, умови договору в частині передачі квартири та сплати орендної плати були виконані сторонами в повному обсязі. Так, відповідно до розписки, наданої ОСОБА_6, остання отримала у ОСОБА_2 134900,00 гривень в рахунок орендної плати (а.с.48, Том 1).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.20, Том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, за час свого життя ОСОБА_6 склала заповіт від 09 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі № 544, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, Том 1).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що під час укладення договору найму квартири від 03 січня 2012 року, були порушені права неповнолітнього ОСОБА_1 в частині отримання дозволу органу опіки та піклування щодо укладення договору, при цьому, сторона позивача посилається на вимоги ст. ст. 71, 215, 224 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 71 Цивільного кодексу України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: відмовитися від майнових прав підопічного; видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; укладати договори щодо іншого цінного майна.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Як встановлено судом, на момент укладення договору найму спірної квартири, 03 січня 2012 року, власник квартири ОСОБА_6, яка виступала наймодавцем, відповідно до Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації «Про припинення та призначення опіки над малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2» від 16 травня 2007 року №478 (а.с.21, Том 1), була звільнення від обов`язків опікуна над малолітнім онуком ОСОБА_1 Опікуном над малолітнім ОСОБА_1 була призначена ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Цим же Розпорядженням доручено керівнику комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, згідно ст. 71 Житлового кодексу України взяти під особливий контроль квартиру АДРЕСА_1, де зареєстрований малолітній ОСОБА_1, з метою збереження житла до повноліття дитини.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення

нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника.

Аналіз вищевказаних положень Цивільного кодексу України та Житлового кодексу Української РСР свідчить про те, що лише на опікуна покладається обов`язок отримати дозвіл органу опіки та піклування при укладанні правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; при укладенні договорів щодо іншого цінного майна.

В той же час, як наведено вище, ОСОБА_6 на момент укладання договору найму житла, 03 січня 2012 року, не була опікуном над малолітнім ОСОБА_1, у зв`язку з чим, на останню не розповсюджуються норми ст. 71 Цивільного кодексу України, в частині обов`язкового отримання дозволу органу опіки та піклування, та відповідно, укладений правочин не може бути визнаний недійсним з підстав визначених ту ст.ст. 215, 224 Цивільного кодексу України.

Крім того, положення ст. 71 Житлового кодексу Української РСР закріплюють право малолітньої дитини на збереження за нею житла, у разі відсутності у жилому приміщенні понад шість місяців, у зв`язку з її проживанням у опікуна. За вказаних обставин, малолітня дитина не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом внаслідок відсутності понад встановлені строки.

За вимог ч. 3 ст. 810 Цивільного кодексу України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 814 Цивільного кодексу України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Судом встановлено, що 02 червня 2012 року ОСОБА_3 від імені малолітнього ОСОБА_1 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме квартири АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент укладання договору найму житла від 03 січня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, сторонами вказаного договору не було порушено вимог ст. 71 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим такий договір не може бути визнаний судом недійсним з підстав визначених ст. 215, 224 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач посилається також, як на підставу для визнання недійсним договору найму житла від 03 січня 2012 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, на те, що спірна квартира АДРЕСА_1, Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 16 травня 2007 року №478 була поставлена під особливий контроль. В той же час, позивачем не звернуто увагу, що такий особливий контроль, відповідно до вказаного Розпорядження, регламентується положеннями ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, яка не передбачає обов`язку власника житла, який не є опікунам малолітнього, отримувати дозвіл органу опіки та піклування на укладання договору найму (оренди) житла. При цьому положення вказаної статті передбачають можливість передання такого майна в оренду на час проживання малолітнього у опікуна чи до його повноліття.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дійсно статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

В той же час, скасовуючи рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 липня 2014 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2, вказав на те, що вирішуючи спір та посилаючись на те, що укладеним договором найму житла між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, порушені права неповнолітньої дитини, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції, у порушення положень ст.ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України, не звернули уваги на вказані норми матеріального права (ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 319, ч. 1 ст. 383, ст.1218 ЦК України, ст. 158 ЖК України, ч. 2 ст. 12 ЗУ«Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»), у своїх рішеннях не зазначили, яке саме неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів неповнолітньої дитини допущено під час вчинення договору найму житла, не врахували, що договорі найму житла не пов`язаний з переходом права власності на квартиру до наймача, а також неповнолітній, з урахуванням наявності оспорюваного договору найму житла, не позбавлений права користуватися вказаною квартирою.

Відповідно до ч.4 ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В той же час, в судовому засіданні стороною позивача, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, не наведено суду, а судом не встановлено тих неприпустимих зменшень або обмежень прав та інтересів дитини, малолітнього ОСОБА_1, які виникли, або могли виникнути, у зв`язку з укладанням договору найму житла 03 січня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Неповнолітній ОСОБА_1 проживав та проживає, з 2007 року, разом з опікуном за адресою її місця проживання: АДРЕСА_2. З часу призначення ОСОБА_3 опікунам над малолітнім ОСОБА_1 та на момент укладання оспорюваного договору найму житла, остання не виявляла бажання проживати за адресою спірної квартири, в якій зареєстроване місце проживання малолітнього. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечувала той факт, що їй було відомо про приживання відповідача, як наймача (квартиранта), в спірній квартирі з 2011 року, при цьому будь-яких заперечень остання як опікун малолітнього не висловлювала.

Крім того, ні до матеріалів позовної заяви, ні в судовому засіданні стороною позивача, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, не надано суду доказів, які б свідчили про протиправну поведінку відповідача, здійснення дій всупереч обумовлених в договорі найму житла прав та обов`язків наймача, чинення будь-яких перешкод малолітньому ОСОБА_1 або його опікуну, іншим заінтересованим особам, органам опіки та піклування, прокуратури, КМ БТІ, у доступі до спірної квартири, з метою обстеження квартири, складання документів, необхідних для оформлення спадкових прав неповнолітнього та інше.

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1, як особа, що зареєстрована у спірній квартирі, не позбавлений права користування даним житловим приміщенням. Крім того, в судовому засіданні стороною відповідача заперечувався факт чинення перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_1 або іншим особам, а стороною позивача не надано суду жодних відомостей, що укладення договору найму спірної квартири неприпустимо зменшує або обмежує право ОСОБА_1 користуватися квартирою, як станом на день укладання такого договору, так і в подальшому, в тому числі станом на день розгляду справи. Крім того, як вбачається з умов договору найму квартири від 03 січня 2012 року, строк дії останнього спливає 18 грудня 2014 року.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності правових підстав для визнання договору найму житла від 03 січня 2012 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, недійсним, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із сім'єю з квартири АДРЕСА_1, які безпосередньо пов`язані із чинністю договору найму житла.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості користуватися спірною квартирою, стороною позивача не доведено факт зменшення або обмеження прав неповнолітньої дитини у користуванні спірною квартирою, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору найму житла та виселення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 71 ЖК УРСР, ст. ст. 71, 215, 224, 317, 810, 814, 1218 Цивільного кодексу України, 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В позові першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору найму житла та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: