Справа № 462/9342/13 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4002/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретар - Олексів О.А.

з участю представника позивача - Воловецької О.Б.

представника відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна, шляхом звернення стягнення на таке , -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 квітня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 в користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 462 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 323 415 грн. 56 коп., у межах вартості успадкованого майна, що є предметом іпотеки - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,4 кв.м., шляхом звернення стягнення на успадковане майно.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник відповідача - ОСОБА_3

Мотивує апеляційну скаргу тим, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального права, ухвалене шляхом вибіркової оцінки обставин справи, що порушує принцип змагальності сторін у судовому процесі.

Позивач, будучи повідомлений нотаріальною конторою про смерть спадкодавця, звернувся до суду з вимогами до спадкоємців поза межами встановленого законодавством строку, про що наголошувалось в судовому засіданні відповідачами. Однак, судом першої інстанції таке проігноровано.

Посилання у рішенні суду на те, що вимогу до спадкоємців ПАТ « КБ «Надра» пред»явило нотаріусу Другої державної нотаріальної контори голослівне і не підтверджене наявними в матеріалах справи доказами.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству « Комерційний Банк «Надра» у задоволенні позову про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 323 415 грн. 56 коп. у межах вартості успадкованого майна. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення представника позивача Воловецької О.Б. проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення такої з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України, за приписами частини 3, відповідно до якої звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст. 1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» є правонаступником усіх прав та обов»язків Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», що підтверджується витягом зі статуту та копією свідоцтва про державну реєстрацію від 04.02.2011 р. (а.с.19, 20).

21.03.2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 096/02/2008-Ф, згідно якого банк надав, а позичальник отримав кредит (грошові кошти) в сумі 32 576,00 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири строком до 22.03.2021 року із сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,59% річних (а.с. 7-10).

Кредитор умови договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 32 576,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків 21.03.2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. та зареєстровано у реєстрі за №949 (а.с.11-14).

Також 21.03.2008 року між Банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії спадкової справи №706/2011 вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_7 за законом є його доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які 15.11.2011 року звернулися у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частки спадкового майна.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 096/02/2008-Ф від 21.03.2008 року позичальник своїх зобов'язань за договором не виконав, і його заборгованість станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на день смерті, становила 40 462, 35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 323 415, 56 грн., і така складається із: заборгованості по кредиту 31 422, 67 доларів США, прострочені платежі по кредиту 6 792, 68 доларів США, заборгованість по процентах 7 108, 97 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотках 1 930, 71 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався приписами ч.4 ст. 25 ЦК України, відповідно до якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. А згідно із ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов'язки як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України.

З урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Однак при цьому, суд першої інстанції у рішенні посилається на те, що вимогу до спадкоємців ПАТ «КБ «Надра» пред'явило Другій Львівській державній нотаріальній конторі нотаріусу, хоча докази такого в матеріалах справи відсутні. В той же час з матеріалів справи вбачається, що Друга Львівська державна нотаріальна контора листом від 12 березня 2012 року за №496/02-14 повідомила Філію ПАТ КБ «Надра» Львівське Регіональне Управління про те, що відповідно до п.4,15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, 12 березня 2012 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки, посвідченого 21.03.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. Даний лист був отриманий філією ПАТ КБ «Надра» Львівське РУ 16 березня 2012 року, про що свідчить штамп, і чого не заперечив представник банку в судовому засіданні (а.с.16).

Зважаючи на те, що позивач до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до спадкоємців ОСОБА_7 звернувся 04.12.2013 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з цих підстав позовні вимоги підлягають до задоволення.

Однак, колегія суддів, не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, за приписами частин 1-4 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно пунктів 32, 36 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Отже, правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про звернення позивача до суду в межах передбаченого законом строку правильний, а доводи апеляційної скарги у цій частині є неспроможними.

В той же час, статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, даною нормою презюмується порядок задоволення вимог кредитора до спадкоємців.

Окрім того, пунктом 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем скеровувалось на адресу Другої Львівської державної нотаріальної контори претензії до спадкоємців позичальника.

В силу вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегія суддів сприяла всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснивши сторонам обов»язок надати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень. Сторони в судовому засіданні апеляційної інстанції не заявляли будь-яких клопотань щодо вчинення процесуальних дій з метою забезпечення доказів.

Виходячи з системного аналізу вище перелічених норм матеріального права та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, довідавшись про смерть боржника не виконав вимоги ст. 1282 ЦК України, зокрема, щодо пред»явлення вимоги до спадкоємців про сплату боргу (в межах суми порушеного боржником зобов»язання на день смерті) одноразовим платежем, досягнення між кредитором та спадкоємцями будь-якої іншої домовленості щодо задоволення вимог кредитора, задоволення вимог кредитора в межах вартості спадкового майна, а відтак і визначення вартості такого на час розгляду справи в суді, що позбавило суд можливості вірно вирішити питання щодо можливості задоволення вимог кредитора кожним із спадкоємців окремо і лише в його частці у спадщині.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення також повністю проігноровані вимоги ст.1282 ЦК України та роз»яснення пунктів 32, 36 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

А відтак, неправильними і такими, що суперечать нормам матеріального права є висновки суду про те, що оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, прийнявши спадщину після смерті позичальника ОСОБА_7 є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором не виконали, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені, що призвело до неправильної оцінки встановлених судом фактичних обставин і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин, та неправильно застосував норми матеріального права. Відповідно до ст. 309 ЦПК України це є безумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «Надра» підлягають стягненню в користь ОСОБА_4 1617 грн. 08 коп. (одна тисяча шістсот сімнадцять грн. 08 коп.) судового збору, сплачених останньою при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. п. 1, 2, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»» в користь ОСОБА_4 1617 грн. 08 коп. ( одна тисяча шістсот сімнадцять гривень вісім копійок) судового збору, сплачених останньою при подачі апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.