РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/1916/14-ц

Провадження № 2/414/759/2014

05 грудня 2014 року

Кремінський районний суд в Луганській області у складі

головуючого судді Акулова Є.М

при секретарі Дегтяренко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою площа Красна 5

в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу квартири у житловому будинку садибного типу дійсним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду посилаючись на те, що він за попереднім договором передав відповідачеві, як спадкоємцеві за заповітом, обумовлену суму грошей за продане останнім домоволодіння з побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці за адресою квартира АДРЕСА_1, проте останній ухиляється від виконання взятого на себе забов»язання- належним чином, нотаріально, переоформити нерухомість і просить визнати правочин купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проте його визнання позову судом не прийняте, позаяк протирічать законові, про що постановлено ухвалу суду.

Вислухавши сторони, вивчивши справу, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частина 2 ст 220 ЦК України передбачає право суду визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до приписів ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, системний аналіз наведених норм, приводить до висновку, що правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Аналогічну правову позицію про те, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки, висловлено у постанові Верховного Суду України від 18.04.2011 року головуючий Шицький І.Б.

Судом встановлено, згідно попереднього договору між сторонами від 24.02.2014 року відповідач, яка діяла на підставі довіреності від імені своєї матері ОСОБА_1 зголосилася продати, а позивач купити спірне нерухоме майно. Договір нотаріально не посвідчений(ас6-8).

ОСОБА_1 померла згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ас19), заповідала все своє майно доньці ОСОБА_3 - відповідачеві в справі. Заповіт не скасовано та не змінено (ас17-18).

Відповідач Свідоцтво про право власності за заповітом після смерті матері не отримала.

Власником спадкового майна, яке є предметом спору є померла ОСОБА_1, що підтверджено відповідним свідоцтвом про право власності ( ас9-16).

Таким чином, договір, на який посилаються сторони і який просять визнати дійсним, є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Визнання ж його судом дійсним та визнання на його підставі права власності за позивачем протирічать наведеним законодавчим нормам, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі і слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ч1ст210,ч2ст220,ст640,ст657 ЦК Украины ст.10,60-61,ч3ст209,212-215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити за необґрунтованістю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу квартири у житловому будинку садибного типу дійсним та визнання права власності

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.М. Акулов