Провадження № 2/234/5174/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

при секретарі Науменко А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторони в первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 23 червня 1998 року та повернення сторони в первісний стан.

Позов мотивований тим, що 23 червня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно умов якого позивач передала у власність відповідачу належну їй на праві особистої власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2, а останній зобов'язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її щоденним триразовим харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором довічного утримання. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Тому позивач просить винести рішення, яким розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 червня 1998 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_4 Другої краматорської державної нотаріальної контори та повернути сторони в первісний стан.

Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву до суду з проханням справу слухати у її відсутність та просила позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву до суду з проханням справу слухати у її відсутність та позов визнає в повному обсязі.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з приписами п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України до договору, що був укладений сторонами до 01 січня 2004 року мають застосовуватися правила Глави 57 ЦК України щодо підстав, порядку і наслідків розірвання договору довічного утримання.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 745ЦК України договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Судом встановлено, що згідно довідки БТІ право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано у КП «БТІ» 28.04.1997 року за позивачкою ОСОБА_1 на підставі договору міни (а.с. 6)

ОСОБА_1 23 червня 1998 року уклала зі ОСОБА_2 договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2095 (а.с. 5).

За умовами договору довічного утримання позивач ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві особистої власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (п. 1 договору).

Натомість ОСОБА_5 за вказаним договором зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, та зберегти у її безкоштовному користування цією квартирою. (п. 5 договору).

Сторони також визначили вартість матеріального забезпечення позивача у розмірі 50 грн. на місяць (п. 6 договору).

Пунктом 7 Договору передбачено, що договір може бути розірвано по згоді сторін, у випадках його невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Згідно довідки КП «СЕЗ» позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12)

Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст.ст. 610,614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди.

При цьому не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст.755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача.

Позивач у позові обґрунтовує, що підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання Відповідачем взятих на себе обов'язків, які передбачені договором довічного утримання.

Відповідач ОСОБА_2 не спростувала доводів позивача про невиконання нею умов договору довічного утримання, а надала до суду заяву про визнання позовних вимог позивача, чим підтвердила факт невиконання нею умов договору довічного утримання.

Отже, встановлене свідчить про невиконання умов договору довічного утримання та наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 755 ЦК України для його розірвання.

За ст. 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення.

Згідно приписів ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у власність позивача. Договір довічного утримання має бути розірваний та сторони повернуті у первинний стан з визнанням за позивачкою права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212-217 ЦПК України, ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання про розірвання договору довічного утримання та повернення у власність нерухомого майна задовольнити.

Договір довічного утримання, укладений 23 червня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2095 розірвати.

Повернути квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення Краматорського міського суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд.

Суддя

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті й надруковане в єдиному екземплярі.

Суддя