Справа № 570/560/13-ц
Номер провадження 2/570/761/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

при секретарі Іллюк С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування приміщеннями квартири, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Данилюк - ОСОБА_3 про визнання особи такою, якій не належить право користування жилим приміщенням (про незаконне вселення) та про виселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом Данилюк ОСОБА_3 звернулася в Рівненський районний суд з позовом до ОСОБА_2 та просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №43 в будинку №32 по вулиці Молодіжінй в смт.Квасиілв Рівненського району Рівненської області.

В обґрунтування позову вказує, що 30.12.2012 року помер її чоловік ОСОБА_4, з яким вони разом проживали у спірній квартирі, що належить до житлового фонду МОУ. Після його смерті їй стало відомо, що за квартиру внесла плату дочка покійного чоловіка відповідач ОСОБА_2, яка реально ніколи не жила за цією адресою, а проживає м.Івано-Франківськ. Вважає, що реєстрація відповідача в квартирі є фіктивною, про що вказують докази, а саме: переписка, кореспонденція, звернення до суду, отримання соціальної допомоги та оформлення документів, навчання, що здійснюється відповідачем за відмінним місцем її реєстрації, а саме в м.Івано-Франківськ, куди вона вибула на постійне місце проживання до свого діда ОСОБА_5 разом з матірю. В той час як позивач з 2009 року постійно проживає за вказаною адресою смт.Квасилів, вела з наймачем спільне господарство.

В обґрунтування зустрічного позову позивач ОСОБА_2 вказує, що зі змісту первісного позову їй стало відомо про реєстрацію у спірній квартирі відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3, на вселення якої вона згоди не давала. Крім того, з часу отримання квартири батьками та вселення, вона постійно проживає і зареєстрована у ній. Проживання у спірній квартирі відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 порушує її право на користування квартирою, а також перешкоджає реалізації її права на приватизацію квартири. Виселятися в добровільному порядку відповідач не бажає.

В суді позивач та її представник за первісним позов свій позов підтримали, в задоволенні зустрічного просять відмовити, оскільки на вказані правовідносини не поширюється ст.65 ЖК України, а саме щодо не набуття права користування житлом у звязку з наявністю приватизованого раніше житла позивачем. Вважають доведеним факт вибуття відповідача на постійне місце проживання в м.Івано-Франківськ до її діда ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, що вказано у позові її матері ОСОБА_7 до ОСОБА_4Е про стягнення аліментів в березні 2009 року. Наголошують на наявності іншого житла у відповідача, у якому вона має право користування та фактично проживає увесь час. Пояснюють про наміри при житті ОСОБА_4 зняти з реєстрації свою дочку в смт.Квасилів Рівненського району.

В суді представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 просить в його задоволенні відмовити, оскільки позивач ОСОБА_6 ОСОБА_3 не набула права користування спірним житлом, а тому не має права на звернення до суду за захистом порушеного права. Підтримала зустрічний позов та вказує, що відповідача ОСОБА_1 зберігає за собою право користування приватизованим житлом в м.Рівне, а тому в силу ст..65 ЦК України не набула такого права на квартиру державного житлового фонду. Крім того, наголошує про відсутність згоди опікуна позивача ОСОБА_2 на вселення відповідача.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та показання свідків, суд вважає, що в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів слід відмовити.

Судом встановлено, спірна квартира за адресою: Рівненська обл.. Рівненський р-н., АДРЕСА_2 належить до житлового фонду Міністерства Оборони України, що підтверджено довідкою №10 від 05.02.2013 р. (а.с.15), та сторонами не оспорюється.

12.12.2005 року ОСОБА_4 як основному квартиронаймачу на підставі рішення виконкому Квасилівської селищної ради від 19.12.2005 року №258 видано ордер на право зайняття вказаного жилого приміщення, сімя якого складалася з дружини ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_2 (06.12.1994 р.н.), що сторонами не оспорюється.

В суді сторони пояснили, що шлюб ОСОБА_4 з ОСОБА_7 за рішенням суду розірвано в 2009 році, що сторонами не оспорюється. Після чого ОСОБА_7 була знята з реєстраційного обліку 03.04.2009 року за вказаною адресою в смт.Квасилів та знову зареєстрована з цією ж адресою після смерті наймача 27.03.2013р. Проживає та працює в м.Івано-Франківськ.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с.39), навчається в Прикарпатському навчальному університеті імені ОСОБА_9 на денній формі навчання (а.с.52), зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.06.2011 року ОСОБА_4Е вступив у новий шлюб з позивачем за первісним позовом (серія 1-ГЮ №067006, а.с.92), яка на підставі його згоди як наймача житла, зареєстрована за спірною адресою з 08.10.2011 року та проживає до цього часу.

30.12.2012 р. ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серія І-ГЮ №13378113).

Звернення позивача за первісним позовом ОСОБА_10 до суду з позовом про визнання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_3 не підлягає до задоволення, оскільки виходячи з положень ст.107 ЖК України на ствердження вибуття члена сім'ї наймача суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, переадресовка кореспонденції, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт), однак під час зясування обставин у спорі за первісним позовом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 змінила своє місце проживання з смт.Квасилів на м.Івано-Франківськ, у звязку із навчанням як в шкільному так і у вищому навчальному закладі, що на час розгляду справи в суді, свідчить про її тимчасове вибуття із спірного житла.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказує про порушення відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 її прав як члена сім»ї наймача та посилається на ст.65 ЖК України, де наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що угоди про користування жилими приміщенням укладено не було, про що сторони не заперечили.

На думку суду, посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо неправомірності вселення та реєстрації відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 у спірному житлі в смт.Квасилів у звязку з відсутністю згоди усіх членів сімї наймача, зокрема і опікуна на той час неповнолітньої ОСОБА_2 її матері ОСОБА_7 - не заслуговує на увагу, оскільки рішення відповідного органу про призначення опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 її матері до суду не подано, а її батько ОСОБА_4 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 дав згоду на вселення своєї дружини ОСОБА_1

Крім того, статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, в порядку ст..ст.60,61 ЦК України. Належних та допустимих доказів щодо статусу матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - в якості опікуна до суду не подано.

Отже, ОСОБА_4 як наймач вказаного житла надав згоду 06.10.2011 р. на реєстрацію своєї дружини Данилюк ОСОБА_3, будучи на той час законним представником своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, та не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яка була знята з реєстрації місця проживання в смт.Квасилів 03.04.2009 р., та проживала в м.Івано-Франківськ.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що за змістом ст. 65 ЖК за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_11 згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1999 року, виданого управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, має на праві приватної спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_4, яка приватизована нею згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке ніким не оспорюється.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На думку суду, обґрунтування зустрічного позову позивачем щодо незаконних вселення та реєстрації, виселення, оскільки відповідач ОСОБА_1 не набула права користування спірним житлом, виходячи з вимог ст..65 ЖК України не заслуговує на увагу, оскільки вказана квартира належить до Державного житлового фонду, який як власник-наймодавець має порушувати вказане питання щодо набуття нею права користування цим спірним приміщенням, а не ОСОБА_2, що є членом сім»ї наймача, який помер.

Крім того, слід зауважити, що виходячи з положень передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності судового процесу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 належних та допустимих доказів щодо звернення до відповідних органів чи здійснення нею будь-яких дій по приватизації спірної квартири та у звязку з цим порушенням відповідачем ОСОБА_1 її прав, до суду не подала.

Крім того, обгрунтовуючи свої позовні вимоги про виселення, жодних підстав з посиланнями на норми ЖК України позивач за зустрічним позовом не вказала, тоді як ч.4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тому, зустрічний позов до задоволення не підлягає.

На підставі ст.65, ст.107 ЖК України, керуючись ст..ст.3,10,11,88,213,214,218,223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (квартирою) №43 в буд.№32 по вул. Молодіжній в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнаня незаконним вселення та реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_5; скасування реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_6; виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_7 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гнатущенко Ю.В.