Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Фещенко Є.В., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд: позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, 27 травня 2006 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 за актовим записом №756. Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, він зловживав спиртними напоями, ніколи офіційно ніде не працював, а коли їй стало відомо про те, що він вживає наркотики, вона пішла від нього, а пізніше подала позов до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 09 лютого 2010 року, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №107. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_1.

З 01 серпня 2008 року вона проживає у своїх батьків, будь-якого дискомфорту від цього дитина не відчула, так як і до цього, вона батька майже не бачила та не відчувала його існування. З цього часу дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ні після її уходу від нього, ні після розірвання шлюбу, допомоги на утримання їхньої доньки не надавав, не мав бажання з нею навіть спілкуватися, не кажучи вже про те, щоб приймати участь уїї вихованні. Харчування дитини, придбання одягу та ліків відбувалась за її рахунок.Сталося так, що вагітність та поява дитини була бажаною лише для неї. Відповідач дитини не хотів, у зв'язку із чим, з дня її народження не проявляв ніякої батьківської турботи по відношенню до неї, не приймав ніякої участі у її вихованні, не цікавився її здоров'ям. Після того, як вона пішла від відповідача та після розірвання шлюбу вона не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, але відповідач навіть не намагався її побачити, не спілкувався з нею, не приймав ніякої участі у її вихованні.Починаючи з серпня 2008 року відповідач з періодичністю приблизно один раз на три місяці приходив за місцем її проживання у нетверезому стані для того, аби поспілкуватись з нею. Метою кожного відвідування було вчинити чергову сварку обов'язково із застосуванням нецензурної лайки та погроз на її адресу та адресу її батьків, що майже кожного разу відбувалось у присутності дитини у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача доводилось неодноразово викликати співробітників міліції.

Так як відповідач не хотів народження цієї дитини, він жодного разу (навіть по телефону) не поцікавився досягненнями дитини або її дитячими проблемами, станом її здоров'я, жодного разу не виразив свого бажання просто побачити дочку, або поспілкуватись із нею. Така поведінка батька призвела до того, що дочка ніколи не цікавилась батьком, не бажала його бачити, а постійна лайка, образи на адресу матері, застосування фізичної сили та погрози побоями по відношенню до дочки, привели до того, що вона стала його боятися. Причини, які призвели до того, що дитина стала панічно боїться свого батька та не бажання з ним спілкуватися за останній рік були наступні:

Так, 27 серпня 2013 року коли вона разом зі своєю донькою ОСОБА_3 та своїм знайомим ОСОБА_5 мала намір сісти у свій автомобіль, який був припаркований на вул. Бучми, 1. у м. Києві, до них підбіг відповідач та, у присутності дочки, почав нецензурно лаятись в її бік, плювати та застосовувати по відношенню до неї фізичну силу. Дитина дуже перелякалась від побаченого та почала плакати. З метою захистити дитину від нападника, вона сіла у автомобіль та замкнула двері. Після цього відповідач почав смикати за ручки дверей автомобіля, та, побачивши, що йому не вдається вдертися до нього, вийняв із сумки ніж та наніс удар у заднє ліве колесо та порізав його. І все це на очах у переляканої дитини! Після того, як вона викликала міліцію, відповідач зник у невідомому напрямку. На підставі її заяви Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013968 від 25 серпня 2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

19 січня 2014 року пізно ввечері, коли дитина вже спала, відповідач, перебуваючи у нетверезому стані, намагався із застосуванням фізичної сили проникнути до її квартири. Розбудив та перелякав дочку, голосно кричав та нецензурно лаявся у присутності дитини, яка плакала навзрид, погрожував вбивством, при тому, що її у той час дома не було. ЇЇ батьки, які доглядали дитину, для того, аби захиститись від неправомірних дій нападника, вимушені були викликати міліцію.

15 лютого 2014 року відповідач перестрів її біля її машини, накинувся на неї з нецензурною лайкою, погрозами розправи та вбивством та застосував по відношенню до неї газовий балончик у зв'язку із чим було викликано швидку медичну допомогу, яка поставила діагноз: опік очей 1-2 ступеню.

01 березня 2014 року відповідач у телефонній розмові з нею виявив бажання погуляти з дитиною. Вона вивела йому дочку, але в дійсності наміру спілкуватись з нею він не мав. Як тільки вони з дочкою вийшли, відповідач не поспілкувавшись із дитиною, почав її ображати, сказав, що він за нею весь час слідкує та буде слідкувати у подальшому, показав новий газовий балончик, який з його слів кращий за попередній, та погрожував застосувати його по відношенню до неї. І знову все це відбувалось у присутності та на очах у дитини. Розуміючи, що погрози з боку відповідача по застосуванню газового балончика мають реальний характер, та що у разі його застосування може постраждати дочка, яка завжди разом з нею, вона вимушена була звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів.

07 березня 2014 року відповідач своїм автомобілем заблокував виїзд її автомобіля, влаштував нецензурну лайку у присутності дитини біля її під'їзду, чим її дуже перелякав. Вона знову була змушена викликати співробітників міліції.

28 квітня 2014 року, коли вона відводила дитину до школи, відповідач в черговий раз перестрів її та у присутності дитини погрожував фізичною розправою. З метою документування нецензурної лайки та погроз, а саме вбивства і її і дитини, вона знімала це на мобільний телефон. Відповідач, розуміючи, що він здійснює правопорушення, вихватив у неї мобільний телефон «Айфон-5» та розбив його. Дитина була злякана та збентежена, плакала. Шкільна вчителька повідомила, що в цей день дитина на прості питання відповідала розгублено, невірно, що не схоже на ОСОБА_3. Вказане свідчить про те, що побачене нею, негативно вплинуло на психологічний стан дитини. Дана справа знаходиться у провадженні Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Кожного разу, коли відповідач перестрічає їх, він проти волі дитини хапає її, при цьому дитина кричить і плаче, кличе на допомогу (є відповідний відеозапис), відповідач кричить на дочку, називає її "байстрючкою", погрожує, що він буде застосовувати фізичну силу до дитини (виламає лозину та відлупцює). Відповідач постійно нецензурно лається в присутності дитини, нецензурно ображає її у її присутності, після чого дитина задає питання, що означають ці слова. Відповідач протягом тривалого часу погрожував їй вбивством, вбивством себе та дитини і ці погрози вона сприймає як реальні.

Як вбачається з викладеного відповідач негативно впливає на виховання та психологічний стан дитини, жодного разу не мав намір зустрітися саме з дочкою, всі його зустрічі мають один і ту саме мету - залякати дитину, влаштувати скандал у її присутності із застосуванням ненормативної лексики та залякати розправою не тільки з нею але і з дитиною.

У лютому 2014 року вона повідомила відповідача про свій намір позбавити його батьківських прав, після чого останній відкрив рахунок у банку, на який почав перераховувати на нього гроші у розмірі 1 000 грн. щомісячно.

Згідно до листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28 травня 2014 року, за вих. №48/6154 вх., надісланого у відповідь на адвокатський запит, в ході перевірки було встановлено, що відповідач характеризується за місцем свого проживання з негативної сторони, що пов'язано з неодноразовим порушенням громадського порядку та спокою громадян, водив підозрілі шумні компанії до своєї квартири за місцем проживання, влаштовував сімейні сварки, зловживав спиртними напоями, вів антигромадський спосіб життя. Також було встановлено, що до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві неодноразово надходили скарги та повідомлення щодо протиправних дій з його боку, а також складався адміністративний протокол заст. 173 КУпАП.

З метою захисту прав дитини, вона звернулась з відповідними заявами до служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, яка направила її разом із дитиною до Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для проведення психолого-діагностичної роботи, яка була проведена у період з березня по травень 2014 року. Згідно до інформації про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження №42/б/н, рівень розвитку пізнавальної сфери ОСОБА_3 на високому рівні як для її віку, концентрація та стійкість уваги - високі. Мислительні процеси на високому рівні та відповідають віковим нормам. Мислення самостійне. Психічні процеси - короткочасна пам'ять стійка, згідно вікових норм, довготривала пам'ять на високому рівні. Роль вважливої чоловічої постаті у розвитку і особистісному становленні дитини виконує дідусь. Про фото, де був батько дівчинки, ОСОБА_3 розказала стисло, неохоче із зовнішніми ознаками тривоги та стурбованості. Зі спілкування з дитиною було з'ясовано, що з ситуацією розлучення батьків дівчинка впоралась і на особистісне ставлення ситуація не впливає, тобто дитина на даний момент ситуацію своєї сім'ї сприймає адекватно.

Згідно до пояснень дитини, які вона 17 травня 2014 року надавала о/у ВКМСД Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, капітану міліції Манільчуку Ю.А.: «Стосовно мого батька можу пояснити, що він проживає окремо від нас. З того часу батько поводить себе неадекватно, коли приходить, то постійно кричить, говорить різні погані слова, погрожує мені та мамі. Одного разу, коли ми з мамою сиділи в автомобілі, тато підійшов з ножем та порізав шини. Коли тата приходить до нашого будинку, то не пускає до під'їзду, навіть коли приходить до школи, в якій я навчаюсь, то також кричить скандалить у присутності вчителів та завуча. Мій батько у моїй присутності говорить різні погані слова, постійно залякує мене, кричить на мене. Навіть одного разу батько прийшов до нашої квартири вночі та почав стукати у двері, через що розбудив мене та дуже налякав. Мені дуже неприємно коли батько приходить до мене, я не бажаю щоб він приходив до мене, я його дуже боюсь, мені дуже не подобається те, що робить мій батько та як себе поводить».

У відповідності до характеристики учениці 1-В класу спеціалізованої школи 1 ступеня №327 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 19.05.2014 року, за вих. №53, навчанням, вихованням та розвитком ОСОБА_3 займається її мама, яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу, до школи приводить ОСОБА_3 мама, а забирає бабуся по маминій лінії, ОСОБА_8 Майже кожної п'ятниці дівчинку забирає дідусьі по татовій лінії, ОСОБА_9. Коли її приходить забирати тато, ОСОБА_2, ОСОБА_3 починає дуже бентежитися, плакати, висловлює татові небажання з ним іти.

У відповідності до відповіді на адвокатський запит, комунальне некомерційне і підприємство «Центр первинної медико-Санітарної допомоги №2 Дніпровського району м. Києва» від 19 травня 2014 року, №406/1, ОСОБА_3 знаходиться під наглядом дитячого педіатра з народження. З лютого 2010 року по теперішній час дитина відвідує медичний заклад виключно у супроводі матері та бабусі з боку матері.

У відповідності до характеристики школи-дитячого садка «Березняки» від 22 траня 2014 року, вих. №125, ОСОБА_3 відвідувала ШДС «Березняки» з вересня 2010 року по серпень 2013 року. Мама, ОСОБА_1, приймала активну участь у вихованні доньки, завжди цікавилась її успіхами, була у батьківському комітеті. До садка вранці дитину приводила мама, забирала частіше бабуся, ОСОБА_8 Батько ОСОБА_3, ОСОБА_2, за час відвідування ШДС «Березняки» приходив дуже рідко, не завжди його поведінка була адекватною. Дитина під час та після зустрічей з батьком нервувала, була роздратована, замкнута. Факти, стосовно перешкоджанню батькові бачитись із дитиною, їм не відомі.

Після спілкування відповідача зі співробітниками служби у справах дітей, у червні 2014 року він, імітуючи інтерес до дитини, написав заяву, якою просив встановити йому час для спілкування з дитиною. Будь-яких дій щодо реалізації заявлених ним вимог, відповідач не здійснив.

Дніпровське районне управління МВС України на адвокатський запит надало копію протоколу допиту ОСОБА_3 слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ТУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Царук С.В. від 27 червня 2014 року, проведеного під час досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005967 від 17 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Згідно до протоколу допиту дитина закінчила перший клас. Знаходиться на літніх канікулах. Після закінчення уроків зі школи забирає мама або бабуся. Час від часу до школи приходив батько, який намагався з нею зустрітися. Під час кожної зустрічі тато поводив себе дуже погано, адже він дуже розлючений, говорив постійно нецензурною лексикою. Після кожної зустрічі вона почувала себе погано. ОСОБА_3 пояснила, що особисто в її адресу тато постійно погрожував, що буде її бити, якщо вона з ним не піде, та що забере її від мами. Після кожної зустрічі вона почувала себе погано, плакала, так як їй дійсно було страшно, так як вона хоче бути з мамою, бабусею та дідусем, які її люблять та дбають про неї, купують речі, гарно до неї відносяться. Дитина пояснила, що не хоче бути з батьком, так як останній дуже погано до неї відноситься, не купує абсолютно нічого, лише свариться та кричить на неї. Що під час того, коли вона ще відвідувала дитячий садок, батько забрав її до себе додому, де він на неї кричав, вживав спиртні напої та постійно її ображав. Дитина розповіла слідчому про випадок, коли батько у її присутності ображав маму та силоміць, проти волі дитини, намагався її забрати від мами, при цьому зробив дитині дуже боляче, коли батько не пускав дитину разом із матір'ю до школи, із-за чого вони не змогли вчасно попасти до школи. ОСОБА_3 розповіла слідчому, що одразу, коли вона бачить тата, тікає від нього та намагається сховатись та просила позбавити її зустрічей із батьком, бо вона його боїться.

У зв'язку із неправомірними діями відповідача, за погодженням із начальником Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та прокурором Дніпровського району м. Києва, йому, як особі, яка вчинила насильство в сім'ї, було винесено захисний припис від 08 липня 2014 року та здійснено офіційне попередження про неприпустимість учинення насильства в сім'ї.

Згідно до інформації про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження (уточнені данні) №15/97 від 11 липня 2014 року Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, з ОСОБА_3 проводилася психолого-діагностична робота з березня 2014 року, з метою вивчення емоційного стану дівчинки на момент обстеження. Для більш детального з'ясування ситуації, на зустріч з дівчинкою було запрошено батька - ОСОБА_2 Рівень розвитку пізнавальної сфери ОСОБА_3 на високому рівні як для її віку, концентрація та стійкість уваги - високі. Мислительні процеси на високому рівні та відповідають віковим нормам. Мислення самостійне. Психічні процеси - короткочасна пам'ять стійка, згідно вікових норм, довготривала пам'ять на високому рівні.

Зустріч з батьком - ОСОБА_2, була призначена на 01 липня 2014 року. Дівчинка з мамою на зустріч приїхали трохи раніше й чекали на ОСОБА_2, знаходячись в кабінеті. ОСОБА_3 з мамою малювали й грались. Дівчинка поводилась досить спокійно, але з наближенням часу, коли мав з'явитись батько, все більше виглядала напруженою - менше почала говорити, перестала посміхатись, прислухалась до кроків за кабінетом і з наближенням кроків до кабінету спеціаліста, підбігала до мами й сідала їй на коліна, а обличчя ховала. Коли увійшов ОСОБА_2, ОСОБА_3 почала голосно кричати, підбігла до мами, сіла їй на коліна, відвернула обличчя, сховала лице. Дівчинка кричала, поки ОСОБА_2 не сів навпроти неї й поки дівчинку не заспокоїли. Далі - будь-яка спроба наближення ОСОБА_2 до дитини супроводжувалось голосним криком і навіть вереском дитини. Залишитись в кабінеті тільки з батьком та спеціалістом, щоб вийшла мама - дівчинка категорично відмовилась. Коли ОСОБА_2 спробував наблизитись до дівчинки ще раз - вона зіскочила зі свого місця й спробувала вибігти з кабінету. Дитина відмовлялась повернутись на своє місце, поки ОСОБА_2 не сів. На будь-які спроби ОСОБА_2 заговорити з дитиною - ОСОБА_3 відверталась, мотала головою - ніби не погоджувалась, промовляла: «я нікуди не хочу йти з тобою». Коли ОСОБА_2 заговорив про подарунки, що він приніс дитині - дівчинка почала знов мотати головою - на знак незгоди приймати їх й казати: «не хочу, нічого не треба!» ОСОБА_2 не намагався налагодити контакт з дитиною (вербально, або діями), лише повторював що дівчинку налаштували проти нього, після 15 хвилин перебування в кабінеті зі спеціалістом й сім'єю, ОСОБА_2 пішов, погрожуючи використанням балончика (!!!). Після того, як він пішов, дівчинка проговорювала, що боїться виходити з кабінету. Дана феноменологія може бути наслідком різкого поводження батька, відносно дитини. Також дана поведінка дівчинки може бути наслідком того, що ОСОБА_3 бачила (з її розповідей під час гри та бесіди зі спеціалістом) різке й агресивне ставлення ОСОБА_2 до мами дівчинки, тобто багато конфліктних ситуацій, де ОСОБА_2 поводив себе різко по відношенню до ОСОБА_1 й інших оточуючих близьких для дитини людей, а також до неї самої.

Зі спілкування з дитиною було з'ясовано, що з ситуацією розлучення батьків ОСОБА_3 впоралась, але ситуація, в якій перебуває сім'я дитини через конфлікт з ОСОБА_2, може в подальшому мати негативний вплив на особистісний розвиток дівчинки. Не дивлячись на наявність захисного припису та офіційного попередження про неприпустимість учинення насильства в сім'ї, відповідач продовжує тероризувати мене та дочку. Так 07 серпня 2014 року він перестрів їх на вулиці та до сліз перелякав дочку, яка плакала, кричала та звала на допомогу. Відповідна заява зареєстрована у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 13 серпня 2014 року за вих. №5634/41/2/103 (протокол засідання Комісії №15 від 06.08.2014 року), орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та участі у її вихованні і утриманні. Починаючи з серпня 2008 року відповідач жодного разу не поцікавився своєю дочкою. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів, натомість боїться його. Враховуючи той факт, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що відсутні будь-які родинні відносини у батька з дочкою, що виразилось у небажанні дочки бачити батька та панічного страху перед ним, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, 02 жовтня 2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою, яка ухвалою суду від 02 жовтня 2014 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач ОСОБА_2, просить суд: зобов'язати відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати його участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі спілкування з донкою щосуботи кожного місяця з 10-ї години до 13-ї години без присутності матері ОСОБА_1

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з гр. ОСОБА_1 він перебував в зареєстрованому шлюбі, який був укладений 27 травня 2006 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 09 лютого 2010 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. Останнім часом відносини між нини погіршилися. Причиною цьому послужило те, що вони мають різні погляди на життя, на даний час їхні сімейні стосунки не мають ніякого відношення до дитини, оскільки він батько і хоче піклуватися про доньку. На протязі останнього часу вони не могли прийти до єдиної думки при вирішенні сімейних проблем. На даний час, ОСОБА_1 стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Він не в змозі займатися в повному обсязі та брати участь у вихованні доньки. На його прохання щодо вирішення даного питання мирним шляхом, ОСОБА_1 відмовляє йому не пояснюючи причин, після кожної їхньої зустрічі провокуючи його на конфлікт, остання звертається з письмовими заявами до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, які не відповідають дійсності, намагаючись порушити відносно нього кримінальне провадження, в результаті чого подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав.

Він кожного місяця добровільно сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Те що в нього на сьогоднішній день з ОСОБА_1 виникло непорозуміння та виникають сварки не є підставою на його думку для того, щоб позбавляти його батьківських прав відносно дитини. Він батьківські обов'язки регламентовані ст.ст. 150-155 СК України по відношенню до доньки ОСОБА_3 виконує, дитиною він цікавиться, батьківського піклування проявляє, матеріально забезпечує, про фізичний і духовний розвиток дитини дбає. Що стосується того, що ОСОБА_1 вказує на те, що він зловживає наркотичні засоби та спиртні напої, то хоче зазначити, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, будь-які докази з боку позивача за первісним позовом з цього приводу відсутні та факти викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та не знайшли свого підтвердження. Що стосується події від 24 серпня 2013 року, в результаті якої він начебто порізав колеса на автомобілі позивачки, то в матеріалах цивільної справи є постанова про закриття кримінального провадження від 03 вересня 2013 року якою кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Також в матеріалах цивільної справи є висновок Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві по заяві гр. ОСОБА_1 від 22 листопада 2013 року, в даному висновку зазначено, що ОСОБА_2 чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною, це відбувається тривалий час, таким чином на його думку є доведеним те, що станом на 22 листопада 2013 року йому чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Додатково пояснила, що ще рік назад, вона намагалася вчиняти дії щодо спілкування дитини з батьком, заохочувала її. Однак, на даний час, стан дитини є критичним, вона залякана, боїться їхати до школи, брати слухавку телефону, оскільки не бажає спілкуватися та бачитися з відповідачем. Нічого позитивного від батька дитина не чула, жодного вірша, пісні, вони не вчили, жодної казки він їй не читав. За останній рік дитина ставала свідком неадекватної поведінки відповідача, в присутності дитини він заблоковував проїзд до школи, малював на вікнах машини чоловічий статевий орган, сварився нецензурною лайкою, в присутності дитини порізав колесо автомобіля ножем, розбив її (ОСОБА_1) мобільний телефон, бризкав з газового балончика їй (ОСОБА_1) в обличчя. Також, відповідач неодноразово погрожував їй (ОСОБА_1), що вб`є себе та дитину. З відповідачем вони проживають окремо з серпня 2008 року, з того часу, відповідач жодного разу не поцікавився життям дитини, її здоров`ям, успіхами, не утримував дитину, не надавав матеріальної допомоги. Його більше цікавило її (ОСОБА_1) життя, чи є у неї інший чоловік. Вона ж з серпня 2008 року по 2013 рік ніколи не чинила перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, навіть заохочувала останню, та не настроювала дитину проти відповідача. З лютого 2014 року, коли вона повідомила відповідача, що починає процес позбавлення його батьківських прав, він почав перераховувати на розрахунковий рахунок, який вона відкрила на його прохання, грошові кошти для дитини по 1000 гривень. Така неадекватна поведінка відповідача є психологічним насильством над дитиною, у зв`язку з чим вона просить позбавити відповідача батьківських прав. Також, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 посилаючись на те, що дитина не тільки не бажає з ним спілкуватися, але й боїться його, при кожному згадуванні про відповідача, дитина зковується, а при зустрічах починає ховатися та кричати. За вказаних обставин вона не може примусити дитину спілкуватися з відповідачем.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.116-117).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у зустрічному позові. Додатково пояснив, що після кризи в державі у 2008 році, він з труднощами заробляв грошові кошти та позивачка забравши дитину переїхала проживати до своїх батьків. Незважаючи на це, він постійно приймав участь у вихованні дитини, забирав її з садочку, інколи і відводив в садочок, був на всіх святах. До серпня 2013 року не виникало жодних конфліктів. Однак, в подальшому позивачка почала зустрічатися з іншим чоловіком, який змушує його доньку називати його батьком, усім розповідає, що він (ОСОБА_2.) погана людина і його позбавлять батьківських прав. Сама ж позивачка в присутності дитини називає його (ОСОБА_2.) алкоголіком та наркоманом. Всі конфлікти провокує сама позивачка, не дозволяє ні забирати, ні заводити дитину у школу, в яку до речі, влаштував дитину він, і передати дитині квітку чи подарунки. Він придбав для дитини три роки назад мобільний телефон, щоб спілкувати з нею, однак позивачка не дозволяє дитині йому телефонувати. Останній раз він гуляв зі своєю донькою в лютому 2014 року і дитина його не боялася. Однак, в подальшому, дитина стала як зомбована. У січні - лютому 2014 року, на його вимогу, позивачка відкрила рахунок в банку, на який він перераховує гроші для дитини. До цього він надавав особисто позивачці грошові кошти в сумі по 500, 2000 гривень. Щодо всіх фактів, нібито, погроз позивачці, з його боку, категорично заперечує. Мобільний телефон позивачки він дійсно розбив, однак вчинив це коли позивачка заблокувалася з дитиною в автомобілі, почала на нього кричати, ображати його, при цьому махала телефоном перед його обличчям.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_14, ОСОБА_15, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримали, просили суд зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_16 додатково пояснив, що первісний позов ґрунтується на підставах нібито жорстокого поводження відповідача з дитиною. При цьому, позивачем не надано жодного доказу яки й би підтверджував даний факт. У разі наявності фізичного жорстокого поводження, повинен був бути медичний висновок та відповідний вирок суду, який би доводив винуватість відповідача. У разі наявності будь-якого морального жорстокого поводження, з дитиною слід було б працювати у психолога або іншого фахівця. Позивачем же надано лише висновок психолога, який надавався у зв`язку зі зверненням позивача до опікунської ради з заявою про надання висновку, щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Між позивачем та відповідачем існує конфліктна ситуація у зв`язку з тим, що позивач перешкоджає відповідачу зустрічатися зі своєю дитиною. Однак ця конфліктна ситуація не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, яку він дуже любить та ніколи не вчиняв проти неї протиправної поведінки.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - Ісаєва І.М., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, просила позов задовольнити. Зазначила, що на початку лютого 2014 року до неї особисто звернулася ОСОБА_1 з повідомлення про переслідування її та дитини з боку батька ОСОБА_2, у зв`язку з чим їй було порекомендовано звернутися до психолога. Після проведених консультацій з психологом, надходження відомостей з міліції та винесення захисного припису, тричі на засіданні комісії з питань захисту дітей розглядалось питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач до 2014 року не звертався до опікунської ради з будь-якими заявами. У 2014 року, після першого засідання комісії, відповідач звертався з заявою про проведення обстеження умов проживання. Висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, підтримує.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - Кушнір С.Б., в судовому засіданні пояснив, що позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2, звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою щодо встановлення часу спілкування з дитиною в той час, коли Органом опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації розглядалось питання щодо наявності підстав для позбавлення його батьківських прав та в період дії захисного припису винесеного Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві. За вказаних обставин, ОСОБА_2 було відмовлено у розгляді заяви. В подальшому, ОСОБА_2 не звертався до Служби з будь-якими заявами. Також зазначив, що за його заявою дійсно проводилось обстеження житлових умов його проживання, за результатами якого встановлено, що для дитини в квартирі створено усі належні умови проживання.

Прокурор прокуратури Дніпровського району м. Києва Хомюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 просила відмовити.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_2 знає з 7 років. Коли ОСОБА_2 одружився, то проживав разом з дружиною, в подальшому у них народилася донька. За час їх спільного проживання вона ніколи не чула скандалів, сварок. Сам ОСОБА_2 після народження доньки змінився в кращий бік, став домашнім, вона ніколи не чула щоб він піднімав голос на доньку, а тим паче бив її. Коли ОСОБА_1 пішла від нього з донькою, він був дуже пригнічений. Приблизно два, півтора роки назад, вона бачила як ОСОБА_2 гуляв зі своєю донькою, вони навіть приходили разом до неї на роботу. Дівчинка любляче відносилась до батька. В подальшому, зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_1, не дає йому бачитись з дитиною, від чого у нього бувають депресії.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що працює в магазині поруч з будинком в якому проживає ОСОБА_2 та знає останнього приблизно 4 роки. Він часто приходив в магазин, де вона працювала. Нічого поганого про ОСОБА_2 сказати не може, вважає його гарною людиною та батьком. Приблизно 2 роки назад, у 2012 році, перед першим вересням, ОСОБА_2 умовляв її декілька тижнів заплести коси доньці. Коли вона погодилась та заплітала дівчинці коси, він п`ять годин розважав доньку, запросив друзів, щоб дитині не було сумно. Дівчинка тоді дуже позитивно ставилась до батька. Більше з дівчинкою вона не спілкувалась, але бачила їх разом приблизно 10-15 разів. Останній рік ОСОБА_2 скаржився їй, що мати дівчинки не дозволяє їм бачитись, і у зв`язку з цим він дуже переживав. Також, вона бачила, що ОСОБА_2 працює в таксі, однак чи надає він матеріальну допомогу своїй доньці їй не відомо.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що працює психологом соціальної служби Дніпровського району м. Києва, має стаж психолога з 2006 року, є членом спілки психотерапевтів України. 21 березня 2014 року до неї звернулася ОСОБА_1 з приводу того, що її колишній чоловік наполегливо хоче зустрічатися з донькою ОСОБА_3, та вона повинна була обстежити психологічний стан дитини. Вона працювала з дитиною та матір`ю, також була зустріч з батьком, після чого нею було складено висновок. Також, вона була присутня при допиті дівчинки в міліції, надавала свої пояснення на засідання Органу опіки. З дівчинкою вона працювала на протязі двох місяців та мала не менше 8 зустрічей. Дівчинка контактна, спокійно спілкується, позитивно виконувала завдання, висловлювала підтримку матері, неохоче розповідала про батька чи взагалі відмовлялася про нього говорити при цьому стиснювалась. Коли на зустріч прийшов батько, дівчинка одразу сіла мамі на руки, та при спробах батька наблизитись починала кричати. Коли батько уходив, то висловив нібито на її (ОСОБА_22) погрозу у застосуванні газового балончику. На зустрічі дитина фотографії батька не приносила, називала його «этот». Дівчинка розповідала, що батько вчинив сварку з мамою та чоловіком мами, біля машини, коли мама відвозила її до школи, казав «нехорошие слова». Також, дівчинка зазначала, що по відношенню до мами батько відносився не гарно, а вона боїться, що він її забере, викраде, від мами. Дівчинка також відзначала, що батько інколи приносив подарунки, однак вона виросла і цим не грається. Вважає, що дівчинка при їх бесідах була щирою.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що працює психологом МВЦ «Розрада», має стаж роботи психологом 4 роки 3 місяці. Вона працювала з дитиною та мамою і проводила оцінку дитячо-батьківських відносин. Батько дівчинки на зустріч не прийшов. З дитиною вона мала три зустріч по 1 годині. На зустрічах дитина нічого про батька не розповідала, зазначила лише, що він злий. Коли вона намагалася розпитати про батька, відносини між мамою та татом, дитина замикалась та напружувалась, у зв`язку з чим робота в цьому напрямку не проводилась.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, думку прокурора, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 . та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 27 травня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року, шлюб, укладений 27 травня 2006 року та зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києві за актовим записом № 765 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 було присвоєно прізвище - ОСОБА_1 (а.с.12).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання кандидатів в опікуни, складеного майстрами технічної дільниці № 1, 2, 3 ЖРЕО № 407 ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 та затвердженого начальником ЖРЕО № 407, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_28, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7. Для виховання дитини створені всі необхідні умови: у дитини є своє ліжко, робоче місце (стіл, комп'ютер) для навчання. Санітарно-гігієнічні умови знаходяться у відмінному санітарно-технічному стані (мебльована, з ремонтом) (а.с.54).

Згідно характеристики ОСОБА_3, виданої Школою-дитячим садком «Березняки» від 22 травня 2014 року № 125, ОСОБА_3 відвідувала ШДС «Березняки» з вересня 2010 року по серпень 2013 року. Дівчинка врівноважена, доброзичлива, комунікабельна, легко вступає в контакт з однолітками. На кінець 2012-2013 навчального року ОСОБА_3 на високому рівні оволоділа знаннями з різних розділів Програми навчання та виховання дошкільників 6-го року життя. Відвідуючи групу у ШДС, дівчинка сумлінно виконувала необхідні трудові доручення, мала добре сформовані культурно-гігієнічні навички. Завжди слухала пояснення педагогів, дотримувалась вказівок, мала високий рівень самоконтролю і самооцінки. У дитини добре розвинута пам'ять, знає багато віршів, казок, фантазує, може придумувати цікаві історії. З однолітками завжди знаходила спільну мову, була лідером у групі. Мама, ОСОБА_1, приймала активну участь у вихованні доньки, завжди цікавилась її успіхами, була в батьківському комітеті. До садка вранці дитину приводила мати, а забирала, частіше, бабуся ОСОБА_8 Батько ОСОБА_3, ОСОБА_2, за час відвідування ШДС «Березняки» приходив дуже рідко, не завжди поведінка його була адекватною. Дитина під час та після зустрічей з батьком нервувала, була роздратована, замкнута. Факти, стосовно перешкоджанню батькові бачитись з дитиною, їм не відомі (а.с.43).

Згідно характеристики учениці 1-В класу ОСОБА_3 від 19 травня 2014 року № 53, виданої спеціалізованою школою І ступеня № 327 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, за час навчання ОСОБА_3 виявила себе здібною ученицею. Засвоїла навчальний матеріал на достатньо високому рівні, старанно та відповідально ставиться до навчання. На уроках активна, організована в навчальній діяльності. Навчанням, вихованням та розвитком ОСОБА_3 займається її мама, ОСОБА_1, яка відвідує всі батьківські збори, бере активну участь у житті класу. До школи приводить ОСОБА_3 мама, ОСОБА_1, а забирає бабуся по маминій лінії ОСОБА_8 Маже кожної п'ятниці дівчинку забирає зі школи дідусь по татовій лінії, ОСОБА_9 Коли її приходить забирати тато, ОСОБА_2, ОСОБА_3 починає дуже бентежитися, плакати, висловлює татові небажання з ним йти (а.с.41).

Відповідно до листа № 406/1 від 19 травня 2014 року, ОСОБА_3 знаходиться під наглядом дільничного педіатра з народження. З лютого 2010 року по теперішній час дитина відвідувала медичний заклад виключно в супроводі матері та бабусі з боку матері (а.с.42).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач з серпня 2008 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі щодо утримання своєї дитини.

В той же час, позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач не приймав участі в утриманні своєї дитини. Позивач не зверталася до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів, додаткових витрат на дитину, або з будь-якими письмовими чи усними претензіями до відповідача щодо нездійснення останнім дій з утримання дитини. Крім того, у період часу до 2013 року, відповідач мав можливість спілкування з дитиною, відводив та забирав її з дошкільного навчального закладу, проводив з дитиною час у вихідні дні, купував дитині подарунки, тобто приймав участь у її вихованні. З лютого 2014 року відповідач здійснює перерахування грошових коштів на рахунок, відкритий позивачем, з метою надання матеріального утримання своїй дитині. Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні позивач.

Також, обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач ОСОБА_1 посилається, як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, на те, що відповідач постійно влаштовує скандали, провокує конфлікти та погрожує позивачу та дитині.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із відповідними заявами щодо дій відповідача ОСОБА_2

17 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про те, що їй словесно погрожує фізичною розправою колишній чоловік гр. ОСОБА_2

Відповідно до висновку Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві по заяві гр. ОСОБА_1 від 22 листопада 2013 року, опитаний ОСОБА_2 пояснив, що дійсно у нього з колишньою дружиною гр. ОСОБА_1 виникають лайки, так-як вона не дає йому дочку на тривалий час, однак факт погроз фізичною розправою заперечив (а.с.18).

В подальшому, 28 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про те, що 28 квітня 2014 року колишній чоловік гр. ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, та розбив мобільний телефон «Айфон-5». Вартість мобільного телефону «Айфон-5» становить 9799 гривень 00 копійок, без урахування НДС.

Відповідно до висновку по результатам перевірки по заяві гр. ОСОБА_1 від 04 травня 2014 року, в ході виконання даного матеріалу було опитано гр. ОСОБА_2, 1980 року народження, який пояснив, що даний мобільний телефон дійсно розбив, так як перебував в дуже пригніченому стані, через те, що його на відео знімала колишня дружина гр. ОСОБА_1, але також гр. ОСОБА_2, повідомив, що матеріальний збиток гр. ОСОБА_1, поверне в повному обсязі (а.с.23).

Згідно листа-відповіді № 48/6154 від 28 травня 2014 року Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в ході перевірки було опитано сусідів, які повідомили, що за місцем проживання гр. ОСОБА_2 можуть характеризувати з негативної сторони. Вищевказаний громадянин неодноразово порушував громадський порядок та спокій громадян, водив підозрілі шумні компанії до своєї квартири за місцем проживання, влаштовував сімейні сварки відносно членів своєї сім'ї, зловживав спиртними напоями, вів антигромадський спосіб життя. Додатково було встановлено, що на гр. ОСОБА_2 до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві неодноразово надходили скарги та повідомлення щодо протиправних дій з його боку, а також складався адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП (а.с.44).

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року, ОСОБА_2 в період часу з 24 серпня 2013 року по 22 липня 2014 року не належним чином виконував батьківські обов'язки, які виразились в тому, що він грубо поводив себе з малолітньою донькою ОСОБА_3, 2007 року народження, що призвело до психічних розладів останньої. На підставі вказаних фактів, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 гривні (а.с.70).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 28 квітня 2014 року о 08 годині 15 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Серафімовича, 9-А вчинив дрібне хуліганство відносно колишньої дружини ОСОБА_1(а.с.106).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 24 серпня 2014 року о 17 годині 00 хвилин знаходячись за адресою: м. Київ, Бучми, 1, вчинив пошкодження автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1, а саме проколов колесо, що належить ОСОБА_1, чим вчинив дрібне хуліганство (а.с.107).

Крім того, однією з підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, стороною позивача за первісним позовом заявлено жорстоке поводження з дитиною.

Так, як вбачається з Інформації про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження. Уточнені дані № 15/98, наданого Дніпровським районним в м. Києві Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 11 липня 2014 року № 42, зустріч з батьком - ОСОБА_2, була призначена на 01 липня 2014 року. Дівчинка з мамою на зустріч приїхали трохи раніше й чекали на ОСОБА_2, знаходячись в кабінеті. ОСОБА_3 з мамою малювали й грались. Дівчинка поводилась досить спокійно, але з наближенням часу, коли мав з'явитись батько, все більше виглядала напруженою - менше почала говорити, перестала посміхатись, прислухалась до кроків за кабінетом і з наближенням кроків до кабінету спеціаліста, підбігала до мами й сідала їй на коліна, а обличчя ховала. Коли увійшов ОСОБА_2, ОСОБА_3 почала голосно кричати, підбігла до мами, сіла їй на коліна, відвернула обличчя, сховала лице. Дівчинка кричала, поки ОСОБА_2 не сів навпроти неї й поки дівчинку не заспокоїли. Далі - будь-яка спроба наближення ОСОБА_2 до дитини супроводжувалось голосним криком і навіть вереском дитини. Залишитись в кабінеті тільки з батьком та спеціалістом, щоб вийшла мама - дівчинка категорично відмовилась. Коли ОСОБА_2 спробував наблизитись до дівчинки ще раз - вона зіскочила зі свого місця й спробувала вибігти з кабінету. Дитина відмовлялась повернутись на своє місце, поки ОСОБА_2 не сів. На будь-які спроби ОСОБА_2 заговорити з дитиною - ОСОБА_3 відверталась, мотала головою - ніби не погоджувалась, промовляла: «я нікуди не хочу йти з тобою». Коли ОСОБА_2 заговорив про подарунки, що він приніс дитині - дівчинка почала знов мотати головою - на знак незгоди приймати їх й казати: «не хочу, нічого не треба!» ОСОБА_2 не намагався налагодити контакт з дитиною (вербально, або діями), лише повторював що дівчинку налаштували проти нього, після 15 хвилин перебування в кабінеті зі спеціалістом й сім'єю, ОСОБА_2 пішов, погрожуючи використанням балончика (!!!). Після того, як він пішов, дівчинка проговорювала, що боїться виходити з кабінету. Дана феноменологія може бути наслідком різкого поводження батька, відносно дитини. Також дана поведінка дівчинки може бути наслідком того, що ОСОБА_3 бачила (з її розповідей під час гри та бесіди зі спеціалістом) різке й агресивне ставлення ОСОБА_2 до мами дівчинки, тобто багато конфліктних ситуацій, де ОСОБА_2 поводив себе різко по відношенню до ОСОБА_1 й інших оточуючих близьких для дитини людей, а також до неї самої. Зі спілкування з дитиною було з'ясовано, що з ситуацією розлучення батьків ОСОБА_3 впоралась, але ситуація, в якій перебуває сім'я дитини через конфлікт з ОСОБА_2, може в подальшому мати негативний вплив на особистісний розвиток дівчинки.

Згідно до протоколу допиту ОСОБА_3 від 27 червня 2014 року, дитина закінчила перший клас. Знаходиться на літніх канікулах. Після закінчення уроків зі школи забирає мама або бабуся. Час від часу до школи приходив батько, який намагався з нею зустрітися. Під час кожної зустрічі тато поводив себе дуже погано, адже він дуже розлючений, говорив постійно нецензурною лексикою. Після кожної зустрічі вона почувала себе погано. ОСОБА_3 пояснила, що особисто в її адресу тато постійно погрожуває, що буде її бити, якщо вона з ним не піде, та що забере її від мами. Після кожної зустрічі вона почувала себе погано, плакала, так як їй дійсно було страшно, так як вона хоче бути з мамою, бабусею та дідусем, які її люблять та дбають про неї, купують речі, гарно до неї відносяться. Дитина пояснила, що не хоче бути з батьком, так як останній дуже погано до неї відноситься, не купує абсолютно нічого, лише свариться та кричить на неї. Що під час того, коли вона ще відвідувала дитячий садок, батько забрав її до себе додому, де він на неї кричав, вживав спиртні напої та постійно її ображав. Дитина розповіла слідчому про випадок, коли батько у її присутності ображав маму та силоміць, проти волі дитини, намагався її забрати від мами, при цьому зробив дитині дуже боляче, коли батько не пускав дитину разом із матір'ю до школи, із-за чого вони не змогли вчасно попасти до школи. ОСОБА_3 розповіла слідчому, що одразу, коли вона бачить тата, тікає від нього та намагається сховатись та просила позбавити її зустрічей із батьком, бо вона його боїться (а.с.47-48).

Згідно до пояснень дитини, які вона 17 травня 2014 року надавала о/у ВКМСД Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, капітану міліції Манільчуку Ю.А.: «Стосовно мого батька можу пояснити, що він проживає окремо від нас. З того часу батько поводить себе неадекватно, коли приходить, то постійно кричить, говорить різні погані слова, погрожує мені та мамі. Одного разу, коли ми з мамою сиділи в автомобілі, тато підійшов з ножем та порізав шини. Коли тата приходить до нашого будинку, то не пускає до під'їзду, навіть коли приходить до школи, в якій я навчаюсь, то також кричить скандалить у присутності вчителів та завуча. Мій батько у моїй присутності говорить різні погані слова, постійно залякує мене, кричить на мене. Навіть одного разу батько прийшов до нашої квартири вночі та почав стукати у двері, через що розбудив мене та дуже налякав. Мені дуже неприємно коли батько приходить до мене, я не бажаю щоб він приходив до мене, я його дуже боюсь, мені дуже не подобається те, що робить мій батько та як себе поводить».

Частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.36).

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В пункті 15 цієї ж постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку засідання органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 15 від 06 серпня 2014 року), комісією було встановлено, що батьки дитини проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в лютому 2010 року. Малолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, яка самостійно займається її вихованням та утриманням. На засіданнях комісії заслуховуватись психолог Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, слідчий Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві, які зазначили, що в результаті проведеної ними роботи в діях ОСОБА_2 зафіксовані факти насильства відносно малолітньої доньки, що підтверджується відповідними матеріалами. Також відносно ОСОБА_2 службою дільничних інспекторів міліції винесено офіційне попередження про неприпустимість учинення насильства в сім'ї та за погодженням з начальником управління та прокурором району винесено захисний припис, як особі, яка вчинила насильство в сім'ї. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можлве позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.58-59).

За правилами статті 19 Сімейного кодексу України, висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, як і не може погодитися з доводами позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо жорстокого поводження з дитиною, з огляду на наступне.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

На виконання п. 2 Державної програми запобігання дитячій бездоглядності на 2003-2005 роки, затвердженої Указом Президента України від 21.02.2003р. №154/2003 та з метою правового захисту дітей, 16 січня 2004 року наказом №5/34/24/11 Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України був затверджений Порядок розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або реальної загрози його вчинення, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2004 р. за №99/8698.

Даний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства соціальної політики №64/836/945/577 від 19.08.2014р., однак в межах розгляду даної справи підлягає застосуванню судом, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 22 серпня 2014 року, факти щодо жорстокого поводження з дитиною, на думку позивача, мали місце у період часу з серпня 2013 року по серпень 2014 року.

Цей Порядок визначає механізм взаємодії структурних підрозділів Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти і науки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України у попередженні жорстокого поводження з дітьми, фізичного, сексуального, психологічного, соціального насильства, наданні невідкладної допомоги дітям, які потерпіли від жорстокого поводження.

В п.1.4 вказаного Порядку, надано поняття «жорстоке поводження з дитиною», яке означає будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного та соціального насилля над дитиною в сім'ї або поза нею.

Відповідно до п.2.2. вказаного Порядку, звернення (повідомлення) про факти жорстокого поводження приймаються посадовими особами органів внутрішніх справ, органів та закладів освіти, охорони здоров'я, управлінь у справах сім'ї та молоді, центрів соціальних служб для молоді та передаються для реєстрації до відповідного територіального підрозділу служби у справах неповнолітніх протягом однієї доби з моменту отримання звернення (повідомлення).

В той же час, судом встановлено, що до вищевказаних органів будь-яких повідомлень щодо вчинення ОСОБА_2 дій, які мають ознаки жорстокого поводження з малолітньою донькою ОСОБА_3, не надходило, дії, щодо організації надання невідкладної медичної, психологічної та інших видів допомоги дитині, яка постраждала внаслідок жорстокого поводження, не проводились. Факт звернення позивача до органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з метою надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, та направлення у зв`язку з цим позивача та малолітньої дитини до Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, не може свідчити про наявність факту реєстрації звернення (повідомлення) про факти жорстокого поводження з дитиною.

Крім того, слід зазначити, що в п. 4 Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України 19 серпня 2014 № 564/836/945/577, надано більш ширше поняття жорстокого поводження з дитиною. Так, жорстоке поводження з дитиною - це будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною в сім'ї або поза нею, у тому числі: втягнення дитини в заняття проституцією або примушування її до зайняття проституцією з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини або із застосуванням чи погрозою застосування насильства; примушування дітей до участі у створенні творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп'ютерних програм або інших предметів порнографічного характеру; ситуації, за яких дитина стала свідком кримінального правопорушення, внаслідок чого існує загроза її життю або здоров'ю; статеві зносини та розпусні дії з дитиною з використанням: примусу, сили, погрози, довіри, авторитету чи впливу на дитину, особливо вразливої для дитини ситуації, зокрема з причини розумової чи фізичної неспроможності або залежного середовища, у тому числі в сім'ї; будь-які незаконні угоди щодо дитини, зокрема: вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини.

В той же час, фактів, які б підпадали під вищевказане визначення жорстокого поводження з дитиною, в судовому засіданні не встановлено, а надані позивачем ОСОБА_1 докази в обґрунтування позовних вимог, таких фактів не містять.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім'ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Фізичне насильство в сім'ї - це умисне нанесення одним членом сім'ї іншому члену сім'ї побоїв, тілесних ушкоджень, що може призвести або призвело до смерті постраждалого, порушення фізичного чи психічного здоров'я, нанесення шкоди його честі і гідності.

Психологічне насильство в сім'ї - це насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про попередження насильства в сім`ї» особі, яка вчинила насильство в сім'ї після отримання офіційного попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї, працівниками уповноважених підрозділів органів внутрішніх справ за погодженням з начальником відповідного органу внутрішніх справ і прокурором може бути винесений захисний припис.

В статті 1 цього ж Закону, також надано визначення поняття «захисний припис» як спеціальна форма реагування уповноважених підрозділів органів внутрішніх справ щодо захисту жертви насильства в сім'ї, яким особі, яка вчинила насильство в сім'ї, забороняється вчиняти певні дії стосовно жертви насильства в сім'ї.

08 липня 2014 року дільничним інспектором міліції Дніпровського РУГУ МВС України за погодженням з начальником Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та прокурором Дніпровського району м. Києва винесено відносно ОСОБА_2 захисний припис особі, яка вчинила насильство в сім`ї. За цим приписом ОСОБА_2 заборонено чинити такі дії: чинити акти фізичного, сексуального, психологічного чи економічного характеру відносно інших членів сім`ї; отримувати інформацію про місце перебування жертви насильства в сім'ї; розшукувати жертву насильства в сім'ї, якщо вона перебуває у місці, що не є відомим особі, яка вчинила насильство в сім'ї; відвідувати жертву насильства в сім'ї, якщо вона тимчасово перебуває не за місцем спільного проживання членів сім'ї; вести телефонні переговори з жертвою насильства в сім'ї. Термін дії обмежень до 08 жовтня 2014 року (а.с.49).

Офіційне попередження про неприпустимість учинення насильства в сім`ї ОСОБА_2 винесено у зв`язку з тим, що у нього виникають спірні питання з колишньою дружиною з приводу зустрічей з донькою (а.с.50).

Відповідно до листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11 листопада 2014 року, заява ОСОБА_1 від 06 листопада 2014 року з приводу застосування до ОСОБА_2 міри за невиконання захисного припису, згідно ст. 173 (2) КУпАП та складення нового захисного припису у кримінальному провадженні №0005967 від 17 травня 29014 року, задоволена. 07 листопада 2014 року слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ в м. Києві надано доручення працівникам ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу розгляду питання щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, винесення відносно нього офіційного попередження та захисний припис з приводу недопущення насильства відносно колишньої дружини та доньки (а.с.132).

В статтях 6, 7 ЗУ «Про попередження насильства в сім`ї» визначені повноваження підрозділів органів внутрішніх справ, органів опіки і піклування, щодо попередження насильства в сім'ї, які, за вимог вказаних положень Закону зобов`язані виявляють причини і умови, що сприяють проявам насильства в сім'ї, вживати у межах своїх повноважень заходів щодо їх усунення; брати на профілактичний облік осіб, схильних до вчинення насильства в сім'ї, та проводити виховно-переджувальну роботу з ними; відвідувати сім'ї, члени яких перебувають на профілактичному обліку, за місцем їх проживання і проводити з ними профілактичну роботу; направляти жертв насильства в сім'ї до спеціалізованих установ для осіб, які вчинили насильство в сім'ї, та жертв такого насильства; та інше.

В той же час, матеріали справи не містять відомостей які б свідчили про проведення будь-яких профілактичних чи інших заходів органами внутрішніх справ, органів опіки і піклування з метою попередження вчинення насильства в сім`ї. Крім того, ні захисний припис від 08 липня 2014 року, ні лист Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11 листопада 2014 року, не містить відомостей які саме дії були вчинені ОСОБА_2 відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 та відповідно, які з них підпадають під визначення насильство в сім`ї, жорстоке поводження з дитиною, в чому такі дії, у разі їх наявності, проявляються.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Як встановлено судом, всі конфлікти на скандали, які були вчинені відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 були пов'язані із непорозуміннями саме у відносинах з колишньою дружиною ОСОБА_1 В той же час, судом не встановлено того факту, що дії відповідача покликані саме на жорстоке поводження з дитиною. Натомість, судом встановлено, що відповідач бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним утриманням своєї дитини, любить свою доньку.

Крім того, як вбачається з характеристики на ОСОБА_2, наданої депутатом Київської міської ради, ОСОБА_2 приймає активну участь у соціально-економічному та політичному житті мікрорайону Березняки. Долучається майже до усіх заходів організованих у Дніпровському районі. Активний учасник Автомайдану та протестних рухів під час Революції Гідності.

Відповідно до характеристики, виданої ЖРЕО № 407, на гр. ОСОБА_2 в ЖРЕО № 407 скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило. Крім того, згідно характеристики ОСОБА_3, виданої ШДС «Березняки» від 26 вересня 2014 року № 243, ОСОБА_2, став приходити до школи рідко, але завжди відвідував святкові ранки, де виступала донька, разом з ним приходили і його батьки, з якими дитина охоче спілкувалася. Факти, стосовно перешкоджанню батькові бачитись з дитиною, їм не відомі.

Таким чином, з викладеного вбачається розбіжність як між наданими позивачем ОСОБА_1 характеристиками, так і відомостями щодо способу життя ОСОБА_2

Також, суд не може прийняти в межах розгляду даної справи як належний та допустимий доказ у справі постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року, за якою ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки з вказаної постанови не можливо встановити в чому саме полягали дії ОСОБА_2 щодо грубого поводження з дитиною, як вони проявлялись, яких психічних розладів зазнала дитина.

Крім того, на думку суду позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Разом з тим, ОСОБА_1 не довела суду, що спілкування відповідача з донькою в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої.

З урахуванням викладеного, враховуючи всі обставини встановлені в судовому засіданні, судом не вбачається підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно результатів дослідження психоемоційного стану ОСОБА_3, 2007 року народження та ОСОБА_1, матері дитини, оцінки їх дитячо-батьківських відносин, проведеного Міжнародним гуманітарним Центром «Розрада» від 11 грудня 2014 року № 25, ОСОБА_3 відмовляється бачитися з батьком. Вона вважає батька злим і навіть не бачить перспективи в тому, що він може змінитися. Будь-яких факторів, які б могли говорити про те, що дитину хтось настроює проти батька виявлено не було. Проведення часу наодинці з батьком є неможливим, адже дитина при згадуванні про батька завмирає, і на її обличчя з'являється страх. Не рекомендують дитині залишатися з батьком наодинці. На даний час небажаними взагалі є зустрічі дитини з батьком, оскільки дитина повна тривоги через те, що може статися через агресивну по віденку батька. Інформації щодо того, що батько займався вихованням дитини виявлено не було. Все, що говорила дитина, стосувалося того, що батько злий, і вона його боїться. З реакцій дитини на розмову про батька можна зробити висновок про те, що дитина сильно налякана подіями, які мали місце в її присутності щодо її матері, та сильною агресією, яку він проявляв в її присутності. З матеріалів дослідження витікає, що мати дитини зазнавала гендерне насильство, і як фізично більш слабка особа зазнавала від батька дитини всіх агресивних впливів, в тому числі і приниження (а.с.149-156).

Відповідно до ч. 4, 5 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини № 40 від 20 жовтня 2014 року, складеного комісією у складі завідуючого спеціаліста правового сектору служби у справах дітей Дніпровської РДА у м. Києві Ісаєвої І.М., головного спеціаліста ССД Кушнір С.Б., комісією було обстежено умови проживання у АДРЕСА_2. Умови проживання в квартирі задовільні. В квартирі чисто, охайно, зроблений ремонт. Наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання створені такі умови: дитина буде проживати в окремій кімнаті (ліжко, шафа для одягу, телевізор). Інші речі батько придбає по мірі необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина,чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

В той же час, в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не доведений факт чинення останньому перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3, не надано жодного доказу який би підтверджував факт звернення ОСОБА_2 до відповідних органів (внутрішніх справ, опіки та піклування), щодо розгляду даного питання. Допитаним в судовому засіданні свідкам ОСОБА_20 та ОСОБА_21, факти щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, відомі безпосередньо зі слів самого ОСОБА_2, що не може бути прийнято судом до уваги.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення участі батька у вихованні дитини у формі спілкування щосуботи кожного місяця з 10-ї години до 13-ї години без присутності матері, то на думку суду дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки дитина негативно, на даний час, сприймає батька, не бажає з ним спілкуватися, виявляє ознаки страху перед батьком, у зв`язку з непорозуміннями які виникають між батьком та матір`ю. Визначення часів зустрічей батька та дитини за відсутності матері є швидкоплинним рішенням, що призведе до можливої психологічної травми саме малолітньої ОСОБА_3, яка не готова змінювати уставлений спосіб життя, та змінити своє ставлення до батька.

Крім того, стороною позивача за зустрічним позовом, не було надано жодних доказів звернення ОСОБА_2 до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення часів спілкування із малолітньою донькою або вмотивованої відмовити останнього у визначенні часів спілкування з дитиною.

Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою.

Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4, 5, 19, 141, 142, 150, 159, 164 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1, 6, 7, 13 ЗУ «Про попередження насильства в сім`ї», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Порядком розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України від 16 січня 2004 року №5/34/24/11 та від 19 серпня 2014 року № 564/836/945/577, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: