АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/5/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1569/14 Головуючий у 1-й інстанції Орел І. І.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Нестеренко А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Полтавського державного лісогосподарського підприємства "Полтаваоблагроліс" та ОСОБА_1 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського державного лісогосподарського підприємства "Полтаваоблагроліс", третя особа Кривенко Олексій Іванович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади лісника обходу №4 Чорнухинської філії Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» та наказ директора Чорнухинської філії Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» Кривенка О.І. №18-1 від 27 листопада 2013 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді лісника обходу №4 Чорнухинської філії Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс».

Стягнуто з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням у сумі 5300 грн. 60 коп., з відрахуванням необхідних обов'язкових податків і платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» на користь ОСОБА_1 1000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду.

Стягнуто з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» на користь ОСОБА_1 2029 грн. 56 коп. витрат на оплату правової допомоги.

Рішення в частині поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в сумі 1369 грн. підлягає негайному виконанню.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2014 року виправлено арифметичні помилки в мотивувальній та резолютивній частині рішення, яка стосується розподілу витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги, зазначено : «Стягнути з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс» на користь ОСОБА_1 3003 грн. 96 коп. витрат на оплату правової допомоги».

В апеляційній скарзі Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Також частково не погоджуючись з рішенням суду апеляційну скаргу подав ОСОБА_1, який просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити нове, яким стягнути 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1920 грн. як витрат, пов'язаних з явкою його адвоката в судові засіданні, а також витрати на правову допомогу відповідно до журналів судових засідань. Одночасно ставить питання про виключення з мотивувальної частини рішення абзацу «Як встановлено судом, відповідач зажадав від працівника - ОСОБА_1 письмових пояснень, проте останній відмовився їх надавати по суті порушення трудової дисципліни, що підтверджується відповідним актом».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_1 згідно наказу Чорнухинського держагроліспгоспу №9 від 15 січня 2004 року прийнятий на посаду лісника держлісгоспу з 15 січня 2004 року.

Відповідно до наказу №18-к Чорнухинського держагроліспгоспу від 27 листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади лісника обходу №4 за появу на роботі в нетверезому стані згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України з 25 березня 2011 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд критично віднісся до наданих відповідачем доказів щодо факту вживання позивачем на робочому місці спиртних напоїв та перебування його в нетверезому стані, у зв'язку з чим дійшов висновку щодо наявності підстав для поновлення працівника як звільненого з порушенням норм трудового законодавства.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступного.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, підставою звільнення ОСОБА_1 з посади лісника стала доповідна записка майстра лісу ОСОБА_3 та складений на її підставі акт комісії працівників Чорнухинського держагролісгоспу від 27 листопада 2013 року, який одночасно містив пропозицію щодо його звільнення у зв'язку з розпиттям в робочий час на робочому місці алкогольних напоїв.

Доводячи факт перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані, відповідач як на докази цієї обставини посилався на доповідну записку, складену 27.11.2013 р. майстром лісу ОСОБА_3 та на акт від 27.11.2013 р., складений працівниками Чорнухинського держагролісгоспу на підставі самої доповідної розписки.

Із змісту останньої вбачається, що майстром лісу ОСОБА_3 під час перевірки виконання якості робіт в обході №4 виявлено розпиття спиртних напоїв в робочий час. Оскільки вказане порушення перешкоджало роботі та могло призвести до нещасного випадку на виробництві, ним поставлено питання про вжиття заходів дисциплінарного впливу до лісника обходу ОСОБА_1

Між тим, з тексту вказаної записки не представляється можливим конкретно встановити хто саме розпивав спиртні напої в робочий час, позаяк в розписці не зазначено, що саме позивач розпивав спиртні напої на робочому місці та саме він знаходився в нетверезому стані. В розписці висловлюється лише припущення щодо можливого нещасного випадку на виробництві, у зв'язку з чим її автор просив директора підприємства вжити відповідних заходів до лісника ОСОБА_1

Висловлюючи критичну оцінку стосовно наданих відповідачем доказів про факт появи на робочому місці працівника ОСОБА_1 в нетверезому стані, суд першої інстанції свої висновку обґрунтовував існуючими між позивачем та майстром ОСОБА_3 неприязненими службовими відносинами, про наявність яких останній не заперечував в судовому засіданні.

Так само критичної оцінки заслуговує і акт від 27.11.2013 р., який складений лише на підставі самої доповідної записки, повністю дублює її текст та не містить жодних посилань на обставини, які б свідчили про факт появи позивача в нетверезому стані на робочому місці.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності належних та переконливих доказів щодо доведеності відповідачем факту знаходження ОСОБА_1 в нетверезому стані на робочому місці, оскільки такий факт повинен встановлюватися або спеціальними обстеженнями, або іншими доказами - як то складання акту. При цьому в акті повинні зазначатись ознаки нетверезого стану працівника, крім того він повинен містити підписи кількох свідків

Як вбачається зі змісту акту, останній було складено на підставі лише доповідної записки майстра лісу ОСОБА_3

При цьому, заперечуючи викладені в доповідній записці обставини, допитані в судовому засіданні свідки - працівники підприємства, пояснювали, що 27.11.2013 р. спільно з позивачем працювали в обході №4 поблизу с. Харсіки, де займались посадкою дерев до кінця робочого часу. Лісник ОСОБА_1 не вживав спиртних напоїв та не перебував на робочому місці в нетверезому стані.

Вірно оцінивши докази по справі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість заявлених вимог та постановив в цій частині законне та справедливе рішення про поновлення працівника на роботі.

Однак, сам текст мотивувальної частини судового рішення містить протиріччя, яких допустився суд при з'ясуванні обставин.

Так, суд встановив, що відповідач зажадав від працівника письмових пояснень, проте останній відмовився їх надавати по суті порушення трудової дисципліни, що підтверджується відповідним актом. Вказане свідчить проте, що суд погодився з правильністю дій відповідача щодо дотримання порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Між тим, вже в наступному абзаці рішення, суд зазначає, що при звільненні ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України відповідачем вимог ст.ст. 147-1,148,149 КЗпП України не дотримано.

Зазначені протиріччя підлягають усуненню шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення посилання на те, що при звільненні позивача відповідачем не дотримано вимог ст. 149 КЗпП України, а також ст. 147-1 та ст. 148 КЗпП України, які регулюють інші обставини при застосуванні дисциплінарних стягнень, зокрема визначають органи, які правомочні їх застосовувати та строки для їх застосування.

Також підлягають прийняттю до уваги твердження апелянта щодо невірного застосування судом положень ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, а понесені позивачем судові витрати з відповідача стягнуто в повному обсязі.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 заявлено чотири вимоги - про скасування наказу, про поновлення на роботі, про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди розмірі 10000 грн., а відтак кожна вимога буде становити 25%.

Судом першої інстанції задоволено три вимоги, що складає 75 %, разом з цим вимога про стягнення моральної шкоди задоволена частково - в розмірі 1000 грн., тобто в 10 разів менше від заявленої вимоги, позаяк 25 % вимоги про відшкодування шкоди підлягають пропорційному зменшенню до 2,5 % ( 25% / 10).

Таким чином, пропорційність задоволених вимог становитиме 78 % (25%+25%+25+2,5%).

За правилами ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки ухвалою суду першої інстанції від 15 квітня 2014 року виправлено описку та визначено розмір правової допомоги на суму 3003 грн., з відповідача на користь позивача підлягатиме стягненню 78 % від вказаного розміру, що становить 2343 грн.38 коп.

Одночасно колегією суддів не приймається до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності стягнення з відповідача на його користь витрат в розмірі 2400 грн., понесених ним у зв'язку з прибуттям його представника, який діяв на підставі укладеного договору про надання правої допомоги, в судові засіданні.

В цій частині своїх вимог апелянт посилається на те, що згідно умов договору про надання правової допомоги він був зобов'язаний сплатити виконавцю послуг винагороду в розмірі 2400 грн. в якості оплати 10 поїздок в судові засідання.

Вказані доводи колегія суддів відхиляє, оскільки правова природа витрат, пов'язаних з явкою до суду, є зовсім іншою ніж правова природа витрат на правову допомогу. Зокрема, ст. 85 ЦПК України відносить до таких витрат добові в разі переїзду до іншого населеного пункту, а також компенсацію за втрачений заробіток.

Між тим, апелянт просить стягнути 2400 грн. саме як витрати за поїздки його представника з м. Лубни до м. Чорнухи в судові засідання, виходячи з 240 грн. за кожну поїздку. Вказане свідчить що такі витрати відносяться до витрат, пов'язаних з явкою до суду, а відтак останні підлягають доведенню.

Встановивши, що в розумінні вимог ст. 88 ЦПК України щодо документального підтвердження понесення судових витрат позивачем не надано доказів про понесення ним витрат, пов'язаних з явкою в судові засідання його представника, суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в стягненні цих судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Полтавського державного лісогосподарського підприємства "Полтаваоблагроліс" задовольнити частково.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2014 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України не дотримано вимог ст.ст. 147-1,148,149 КЗпП України та зменшити розмір судових витрат, підлягаючи стягненню з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» на користь ОСОБА_1 з 3003 грн. 96 коп. до 2343 грн. 38 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.