У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Куйбишевської районної у м. Донецьку ради, автогаражного кооперативу «Ракета», ОСОБА_4 про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_5 на початку 90-х років разом зі своїм другом ОСОБА_4 будували гаражні бокси у автогаражному кооперативі «Ракета». У 1999 році ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання за кордон, а перед виїздом дозволив чоловіку позивача користуватись належним йому гаражним боксом НОМЕР_1 і з 1999 року родина позивача вільно користувалась боксом. Таким чином, починаючи з 1999 року ОСОБА_5 вільно та відкрито володів гаражним боксом НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі «Ракета». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, єдиним спадкоємцем є позивач.

Оскільки, починаючи з 1999 року, спадкодавець ОСОБА_5, а після його смерті - вона добросовісно, відкрито, безперервно володіли та користувалися чужим майном, а саме гаражним боксом НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4, утримували його, підтримували в належному стані, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 за набувальною давністю.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, розташований у автогаражному кооперативі «Ракета» по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надала доказів про прийняття спірного гаражного боксу до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_5 на початку 90-х років разом із ОСОБА_4 будували гаражні бокси у автогаражному кооперативі «Ракета». У 1999 році ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання за кордон і перед виїздом дозволив ОСОБА_5 користуватись належним йому гаражним боксом НОМЕР_1. Таким чином, починаючи з 1999 року, ОСОБА_5 вільно та відкрито володів гаражним боксом НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі «Ракета».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, єдиним його спадкоємцем є ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а, відтак, визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Частиною другою статті 344 ЦК України передбачено право особи, яка заявляє про давність володіння, приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Суд першої інстанції встановивши, що гаражний бокс НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі «Ракета» належить члену цього кооперативу ОСОБА_4, який виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, і з 1999 року ОСОБА_5, спадкоємцем якого є позивач, добросовісно заволодів цим гаражним боксом і відкрито та безперервно ним користувався, а з 2012 року - цим майном заволоділа і користувалася позивач, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, і з такими висновками погоджується колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Натомість, визнати законним та обґрунтованим рішення суду апеляційної інстанції не можна.

Частиною першою ст. 15 Закону України «Про власність» визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Необхідність прийняття в експлуатацію гаражів вперше передбачено Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж.

У порушення ст. 316 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вказаних обставин та норм матеріального права не врахував, не надавши належної правової оцінки наданим сторонами доказам та встановленим обставинам справи, висновків суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог не спростував, не встановивши порушень норм процесуального права при дослідженні доказів у справі і не досліджуючи нових доказів, помилково скасував рішення суду першої інстанції, що ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Вказавши підставою відмови у позові відсутність відомостей про прийняття гаражного боксу в експлуатацію, апеляційна інстанція не врахувала положень ст. 344 ЦК України, яка таку умову набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не містить.

У пункті 14 постанови пленуму від 7 лютого 2014 року № 5 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Таким чином, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне, обґрунтоване й справедливе рішення у зазначеній частині.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 24 лютого 2014 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко