АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4045/14 Справа № 180/146/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550 гривень.

Стягнуто із Державного підприємства "Придніпровська залізниця", ОСОБА_3 солідарно, на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 97 450 гривень.

Стягнуто із відповідачів судовий збір на користь держави у розмірі 81,2 гривень із кожного.

Не погодившись із рішенням суду, ДП "Придніпровська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права, а саме щодо солідарного стягнення грошової суми на відшкодування шкоди, а також суд не врахував відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди. Крім того, підприємство перерахувало грошові кошти на відшкодування шкоди не тільки позивачці, але й іншим потерпілим. Також відсутні докази у спричиненні моральної шкоди позивачці, та необґрунтовано розмір цієї шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець сталася ДТП, що підтверджується актом розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км+566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до якого в результаті зіткнення загинуло 45 осіб та 8 осіб травмовано.

В результаті аварії, що сталася на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець загинула матір позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про шлюб (ар.с.8-10).

Суд посилався на вимоги ст.ст.23,1187,1188,1190 ЦК України, а також на роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", як на підставу солідарної відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Відповідно до акту розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км+566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 12-13 жовтня 2010 року, автобус БАЗ-А079 "Еталон", реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5, тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2, виданий 28 квітня 2010 року Нікопольським ВРАР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім'я ОСОБА_3 ліцензія на перевезення НОМЕР_3, дійсна до 29.11.2014 року, видана на фізичну особу ОСОБА_3, який мешкає за адресою АДРЕСА_1. Автобус здійснював рейс за маршрутом "Б" у місті Марганець.

Електровоз ВЛ-8 №1583 приписаний до Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці. Побудований 10.01.1967 року на Тбіліському електровозобудівному заводі.

Посилання представника відповідача ДП "Придніпровської залізниці " на те, що вина їх підприємства не доведена, суд вважав безпідставними, оскільки ДП "Придніпровська залізниця " є власником одного із джерел підвищеної небезпеки - локомотиву і відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України повинне відшкодувати заподіяну шкоду незалежно від наявності вини, оскільки шкоду завдано іншим особам (пасажирам).

Врахувавши той факт, що позивачці внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдано моральної шкоди, та вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд також врахував значні тяжкі зміни її життєвих зв'язків, глибину душевних страждань, інших обставин справи. Тому із урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважав за можливе стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 100 000 грн.

До пояснень представника ДП "Придніпровська залізниця" про те, що на підтвердження позовних вимог не надано доказів, суд віднісся критично, оскільки ОСОБА_2 втратила матір.

Згідно Полісу ВЕ 0789663 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 листопада 2009 року із ПАТ "СК "ТАС" ОСОБА_3 застрахував цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час ДТП. Строк дії з 20 листопада 2009 року до 19 листопада 2010 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ А 079-04, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно цього полісу страхова компанія несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки завдана шкода стягнена солідарно із ОСОБА_3, та ДП "Придніпровська залізниця ", а відповідальність ОСОБА_3, застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика - 2550 гривень, судом стягнута із страхової компанії.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, із відповідачів в дохід держави стягнуто судовий збір у сумі 81,2 грн. із кожного.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував вимоги законодавства щодо солідарного стягнення грошової суми на відшкодування шкоди, а також суд не врахував відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди. Крім того, підприємство перерахувало грошові кошти на відшкодування шкоди не тільки позивачці, але й іншим потерпілим. Також відсутні докази у спричиненні моральної шкоди позивачці, та необґрунтовано розмір цієї шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки внаслідок зіткнення двох транспортних засобів - джерел підвищеної небезпеки (автобуса та поїзда) загинула мати позивачки, яка була пасажиром автобуса, то володільці цих джерел підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи скарги про те, що ДП "Придніпровська залізниця" перерахувала грошові кошти у розмірі 500 000 гривень на рахунок Марганецького управління праці та соціального захисту населення, не можуть бути підставою для звільнення відповідачів від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, оскільки згідно звіту цього управління грошові кошти були розподілені сім'ям загиблих як матеріальна допомога.

Загибла ОСОБА_4 була матір'ю позивачки, а тому обґрунтовані доводи позивачки та висновки суду про те, що наявний факт спричинення моральної шкоди позивачці, оскільки сталися значні тяжкі зміни її життєвих зв'язків. А тому при визначенні розміру грошового відшкодування суд врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, а також вимоги розумності і справедливості, що не суперечить положенням ст.23 ЦК України.

Таким чином, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: