26 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з ОСОБА_2 (далі - Відповідач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1971 року, від шлюбних стосунків неповнолітніх дітей не маємо. Позивач зазначає, що 2012 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. Внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства, між нами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Вважаючи примирення та подальше збереження сім'ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Відділом РАГС Сарисуського району Жамбилської області, республіки Казахстан, актовий запис № 151.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій позовні підтримує повністю, просила шлюб розірвати, а позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.11).
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованими шлюбі з 17 вересня 1971 року (а.с.4). Від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Також судом встановлено, що сім'я сторін по даній справі фактично розпалась з 2012 року, на даний час вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують.
Відповідно до вимог ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч.4 вказаної статті. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За вказаних вимог чинного законодавства суд не має права зобов'язати позивача зберегти шлюб.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: «ОСОБА_1».
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 243(двісті сорок три) грн. 60коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
2.Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що був зареєстрований 17 вересня 1971 року Відділом РАГС Сарисуського району Жамбилської області, республіки Казахстан, актовий запис № 151.
3.Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_1 прізвище, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: «ОСОБА_1».
4.Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 243(двісті сорок три) грн. 60коп.
Відповідно до ч.2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: Д.В. Мовчан