АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6720/14 Справа № 201/841/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Галічий В. М. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Черненкової Л.А., Деркач Н.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домотехніка», про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ТОВ «Домотехніка», про визнання кредитного договору недійсним задоволені.

Кредитний договір, укладений 22 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та від імені ОСОБА_2, визнано недійсним з моменту його укладення без застосування правових наслідків такої недійсності у вигляді двосторонньої реституції; вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 4 412,20 грн. для придбання холодильника NF 2 Ккам. WHIRPOL ARC 4020, який від імені позивача було укладено без її відома іншою особою.

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зверталась до відділу ГІРФО Дарницького РУ ГУ МВС України м. Києва з питання втрати нею паспорта України, серії НОМЕР_1, виданого Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві від 01 жовтня 1998 року.

09 червня 2000 року позивачці було видано Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, замість втраченого нею, паспорт громадянина України, серії НОМЕР_2.

Відповідно до висновку проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи від 23 травня 2014 року № 3134/3135/14-32, підписи від імені ОСОБА_2 у договорі від 22 липня 2006 року виконанні не ОСОБА_2, а іншою особою, що свідчить про підроблення підпису позивача ОСОБА_2 у спірному договору невстановленою особою.

Врахувавши вимоги ст.ст. 203, 204, 215, 216 ЦК України, а також те, що договір від 22 липня 2006 року від імені позивачки був укладений без її відома іншою особою, суд дійшов правильного висновку, що цей правочин не відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним з моменту укладення без застосування правових наслідків такої недійсності.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та відомчими нормативними документами.

Дії суду не суперечать роз'ясненням п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", оскільки при перевірці й оцінці експертного висновку не встановлено порушення вимог законодавства, недостатності поданих експертові об'єктів дослідження, неповноти відповідей на порушені питання та їх невідповідності іншим фактичним даним, необґрунтованості експертного висновку та його неузгодженості з іншими матеріалами справи.

Для проведення досліджень суд надав експерту різні види зразків підпису особи, яка підлягає ідентифікації, що не суперечить п. 1.3 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5.

Відповідно до п.1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, визначення способу проведення експертизи належить до компетенції експерта.

Отримавши зразки підпису позивачки, експерт вважав достатніми кількість наданих йому об'єктів для дослідження, у зв'язку із чим і дав висновок по питаннях, поставлених на вирішення експертизи. Вказаний висновок експерта не суперечить іншим доказам, наявним у матеріалах справи.

Відповідач не надав ніяких належних та достовірних доказів, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, а також інших зразків підпису позивачки, які б спростовували висновок експерта та порядок проведеного ним дослідження.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: