Справа № 428/9561/13-ц
Провадження №2/428/2865/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

при секретарі Биковій І.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Сєвєродонецької міської ради, виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень та свідоцтва про право власності на нерухоме майно та їх скасування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради, виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень та свідоцтва про право власності на нерухоме майно та їх скасування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради були прийняті рішення «Про затвердження акту Державної приймальної комісії про прийняття самовільно реконструйованого житлового будинку та господарських будівель, самовільно збудованих на земельній ділянці домоволодіння за адресою: пров. Фабричний, буд.8, м. Сєвєродонецьк (кв-л №51) від 05.07.2005 р. №1122 та рішення від 09.08.2005 р. №1327, які суперечать актам цивільного законодавства та порушують права позивачки. Просила суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 05.07.2005 р. №1122 та від 09.08.2005 р. №1327, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Сєвєродонецькою міською радою 11.08.2005 р. на імя ОСОБА_10.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 підтримала заявлений позов. Додатково суду пояснила, що в 1996 р. вона з колишнім чоловіком ОСОБА_10 придбала будинок по пров. Фабричний,8. Навесні 1997 р. звернулась до виконкому за дозволом на реконструкцію цього житлового будинку, який отримала в червні 1997 р., після чого був розроблений проект реконструкції. В 1997 р. був побудований гараж, прибудова до будинку, двоповерховий флігель. Вона з ОСОБА_10 купувала будівельні матеріали, бетономішалку. Вона особисто керувала будівництвом, замовила інший проект з газопостачання. Фактично флігель це лазня-пральня. Будинок був побудований, але внутрішні роботи не були завершені. Частину стін ОСОБА_10 розібрав. Повністю будинок не зносили. Згодом ОСОБА_10 перекрив дах ондуліном. Коли підписувалась мирова угода, вона з січня по серпень перебувала у психіатричній лікарні, т.я. у неї був депресивний стан. Ніяких грошей в судовому засіданні вона від колишнього чоловіка не отримувала. Згодом вони поїхали в «Укрсоцбанк», де ОСОБА_10 поклав на її рахунок 35 тис. грн. Ці гроші вона витратила на придбання кіоску на ринку спільно з сестрою. Згодом кіоск продали, гроші з сестрою поділили і в 2006 р. вона повернула ОСОБА_10 приблизно 4-5 тис. грн. На решту коштів вона купила компютер для доньки. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у позові. Додатково суду пояснила, що в період шлюбу з ОСОБА_10 позивач придбала житловий будинок по пров. Фабричному, 8. Будинок був маленький, тому було вирішено його збільшити. ОСОБА_7 отримала дозвіл на реконструкцію будинку, яку було виконано у відповідності до наданого дозволу. Перебудова будинку почалась в 1997 р. та закінчилась в 2001 р. Будівельні роботи велись власними силами та коштом. Згодом позивач звернулась до суду з позовом про розподіл майна подружжя. В період хвороби позивачки її представником було укладено мирову угоду, за якою усе майно відійшло у власність ОСОБА_10, а ОСОБА_7 отримала 7 000 дол. США. Згодом ухвалу Сєвєродонецького міського суду про затвердження мирової угоди було скасовано, проте ОСОБА_10, знаючи про ці обставини, все одно оформив право власності на будинок по пров. Фабричному, 8, на своє імя. В той час діяла постанова КМУ від 22.09.2004 р. №1243, яка не передбачала прийняття в експлуатацію самовільно побудованого житлового будинку. В той час право власності на самовільно побудовані обєкти можна було визнати тільки в судовому порядку, фактично будинок №8 по пров. Фабричному в м. Сєвєродонецьку належить позивачці ОСОБА_7 Таким чином, рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради від 05.07.2005 р. №1122 та від 09.08.2005 р. №1327 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.08.2005 р. на імя ОСОБА_10 є незаконними та підлягають скасуванню. Право власності на земельну ділянку під спірним будинком за позивачкою не зареєстроване. ОСОБА_7 повернула ОСОБА_10 гроші в сумі 7 000 дол. США після скасування ухвали про затвердження мирової угоди. Про існування оскаржуваних рішень та свідоцтва про право власності на спірний будинок позивачці стало відомо в травні 2006 р. В судовому засіданні 05.03.2014 р. визнала, що будівництво спірного житлового будинку було закінчене в 1998 р., зазначила також, що позивачці ОСОБА_7 про прийняті виконкомом оскаржувані рішення та видачу ОСОБА_10 свідоцтва про право власності стало відомо практично одразу після їх прийняття та видачі. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що на час прийняття оскаржуваних рішень була чинною та діяла мирова угода між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 За таких обставин право власності на спірний будинок було зареєстроване за ОСОБА_10 Ніяких судових заборон щодо реєстрації права власності на будинок по пров. Фабричному, 8, за ОСОБА_10, не існувало. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що в 2001 р. шлюб між позивачкою ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був розірваний. Проте, вже з 03.08.2000 р. ОСОБА_7 в будинку по пров. Фабричний, 8, вже не було. Договір купівлі-продажу спірного будинку весь час знаходився у позивачки і був переданий ОСОБА_10 лише після затвердження мирової угоди. 08.07.2005 р. вона зареєструвала свій шлюб з ОСОБА_10 В якому стані був спірний будинок, коли його купила ОСОБА_7, вона не знає. Станом на 2000 р. була деревяна огорожа, будинок був старий, мав 1 поверх та складався з 4 кімнат: вітальні, залу, 2 спалень, одна з яких була непридатною для проживання. Перед входом в будинок із цегли було прибудоване приміщення без даху. Спірний будинок вони почали будувати спільно з ОСОБА_10 після 2001 р. Старий будинок, який належав ОСОБА_7, був повністю знесений. В лютому 2001 р. до того, як був поданий позов про поділ майна і розірвання шлюбу, ОСОБА_10 зніс будинок і заклав фундамент. До літа зробили кухню, щоб їм було де жити. З весни 2002 р. були завезені будівельні матеріали і почалось будівництво. В грудні 2002 р. були повністю обладнані 2 спальні для проживання дітей. В 2003 р. покрили дах, встановили забір, реконструювали двір. З 2003 р. в звязку з відсутністю коштів будівництво було зупинене, після чого роботи продовжили в 2004 р. Деякі незначні роботи були завершені в 2010 р. ОСОБА_10 помер в 02.03.2012 р. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що на момент винесення оскаржуваних рішень та реєстрації права власності на спірне домоволодіння діяла мирова угода про розподіл майна. Для виконкому не існувало ніякої заборони щодо реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_10 Просила відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що відповідач при розгляді питання про реєстрацію права власності на спірний будинок врахував мирову угоду, акт обстеження будинку, а тому в його діях немає ніяких порушень. ОСОБА_10 був притягнутий до адміністративної відповідальності за самовільно реконструйований будинок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 ЦК України закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_7 заявила вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, якими було прийнято в експлуатацію та зареєстровано право власності на житловий будинок в порядку цивільного судочинства. З урахуванням положень п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. №3 зазначений спір є цивільно-правовим, оскільки безпосередньо пов'язаний з виникненням та здійсненням права власності на нерухоме майно. Суд вважає, що позивачем правильно заявлено вимогу про визнання незаконними вищезазначених рішень виконкому в порядку цивільного судочинства, оскільки вони безпосередньо повязані з виникненням та здійсненням права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

В судовому засіданні було встановлено, що 13.08.1996 р. позивач ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбала будинок за адресою: м. Сєвєродонецьк, пров. Фабричний, 8, житловою площею 36,7 разом з надвірними побудовами: двома сараями, льохом, вбиральнею, огорожею, водопроводом.

Таким чином, у ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 128 ЦК України 1963 р. виникло право власності на будинок з надвірними побудовами по пров. Фабричний, 8.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 05.08.2001 р. було затверджено мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про поділ сумісно нажитого майна подружжя, згідно з якою за ОСОБА_10 було визнане право власності на домоволодіння №8 по пров. Фабричному, 8, в м. Сєвєродонецьку та інше рухоме та нерухоме майно, а ОСОБА_7 в якості компенсації за майно отримала 14 000 дол. США та обручку.

Рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 05.07.2005 р. №1122 було затверджено акт державної приймальної комісії від 04.07.2005 р. про прийняття в експлуатацію самовільно реконструйованого житлового будинку та господарських будівель, самовільно збудованих на земельній ділянці домоволодіння за адресою: пров. Фабричний, 8, м. Сєвєродонецьк, кв-л №51, власником якого є ОСОБА_10.

Рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 р. №1327 було оформлене право приватної власності на домоволодіння за адресою: м. Сєвєродонецьк, пров. Фабричний, буд. №8, за ОСОБА_10.

На підставі рішення виконкому від 09.08.2005 р. №1327 за ОСОБА_10 було зареєстроване право власності на житловий будинок №8 по пров. Фабричному в м. Сєвєродонецьку та 11.08.2005 р. видано свідоцтво про право власності.

17.05.2006 р. було скасовано ухвалу Сєвєродонецького міського суду від 05.08.2001 р. про затвердження вищезазначеної мирової угоди.

В судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_1 та пояснень третьої особи ОСОБА_3 було встановлено, що спірний будинок був реконструйований. Зазначена обставина не оспорювалась сторонами та третіми особами.

З акту Державної приймальної комісії від 04.07.2005 р., встановлено що ОСОБА_10 самовільно реконструював індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі по пров. Фабричному, 8 в м. Сєвєродонецьку.

З висновку про технічний стан самовільно реконструйованого житлового будинку від 05.05.2005 р. №7/39 встановлено, також що за адресою: м. Сєвєродонецьк, пров. Фабричний, 8 проведено реконструкцію старого будинку: на старому місці будинку закладений новий фундамент і побудований будинок з мансардою в 2001 - 2005 р.р.

Як вбачається з договору купівлі - продажу будинку від 13.08.2006 р. будинок №8 з надвірними побудовами по пров. Фабричний в м. Сєвєродонецьку станом на 30.07.1996 р. складався з житлового будинку з житловою площею 36,7 кв.м, двох сараїв, погребу, вбиральні, огорожі та водопроводу.

Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок по пров. Фабричному, 8, в м. Сєвєродонецьку станом на 07.02.2005 р. складався з самовільно побудованих житлового будинку з мансардою житловою площею 71,3 кв.м, загальною площею 116 кв.м, гаражу, погребу, пральні-лазні, теплиці, навісу, вбиральні, огорожі, зливної ями, замощення. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд житловий будинок, навіс та теплицю було побудовано в 2004 р., лазню-пральню в 2001 р., гараж та погріб в 1999 р.

Таким чином, будинок по пров. Фабричному, 8, з надвірними побудовами, який в 1996 р. придбала позивач ОСОБА_7 та власницею якого була, був знесений, а на його місці ОСОБА_10 самовільно був побудований інший будинок з надвірними побудовами. При чому будівництво житлового будинку здійснювалось ОСОБА_10 в той час, коли набрала чинності ухвала Сєвєродонецького міського суду від 05.08.2001 р. про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про поділ сумісно нажитого майна подружжя, згідно з якою за ОСОБА_10 було визнане право власності на домоволодіння по пр. Фабричному, 8, в м. Сєвєродонецьку.

В судовому засіданні не було спростовано зазначену обставину, а позивачем та її представником не було надано суду належних достатніх доказів, які б свідчили про протилежне.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що за позивачем ОСОБА_7 не зареєстроване право власності чи право користування земельною ділянкою по пров. Фабричний, 8 , в м. Сєвєродонецьку, на якій знаходиться спірний житловий будинок. Зазначена обставина, підтверджується листом Управління Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області від 07.11.2012 р. №4166.

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_7 не брала участі у будівництві спірного житлового будинку №8 по пров. Фабричний в м. Сєвєродонецьку. Таким чином, права ОСОБА_7 не могли бути порушені при прийнятті виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради оспорюваних рішень від 05.07.2005 р. №1122 та від 09.08.2005 р. №1327, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2005 р. на імя ОСОБА_10 суд відзначає наступне.

Зазначена вимога є похідною від вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 05.07.2005 р. №1122 та від 09.08.2005 р. №1327.

Крім цього, суд вважає, що позивачем до участі в справі не були залучені усі відповідачі.

Так, ОСОБА_10 помер 02.03.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №316205, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області 06.03.2012 р.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2005 р. та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.08.2005 р. домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Сєвєродонецьк, пров. Фабричний, 8, належав на праві приватної власності ОСОБА_10.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 у відповідності до ст.ст.1218, 1220 ЦК України відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Сєвєродонецьк, пров. Фабричний,8.

Згідно з поданими заявами ОСОБА_8 (донька померлого ОСОБА_10В.), ОСОБА_9 (мати померлого ОСОБА_10В.) та ОСОБА_3 (дружина померлого ОСОБА_10В.) прийняли усю спадщину за законом після смерті ОСОБА_10

Таким чином, оскільки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, як спадкоємці за законом, прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, то відповідно до положень ч.5 ст. 1268 ЦК України уся спадщина належить їм як спадкоємцям.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 мали виступати відповідачами по справі, оскільки вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10, проте відповідних клопотань про залучення зазначених осіб до участі в справі як співвідповідачів ні позивачем, ні представником позивача не заявлялось.

Виходячи з викладеного, суд відмовляє ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2005 р. на імя ОСОБА_10

Оскільки позивач ОСОБА_7, як інвалід 2 групи, звільнена від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по цій справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 80, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 393, 1218, 1220, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 06.03.2014 р.

Суддя Ж. І. Кордюкова