АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6242/14 Справа № 204/185/14 Головуючий у 1 й інстанції - Нізік О.В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому вказувала на те, що між сторонами укладений договір № 403020 від 28 липня 2012 року з додатком № 1 до договору в якому визначена марка автомобіля ЗАЗ Vida на суму 90880 грн. Відповідно до ст. 1 предметом договору є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. Договір укладений шляхом підписання сторонами договору та додатку до нього, що є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору від 28 липня 2012 року з додатком № 1 до договору позивачкою на користь ТОВ «АВТОПРОСТО» сплачено 33625 грн. 66 коп. з яких вступний внесок склав 3271 грн. 68 коп. У зв'язку із відсутністю у відповідача ліцензії на момент укладення договору, відсутністю у договорі термінів отримання автомобіля, що свідчить про наявність обману, а тому просила визнати договір недійсним, стягнути із відповідача сплачені кошти та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір № 403020 від 28 липня 2012 року з додатком № 1 до договору в якому визначена марка автомобіля ЗАЗ Vida на суму 90880 грн. Вказані документи підписані сторонами (а. с. 6-15).

Відповідно до ст. 1 договору №403020 від 28 липня 2012 pоку, предметом договору є надання Учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. На виконання умов договору № 403020 від 28 липня 2012 року з додатком № 1 до договору позивачкою на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» сплачено 33625 грн. 66 коп., з яких вступний внесок склав 3271 грн. 68 коп. (а. с. 16-21).

Доводи позивачки про відсутність ліцензії на момент укладення договору, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог встановлених ст. 203 ЦК України, відсутність встановлення кінцевого строку проведення розрахунку з учасником, що порушує принцип добросовісності відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживача», введення позивачки в оману суд вважав безпідставними, посилаючись на наступне.

Система придбання автомобіля в групах «АвтоТак», що передбачена договором, полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема, автомобіль, та які стають учасниками такої системи.

Відповідач надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи «АвтоТак», які полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні у групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених договором. За умовами договору позивачка сплатила вступний внесок та щомісячні внески.

Відповідно до п. 14.1 ст. 14 договору - якщо учасник виявить бажання розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити відповідача у письмовій формі, поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за договором із урахуванням положень викладених в цій статті.

Відповідно до п.14.5 ст. 14 Договору - якщо учасник виявить бажання розірвати Договір та відмовитись від подальшої участі в системі Авто Так протягом 7 календарних днів від дати підписання Договору, такому учаснику повертається вся сума коштів внесених на рахунок АВТО ПРОСТО. Протягом зазначених 7 днів учасник зобов'язаний письмово повідомити про розірвання Договору шляхом подання письмової заяви в центральний офіс АВТО ПРОСТО.

22 листопада 2013 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення на протязі семи днів сплаченої неї суми (22, 23).

Відповідач своїм листом від 26.11.2013р. відмовив ОСОБА_2 у поверненні коштів. Заява щодо розірвання договору позивачкою до відповідача не подавалась, про що свідчать матеріали справи та зокрема лист відповідача від 10 грудня 2013 року (а. с. 24,26).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд посилався на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, ст. 215, 216,230 ЦК України, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до Договору система Авто Так - це торговельна марка, що зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг АВТО ПРОСТО з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається, в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Договором, і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

Врахувавши те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати, що така діяльність здійснювалась відповідачем неправомірно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності.

Тобто, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми».

Таким чином, помилковим є й висновок ОСОБА_2 про введення її в оману відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживача».

Такий висновок суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди ОСОБА_2 отримала примірник Договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Відповідно до умов Договору, його підписання та додатку до нього є твердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору і додатків до нього.

Згідно з умовами учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Договором та прийняти її чи відмовитись від участі в системі Авто Так. При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок АВТО ПРОСТО.

Таким чином, обман та ознаки «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «АВТО ПРОСТО», під час укладення Договору з ОСОБА_2 відсутні, такі посилання позивачки не узгоджуються з положеннями п. 7 ч. З ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд посилався на положення ст.ст.23,1167 ЦК України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд зазначив, що позивачкою не надано доказів протиправності дій відповідача та причинно-слідчого зв'язку з діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачці, а тому дана вимога також не підлягає задоволенню.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача була відсутня ліцензія на момент укладення договору, він недодержався в момент вчинення правочину вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, у договорі відсутній кінцевий строк проведення розрахунку з учасником, що порушує принцип добросовісності відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживача», та вводить позивачку в оману.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа має право на здійснення фінансових послуг після отримання відповідних ліцензій.

Законом України №3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено ч.1 ст.4 цього Закону п.11-1, яким передбачено що фінансовими послугами є адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

А п. 3 прикінцевих положень Закону України №3462-IV від 02.06.2011 року фінансовим установам надано один рік із моменту набрання чинності цим законом для приведення своєї діяльності у відповідності із цим законом.

Розпорядження Національної комісіії; що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" набрало чинності із 12 листопада 2012 року.

У зв'язку із чим на час укладення договору між сторонами, законом не була передбачена необхідність отримання ліцензії на адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до умов договору ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою, також товариство зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля. Крім того, умови договору дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками.

Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Ніяких нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, позивачка до апеляційної скарги не долучила, а її посилання на те, що працівник товариства обіцяв отримання нею автомобілю на протязі двох тижнів, не підтверджені належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.57-60,64 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: