АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Петешенкової М.Ю., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 23 червня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір «Автопакет» №836452/ФЛ ID 83645, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 14176,52 доларів США, зі строком повернення до 17.06.2015 року, та сплатою за користування кредитом 15,3 відсотків на рік.

Цей договір є змішаним договором, тому що його положеннями передбачена порука ОСОБА_3, яка поручилась за належне виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором.

Посилаючись на вимоги ст.ст.203,215,526,626,638,1054 ЦК України, суд обґрунтовано зазначив, що договір є обов'язковим для виконання, а підстави недійсності правочину визначені законом, та повинні бути доведені стороною договору.

Врахувавши вимоги ст.ст. 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Декрету КМУ «Про систему валютного кредитування і валютного контролю» суд обґрунтовано зазначив про відсутність перешкод для укладення та виконання договору у іноземній валюті.

Також суд не встановив дискримінаційних умов у кредитному договорі щодо позичальника кредиту.

Суд обґрунтовано вважав, що кредитний договір був укладений із урахуванням волевиявлення позивача, який свідомо звернувся до відповідача з метою отримання кредиту саме в іноземній валюті - доларах США, підписав договір, тобто між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов. До відповідача щодо зміни валюти виконання зобов'язання за Кредитним договором або розірвання договору, позивач не звертався.

Крім того, посилаючись на вимоги ст.65 СК України, роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд вказав, що при укладенні кредитних договорів, згода другого із подружжя не вимагається.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що банк порушив права позичальника, зазначивши умовою договору право підвищення процентної ставки за кредитним договором; позика була надана у іноземній валюті; не отримана згода дружини позичальника на укладення кредитного договору.

Відповідно до вимог ст.ст.11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) не передбачалась умова недійсності договору у разі відсутності попередження позичальника про валютні ризики.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні.

Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті взявши на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором (перш за все позичальник) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги про те, що надання кредиту у іноземній валюті порушує права позивача.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Право підвищення процентної ставки за кредитним договором не суперечило вимогам законодавства на час укладення кредитного договору у червні 2008 року, оскільки на той час була відсутня стаття 1056-1 ЦК України, якою регулюється процентна ставка за кредитним договором.

При укладенні кредитних договорів одним із подружжя, не потрібна згода другого із подружжя, оскільки це не передбачено вимогами ст.65 СК України, про що також зазначено у п.25 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року - залишити без змін

Ухвала чинна з моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: