Справа № 317/2621/ 13-ц
№/п 2/317/39/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі: Парахіної А.С.

за участю прокурора: Тихонської Є.М.

за участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Прокурора Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, треті особи: Головне управління Держземагенства у Запорізькій області,Територіальна громада в особі Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання розпорядження недійсним, визнання державних актів недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року з позовом до суду звернувся прокурор Запорізької районної прокуратури Запорізької області. Позовні вимоги уточнювалися 12.07.2013 року.

В своїй позовній заяві прокурор зазначив наступне: проведеною перевіркою в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів, встановлено, що головою ОСОБА_5 районної державної адміністрації 24.09.2012 року прийнято розпорядження №842 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, розташованої на території Веселівської сільської ради».

Вище вказане розпорядження є незаконним, та таким, що прийняте з перевищенням повноважень райдержадміністрації, грубими порушеннями діючого земельного законодавства та підлягає скасуванню судом.

На підставі вказаного Розпорядження ОСОБА_6 отримано державний акт серії ЯИ № 618396, ОСОБА_7 державний акт серії ЯИ № 618397, ОСОБА_8 державний акт серії ЯИ 273953, ОСОБА_9 державний акт серії ЯИ № 618412, , ОСОБА_10 державний акт серії ЯИ № 618403, ОСОБА_11 державний акт серії ЯИ № 618404, ОСОБА_12 державний акт серії ЯИ № 618405, ОСОБА_13 державний акт серії ЯИ № 618406, ОСОБА_14 державний акт серії ЯИ 618407, ОСОБА_15 державний акт серії ЯИ № 618408, ОСОБА_16 державний акт серії ЯИ 618411, ОСОБА_17 державний акт серії ЯИ № 273954, ОСОБА_20 державний акт серії ЯИ № 2618409. Загальна площа земельної ділянки, набутої у власність громадянами складає 22, 7566 га.

У звязку з тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17, , ОСОБА_20 членами колишнього КСП «Славутич» ніколи не були, прокурор вважає, що право власності на земельну ділянку набуто ними протиправно.

Враховуючи, що правовідносини отримання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17, , ОСОБА_20 відповідних державних актів на підставі зазначеного Розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації є похідними від нього підлягають визнанню судом недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 618396 виданого ОСОБА_6, серії ЯИ № 618397 виданого ОСОБА_7,серії ЯИ 273953 виданого ОСОБА_8, серії ЯИ № 618412 виданого ОСОБА_9, серії ЯИ № 618403 виданого ОСОБА_10, серії ЯИ № 618404 виданого ОСОБА_11, серії ЯИ № 618405 виданого ОСОБА_12, серії ЯИ № 618406 виданий ОСОБА_13, серії ЯИ 618407 виданий ОСОБА_14, серії ЯИ № 618408 виданий ОСОБА_15, серії ЯИ 618411 виданий ОСОБА_16, серії ЯИ № 273954 виданий ОСОБА_17, серії ЯИ № 2618409 виданий ОСОБА_20

Щодо повернення земельної ділянки власнику, то прокурор вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Чинним Земельним кодексом України не передбачено таку форму власності на землю, як колективну (Земельний кодекс України 1992 року). Землями колективної власності а ні ОСОБА_5 районна державна адміністрація, ні сільська, селищна рада не може розпоряджатися (передати у власність, в оренду, в постійне користування) оскільки вони підлягають розподілу між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай).

За таких умов визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки автоматично призведе до повернення земельної ділянки площею 26,9 га у колективну власність.

Прокурор наполягав на обґрунтуванні позовних вимог положеннями ст.. 387 ЦК України, тобто на підставі віндикації, але в вимогах не зазначив механізму таких вимог та яким чином виконувати рішення.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. 16, 387 Цивільного кодексу України, ст. ст. 116, 118, 122, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 11, 15, 208 - 215 ЦПК України, прокурор просив: Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації № 842 від 24.09.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, розташованої на території Веселівської сільської ради».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9305 га серії ЯИ № 618396 виданого 06.11.2012 ОСОБА_6

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9303 га серії ЯИ № 618397 виданого 06.11.2012 ОСОБА_7

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9303 га серії ЯИ № 273953 виданого 06.11.2012 ОСОБА_8

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9775 га серії ЯИ № 618412 виданого 06.11.2012 ОСОБА_9

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9964 га серії ЯИ № 618403 виданого 06.11.2012 ОСОБА_10

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га серії ЯИ № 618404 виданого 06.11.2012 ОСОБА_11

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га серії ЯИ № 618405 виданого 06.11.2012 ОСОБА_12

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га серії ЯИ № 618406 виданий 06.11.2012 ОСОБА_13

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га серії ЯИ 618407 виданий 06.11.2012 ОСОБА_14

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1.9984 га серії ЯИ № 618408 виданий 06.11.2012 ОСОБА_15

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9950 га серії ЯИ 618411 виданий 06.11.2012 ОСОБА_16

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9982 га серії ЯИ № 273954 виданий 06.11.2012 ОСОБА_17

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га серії ЯИ № 2618409 виданий 06.11.2012 ОСОБА_20

На своїх позовних вимогах прокурор в судовому засіданні наполягав, надав суду аналогічні пояснення, додаткових доказів або уточнень до позовних вимог не надавав. Про вказане право йому у судових засіданнях неодноразово нагадувалося та роз*яснювалося.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації ОСОБА_22., яка діяла на підставі довіреності № 01-07/0706 від 27.05.2013р., в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі та зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, в редакції до 2013 року, до повноважень районних державних адміністрацій на їх територіях належали передача у власність або користування земельних ділянок державної власності за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Розпорядженням голови райдержадміністрації від 24.09.2012р. №842 у відповідності до повноважень визначених ст..122 та п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України ( в редакції на момент прийняття розпорядження), було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та особистого селянського господарства, загальною площею 26,7566 га із земель сільськогосподарського призначення розташованих на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам визначений ст. 118 Земельного кодексу України. Так після розробки документації із землеустрою, подальше її погодження на той час було врегульовано Типовим положенням про комісію з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 р. №1420 «деякі питання реалізації статті 186-1 Земельного кодексу України».При цьому, частинами 8-10 ст. 118 Земельного кодексу України( в редакції на момент прийняття розпорядження) встановлювалось, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія за результатами розгляду проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

Районна державна адміністрація після отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже обовязковою підставою для прийняття райдержадміністрацією рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність в відповідності до вищезазначених норм права є погоджений у встановленому законному порядку проект землеустрою. В документації із землеустрою, яка була затверджена розпорядженням голови райдержадміністрації від 24.09.2012 р. №842 містила висновок про погодження документації із землеустрою від 08.06.2012 р. №13, що і було підставою для прийняття вищезазначеного розпорядження. Тому представник ОСОБА_5 райдержадміністрації вважає, що вказаний позов є такий, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_14, адвокат ОСОБА_2, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги та на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4536 від 19.09.2012 р. проти позову також заперечував,посилаючись на наступне:

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної. Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та ЇЇ орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі іменується Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні, у разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України (редакція 1992 року), земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян. Землі у колективну власність передаються безплатно. Земельні ділянки загального користування садівницьких товариств поділу не підлягають.

Відповідно до статті 6 Земельного кодексу України (редакція 1992 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України (редакція 1990 року), землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші ґрунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутілі, передаються у відання відповідних місцевих Радами народних депутатів.

КСП «Славутич» припинило свою діяльність, на теперішній час відсутній запис у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, тобто припинено існування суб'єкта права власності на майно КСП «Славутич», у тому числі і на земельні ділянки у зв'язку з припиненням існування відповідного підприємства.

Землі, що перебували у колективній власності КСП «Славутич» не були передані після припинення його існування у власність іншим особам, а отже перебували у державній власності.

Згідно з п. 11 ст. 346 Цивільного Кодексу України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Таким чином, землі загального користування КСП, що припиняло своє існування, поділу між його членами не підлягали та передавалися до відання відповідних місцевих Радами народних депутатів. Оскільки у відповідності до ст. З Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) комунальної форми власності у той час не існувало, зазначені землі ставали землями державної форми власності, суб'єктами права якої згідно ст. 4 цього кодексу виступали ради народних депутатів.

Факт здійснення такої передачі земель загального користування до відання місцевих рад не потребував обов'язкового документального оформлення у вигляді рішень місцевих рад, зборів членів КСП чи будь-яких інших документів.

У відповідності до ст.80 Земельного кодексу України в редакції 1990 року землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне користування. Отже, землі загального користування, передані у відання місцевих рад класифікуються саме в якості земель запасу.

Відповідно до п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями, розташованими за межами населеного пункту здійснюють мгссзіу державні адміністрації.

Статтею 60 ЗК України (редакція 1992) встановлено, що колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя. Пунктом 2 відповідного Указу визначено, що розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Необхідність врахувати виключно сільськогосподарські угіддя при обчисленні розміру земельної частки (паю) встановлена і приписами пункту 8 Перехідних положень чинного Земельного кодексу України.

Крім того, чинне законодавство України взагалі не містить такого поняття, як колективна власність.

Таким чином, вказана земельна ділянка не підлягає паюванню, не включалася до сертифікатів на право на земельну частку (пай) і не може бути передана у власність громадян членів колишнього КСП «Славутич».

Відповідно до П.12 Перехідних положень Земельного кодексу України та положень Ч.1 СТ.84 Земельного кодексу України, згідно з якою у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, розпорядження вказаною земельною ділянкою належить до повноважень районної державної адміністрації.

Крім того, отриманню земельних ділянок у власність громадянами передує відповідне погодження у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і субєктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. І ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 125 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку (п. 1 ст. 126 цього Кодексу).

Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю (визначену земельну ділянку) здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, громадяни - відповідачі по справі вже отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, тобто реалізували своє субєктивне право власників.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження видано; обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи розпорядження №842 від 24.09,2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, розташованої на території Веселівської сільської ради», відповідач 1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, використовуючи повноваження з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття такого розпорядження, неупереджено та добросовісно.

На підставі вище викладеного просив суд в позові прокурора Запорізького району Запорізької області відмовити.

Представник ОСОБА_3 повністю підтримав вказану позицію, надав суду аналогічні пояснення та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник Головного управління Держземагенства у Запорізькій області ОСОБА_23, яка діяла на підставі довіреності №10 від 25.06.2013р, в судовому засіданні надала пояснення, в яких проти позову заперечувала, та посилалась на те, що:

При опрацюванні позовної заяви було проаналізовано матеріали минулих років по передачі земель в колективну власність, а саме проект роздержавлення та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Славутич» Запорізького району Запорізької області (Проект), затверджений рішенням Веселівською сільською радою від 15.04.2000 № 14. Даний проект розроблявся з метою визначення кількості та складу земельних угідь, які заплановано для передачі в колективну власність.

Так, при співвіднесенні даних публічної кадастрової карти та картографічного матеріалу вище згаданого Проекту, а також поконтурної експлікації, було встановлено, що земельні ділянки, які передані у власність громадянам у відповідності до розпорядження, яке є предметом спору, відносяться до контуру 400, який віднесено до пасовищ поліпшених.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя.

Пунктом З Указу передбачено, що розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Відповідно до розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах колишнього КСП «Славутич» Запорізького району Запорізької області загальна площа сільськогосподарських угідь у колективній власності становить 5347,45 га, з них: рілля 4942,95 га, багаторічні насадження - га; сіножаті - га; пасовища 404,5 га.

Також, згідно з Матеріалами по передачі земель у колективну власність КСП «Славутич» розробленого ОСОБА_5 філією інститутом землеустрою, в експлікації земель значиться, що пасовища загальною площею 404,5 га передаються в колективну власність.

Відповідно до Пояснювальної записки вищезазначеного Проекту, після його затвердження було виготовлено державний акт на право колективної власності на землю ЗП № 000597.

На підставі розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 13.07.2000 № 352 484 членам КСП «Славутич» видані сертифікати на право на земельну частку (пай).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності регулюються Законом України від 05.06.2003 № 899 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Представник третьої особи Веселівської сільської Ради, позовні вимоги прокурора підтримала в повному обсязі, вважає, що виданим розпорядженням порушено права членів КСП «Славутич», жителів Веселівської сільської Ради які не отримали земельні ділянки на сертифікати.

Самостійних вимог не висувала, механізму реалізації права громадян права яких захищала, на спірну земельну ділянку не зазначила. Пояснила також, що КСП «Славутич» припинило свою діяльність. Правонаступників вказаного КСП не має. ОСОБА_3 та яким чином передавалась власність КСП «Славутич», що не розпайована пояснити не змогла. Вважає, що все майно та землі передані територіальній громаді в особі Веселівської сільської Ради. Сертифікати на паї були видані всім громадянам, але громадяни отримали лише частку земельні ділянки- ріллю, а пасовище ще не розпайовувалися.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку та пояснення сторін, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Суд розглядає спір у рамках заявлених позовних вимог, та не має права приймати рішення по не заявлених вимогах, або корегувати вимоги.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна державна адміністрація розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні, у разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України районна державна адміністрація у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України (редакція 1992 року), земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян. Землі у колективну власність передаються безоплатно. Земельні ділянки загального користування садівницьких товариств поділу не підлягають.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України (редакція 1990 року), землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші ґрунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутілі, передаються у відання відповідних місцевих Радами народних депутатів.

КСП «Славутич» припинило свою діяльність, на теперішній час відсутній запис у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, тобто припинено існування суб'єкта права власності на майно КСП «Славутич», у тому числі і на земельні ділянки у зв'язку з припиненням існування відповідного підприємства.

Землі, що перебували у колективній власності КСП «Славутич» не були передані після припинення його існування у власність іншим особам, а отже перебували у державній власності.

Згідно з п. 11 ст. 346 Цивільного Кодексу України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Таким чином, землі загального користування КСП, що припиняло своє існування, поділу між його членами не підлягали та передавалися до відання відповідних місцевих Радами народних депутатів. Оскільки у відповідності до ст. З Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) комунальної форми власності у той час не існувало, зазначені землі ставали землями державної форми власності, суб'єктами права якої згідно ст. 4 цього кодексу виступали ради народних депутатів.

Факт здійснення такої передачі земель загального користування до відання місцевих рад не потребував обов'язкового документального оформлення у вигляді рішень місцевих рад, зборів членів КСП чи будь-яких інших документів.

У відповідності до ст.80 Земельного кодексу України в редакції 1990 року землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне користування. Отже, землі загального користування, передані у відання місцевих рад класифікуються саме в якості земель запасу.

Відповідно до п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями, розташованими за межами населеного пункту здійснюють державні адміністрації.

Статтею 60 ЗК України (редакція 1992) встановлено, що колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя. Пунктом 2 відповідного Указу визначено, що розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Необхідність врахувати виключно сільськогосподарські угіддя при обчисленні розміру земельної частки (паю) встановлена і приписами пункту 8 Перехідних положень чинного Земельного кодексу України.

Крім того, чинне законодавство України взагалі не містить такого поняття, як колективна власність.

Таким чином, вказана земельна ділянка не підлягає паюванню, не включалася до сертифікатів на право на земельну частку (пай) і не може бути передана у власність громадян членів колишнього КСП «Славутич».

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України та положень ч.1 ст.84 Земельного кодексу України, згідно з якою у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, розпорядження вказаною земельною ділянкою належить до повноважень районної державної адміністрації.

Крім того, отриманню земельних ділянок у власність громадянами передує відповідне погодження у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і субєктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 125 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку (п. 1 ст. 126 цього Кодексу).

Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю (визначену земельну ділянку) здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, громадяни - відповідачі по справі вже отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, тобто реалізували своє субєктивне право власників.

Приймаючи розпорядження №842 від 24.09,2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, розташованої на території Веселівської сільської ради», відповідач ЗРДА - діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, використовуючи повноваження з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття такого розпорядження, неупереджено та добросовісно.

На сьогоднішній день, у відповідності до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб, належить до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. Таким чином, на момент розгляду даної справи, у відповідності до вимог чинного законодавства України відбулось правонаступництво повноважень в частині розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення і відтак ЗРДА не розпоряджається землями, а ними розпоряджається Головне управління Держземагенства у Запорізькій області.

Головне управління Держземагентства у Запорізькій області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Координацію діяльності Головного управління та сприяння йому у виконанні покладених на нього завдань здійснює голова місцевої державної адміністрації. Головне управління діє на підставі положення, що затверджується Головою Держземагентства.

Згідно з Положенням про Головне управління завданнями Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території Запорізької області.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачені наступні шляхи здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки:

а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Прокурором не зазначено чиї саме інтереси ним захищаються поданим позовом, а також законом не передбачено такий захист порушеного права, як визнання недійсними державних актів, що отримані громадянами.

Про скасування реєстрації державних актів прокурор позовних вимог не заявляв, а тому визнання недійсними державних актів не має жодних наслідків.

У відповідності до п. 6 ст. 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини.

Відповідно до висновку погодження документації із землеустрою № 13 від 08 червня 2012 року зробленого Комісією з розгляду питань, пов*язаних з погодженням документації із землеустрою земельна ділянка, що є державною власністю надавалася у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу(земель сільськогосподарського призначення). У висновку всі обмеження та обтяження земельної ділянки були зазначені. Всі члени комісії вказаний висновок підписали, підписи не відкликані.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Прокурором не було надано жодного доказу, який би свідчив про порушення процедури прийняття розпорядження головою райдержадміністрації, а також не надано підтвердження помилковості наданого висновку Державною земельною комісією. Правонаступник вказаної організації був залучений до участі лише у якості третьої особи.

В якості доказів прокурором було надано державні акти на спірні земельні ділянки лише відносно ОСОБА_6В, ОСОБА_20, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_16,ОСОБА_17 Чому прокурором було зроблено висновок про наявність Державних актів у інших відповідачів не зрозуміло. Копії державних актів суду не надавалися та не звірялися з оригіналами.

Судом неодноразово роз*яснювалося сторонам по справі положення ст.10 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.20, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст..321 ЦК України, ст..10 ЦПК України, ст.116, 118, 122, 152 ЗК України

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Прокурора Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, треті особи: Головне управління Держземагенства у Запорізькій області,Територіальна громада в особі Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання розпорядження недійсним, визнання державних актів недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.Б. ГРОМОВА