Справа № 352/2245/14-ц
Провадження № 2/352/1223/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Гургули В.Б.

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колодіївської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_3. Після його смерті він, ОСОБА_1, відповідно до норм чинного на той час ЦК УРСР, успадкував все належне його батькові майно. Однак, до цього часу він не може оформити належним чином всі правовстановлюючі документи, що стосуються права власності на земельну частку (пай).

Його батько ОСОБА_3 все своє життя прожив у с. Колодіївка Тисменицького району Івано-Франківської області. У 1971-1973 роках батько працював бригадиром бригади № 2 колгоспу "Прогрес", а в період 1986-1990 років був пенсіонером колгоспної праці, що підтверджується листом Колодіївської сільської ради Тисменицького району від 19 березня 2014 року № 41а.

На початку 90-х років колгосп "Прогрес" був реорганізований у селянську спілку "Колодіївка" у зв'язку з проведенням земельної реформи та відповідно до законів УРСР "Про земельну реформу" та "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві України".

Зважаючи на це та відповідно до статутних документів і норм діючого на той час законодавства батько був членом селянської спілки. Крім того, відповідно до книжки пайовика протягом 1991-1994 років батько сплачував членські внески в СС "Колодіївка".

8 лютого 2000 року селянська спілка "Колодіївка" була перейменована на ТзОВ НВАП "Добробут". ТзОВ "Добробут" є правонаступником селянської спілки та до нього перейшло в повному обсязі майно, яке належало СС "Колодіївка". При цьому всі члени селянської спілки отримали право колективної власності на земельну ділянку, а ті, хто сплачував членські внески, отримали також право на майновий пай.

У 2001 році він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Згідно з цим сертифікатом, він ОСОБА_1, має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ "Добробут" відповідно до списків осіб, які мають право на майновий пай.

Однак, до цього часу він як спадкоємець ОСОБА_3 не може належним чином оформити право власності на земельний пай у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, зокрема оригіналу сертифіката про право на земельну частку (пай). Просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай).

Позивач в судове засідання не з'явився, проте його представник подав до суду заяву в якій просить розгляд справи слухати у його відсутності, позов підтримує, просив його задовольнити.

Представник відповідача Колодіївської сільської ради у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_3. Після його смерті позивач ОСОБА_1, відповідно до норм чинного на той час ЦК УРСР, успадкував все належне його батькові майно. Однак, до цього часу позивач не може оформити належним чином всі правовстановлюючі документи, що стосуються права власності на земельну частку (пай).

Батько позивача ОСОБА_3 все своє життя прожив у с. Колодіївка Тисменицького району Івано-Франківської області. У 1971-1973 роках працював бригадиром бригади № 2 колгоспу "Прогрес", а в період 1986-1990 років був пенсіонером колгоспної праці, що підтверджується листом Колодіївської сільської ради Тисменицького району від 19 березня 2014 року № 41а.

На початку 90-х років колгосп "Прогрес" був реорганізований у селянську спілку "Колодіївка" у зв'язку з проведенням земельної реформи та відповідно до законів УРСР "Про земельну реформу" та "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві України".

Зважаючи на це та відповідно до статутних документів і норм діючого на той час законодавства батько позивача був членом селянської спілки. Крім того, відповідно до книжки пайовика протягом 1991-1994 років батько позивача сплачував членські внески в СС "Колодіївка".

8 лютого 2000 року селянська спілка "Колодіївка" була перейменована на ТзОВ НВАП "Добробут". ТзОВ "Добробут" є правонаступником селянської спілки та до нього перейшло в повному обсязі майно, яке належало СС "Колодіївка". При цьому всі члени селянської спілки отримали право колективної власності на земельну ділянку, а ті, хто сплачував членські внески, отримали також право на майновий пай.

У 2001 році позивач отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Згідно з цим сертифікатом, позивач ОСОБА_1, має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ "Добробут" відповідно до списків осіб, які мають право на майновий пай.

Однак, до цього часу позивач як спадкоємець ОСОБА_3 не може належним чином оформити право власності на земельний пай у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, зокрема оригіналу сертифіката про право на земельну частку (пай).

Батько позивача ОСОБА_3 працював у колгоспі "Прогрес", був пенсіонером, а згодом, будучи членом селянської спілки, безпідставно не був включений до списку, що додається до державного акта про право колективної власності. У зв'язку з цим йому не було видано відповідний сертифікат, а значить порушено його право на земельну частку (пай). Той факт, що ОСОБА_3 за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) не є підставою для відсутності у нього права на цю земельну частку (пай), яке відповідно до цивільного та земельного законодавства може успадковуватися.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільсько господарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Стаття 6 Земельного кодексу України визначає, що загальний розмір площі поділяється на кількість осіб, які працювали в сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України 1990 року та пункту 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) може бути об'єктом спадкування.

Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику про спадкування" визначає, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" встановлено, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), крім сертифіката, є рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай).

Тому за позивачем слід визнати право власності на земельну частку (пай), яка раніше належала батьку позивача ОСОБА_3

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 392, 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), яка раніше належала його батькові ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд.

Головуючий В.Б. Гургула