Провадження №2/761/5819/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 02 липня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про зменшення розміру аліментів на дитину, визначеного за рішенням суду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2011 року у справі за позовом Відповідача до нього про стягнення аліментів, на нього покладено обов'язок сплачувати аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 45% заробітку/доходу, щомісячно, починаючи з 29 листопада 2010 рок та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що з моменту ухвалення рішення у справі про стягнення аліментів, як його матеріальний стан, так і Відповідача змінився. Зауважує, що на момент ухвалення рішення, у нього був непрацездатним тільки батько, а на даний час, починаючи з 04 квітня 2012 року, його мати досягла пенсійного віку, у зв'язку з чим він змушений частину заробітку виділяти на підтримання фінансового стану непрацездатних батьків. Крім того, зазначає, що він несе витрати на оренду житла і, що Відповідач на момент розгляду справи про стягнення аліментів не працювала, однак на даний час, як йому стало відомо, Відповідач працює в компанії «Укрфлора», тим самим, постійний дохід. Просить суд ухвалити судове рішення, яким зменшити розмір аліментів на дитину, визначивши їх у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення Дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що вона на даний час ніде не працює, у зв'язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі і, що вона позбавлена можливості працевлаштуватися, у зв'язку з тим, що здійснює догляд за її важкохворою матір'ю. Зауважила також, що залежно від віку дитини, потреби на її утримання постійно зростають. Крім того, також зауважила, що у разі задоволення позову, матеріальне становище Дитини погіршиться.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2011 року, із Позивача на користь Відповідача, стягуються аліменти на малолітню дитину у розмірі 45% заробітку/доходу Позивача, щомісячно, починаючи з 29 листопада 2010 року та до досягнення повноліття Дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили (а.с. 4).

За змістом частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального стану.

За змістом статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Крім того, за змістом частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Згідно із Статтею 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач посилається на те, що має на утриманні батьків пенсіонерів, у зв'язку з чим вимушений частину заробітку виділяти на підтримання фінансового стану обох непрацездатних батьків, але будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин, суду не надав, як і не надав доказів щодо понесення ним витрат на оренду житла.

Судом встановлено, що Відповідач разом з дитиною проживає окремо від Позивача, здійснює догляд за дитиною, син сторін перебуває на утриманні у Відповідача.

Крім того, судом також встановлено, що Відповідач не працює. В обґрунтування чого надала довідку із Шевченківського районного центру зайнятості в місті Києві від 19 листопада 2014 року про те, що, починаючи з 25 липня 2014 року, вона перебуває на обліку, як безробітна (а.с. 18). Крім того, Відповідач також надала докази в частині щодо утримання батьків-пенсіонерів, які потребують догляду та лікування, зокрема, стосовно своєї матері.

За таких обставин, оцінюючи зібрані в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог. Керуючись в першу чергу інтересами дитини, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

З огляду на викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, частини 2 статті 51 Конституції України, статей 180, 192 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :