АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1521/14 Справа № 188/2057/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Курочкіна О. М. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2008 року.

Не погодившись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом норм матеріального права: кредитування відповідає вимогам законодавства та підтверджено достовірними доказами, відповідач погодилася із умовами договору про збільшення строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит у розмірі 6799,93 гривень, строком на 10 місяців по 03.02.2009 року, а відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості, та здійснювати інші платежі (а.с.8-9).

Банком був наданий розрахунок, відповідно до якого станом на 17.09.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 32919,09 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5748,64 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 2,59 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 24858,89 грн., заборгованість по комісії 265,2 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1543,77 грн. (а.с. 6-7).

Суд врахував, що із серпня 2008 року платежі по кредиту не здійснювались, строк дії договору закінчився 03 лютого 2009 року, а позивач звернувся до суду із позовом лише 07 жовтня 2013 року.

А тому, посилаючись на вимоги ст.ст.257,261,267,1054 ЦК України, Умови надання кредиту фізичним особам, суд прийшов до обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що сторони встановили строк позовної давності у 5 років, а відповідач погодився із Умовами надання кредиту фізичним особам.

Як вбачається із матеріалів справи Заява позичальника від 03 квітня 2008 року передбачала надання відповідачу строкового кредиту у розмірі 6799,93 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 10 місяців - до 03 лютого 2009 року включно, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам.

В матеріалах справи відсутні будь-які достовірні відомості (фінансові документи) про перерахування цих коштів відповідачу.

Ніяких досудових вимог чи повідомлень банк позичальнику не направляв до моменту звернення із позовом - 07 жовтня 2013 року.

Відповідно до Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам. (далі Умов), копія тексту яких була долучена позивачем до позову (а.с.10-14), вбачається, що відповідно до п.3.2.2 позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви.

Пунктом 5.4 Умов передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом трьох років із дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником.

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Але позивач під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не надав належних та достовірних доказів про те, що саме ці Умови діяли на час написання заяви позичальником, а також що саме із вказаними Умовами ознайомлений позичальник, а тому відсутні підстави для висновку про досягнення сторонами угоди, щодо збільшення строків позовної давності. У зв'язку із чим підлягають застосуванню строки позовної давності, встановлені законом.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

А згідно із абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом.

А п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Таким чином, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, а у зв'язку із імперативною нормою законодавства.

Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що після підписання Заяви у квітні 2008 року зазначено лише про одноразове погашення частини боргу у серпні цього року на суму 1,6 гривень, а після того, позичальник не проводив ніяких платежів. Зобов'язання позичальника визначено строком виконання - 03.02.2009 року. В межах трирічного строку позовної давності до 03.02.2012 року банк ніяких вимог до позичальника не заявляв, а пред'явив позов до суду лише 07 жовтня 2013 року. Вказані обставини у справі не заперечували і обидві сторони.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: