Справа № 583/808/15-ц
06 травня 2014 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області у складі:
головуючого-судді Білери П.П.
при секретарі Дяченко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета застави, суд
20 березня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду звернулось Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета застави.
Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_2 не виконує умови кредитного договору. Як наголошує позивач, підтвердженням отримання кредитних коштів є виписка по рахунку, з якої вбачається отримання коштів відповідачем.
У зв'язку з відмовою відповідача ОСОБА_2 виконувати кредитні зобов'язання у добровільному порядку, позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за рахунок заставленого майна за кредитним договором з відповідача для захисту своїх прав та інтересів.
Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, але 05 травня 2015 року до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, відповідно до Ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України можливо провести заочний розгляд справи.
Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі рішення загальних зборів акціонерів банку від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк " було змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке є правонаступником його прав і обов'язків, про що зазначено у п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк " у новій редакції, копія якого є у матеріалах даної справи.
Як було встановлено судом, Умовами кредитно-заставного договору, а саме п. 4.4 передбачено, що ОСОБА_2 погашення заборгованості здійснює шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку їх наявності), процентами та кредитом.
Відповідно до п. 17.8 Договору щомісяця в період сплати позичальник ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 868,21 гривень для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.
Однак в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а сааме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.
Згідно ч. 2 Ст. 1054, ч. 2 Ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця - заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до Ст. 526 Цивільного кодексуУкраїни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застав, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.
Так, відповідно до п.7.1 Договору застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі із змінами і доповненнями до нього, внесеними протягом строку його дії. Зокрема застава забезпечує вимоги банку щодо: повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагород, сплати неустойки (штрафів, пені) за порушення зобов'язань позичальника, відшкодування витрат банку.
Крім того, судом було встановлено, що 17 грудня 2014 року на адресу відповідача ОСОБА_2 позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" направлено повідомлення про порушення основних умов кредитного договору від 29 січня 2008 року № DN81AR17920380 та попередженням про те, що в разі непогашення ним заборгованості по кредитному договору, буде звернуто стягнення на предмет застави. Копія даного повідомлення є у матеріалах цивільної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, давши їм оцінку, та беручи до уваги те, що позичальник ОСОБА_2 своїх зобов'язань по кредитно-заставному договору не виконує, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 на час звернення до суду 20 березня 2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість по виплаті кредиту, продовжує ухиляться від виконання зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", що є порушенням законних прав останнього.
З викладеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини. У цих правовідносинах порушено право позивача, так як згідно до ч. 1 Ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 Ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до Ст. ст. 526, 530 ч.1 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. ч. 1, 4 Ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Судом з'ясовано, що при укладання кредитного договору сторони керувалися ч. 1 Ст. 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 Ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до Ст. ст. 1050, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу.
Відповідно до Ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 Ст. 527 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутізобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Крім того, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно Ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що виникають із правовідносин позики. Згідно ч. 1 Ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цівільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року за № 5 зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України.
Відповідно до Ст. 19 Закону України "Про заставу" від 02 жовтня 1992 року №2654-ХІІ за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до Ст. 16 Цивільного кодексуУкраїни одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі.
Відповідно до Ст. 589 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 Ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року № 1255-IV, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.
Згідно Ст. 25 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається зокрема спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу.
Відповідно до ч. 2 Ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №1 4 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначає, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.
При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен з'ясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно Ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 2305 (дві тисячі триста п'ять) гривень 29 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись Ст. ст. 16, 526, 527, 530, 589, 590, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", керуючись Ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета застави - задовольнити повністю.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Охтирського
міськрайонного суду П. П. Білера