АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/531/14 Справа № 201/5341/13 Головуючий у 1 й інстанції - Мельниченко С.П. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила ухвалити рішення, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_4 кімнату № 5 площею 13,5 кв.м., а ОСОБА_2 кімнату № 7 площею 12,1 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін коридор № 1 площею 4,8 кв.м., кухню № 4 площею 7,8 кв.м., вбиральню ; 4 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату № 2 площею 2,1 кв.м., житлову кімнату № 6; зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від дверей квартири АДРЕСА_1 та не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням.

В обгрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 з 16-річного віку, так як при отриманні квартири в 1987 році її бабусею ОСОБА_2, позивачка була вписана в ордер як член сім'ї. Між сторонами склався певний порядок користування квартирою, а саме: ОСОБА_2 користується кімнатою № 7, ОСОБА_4 користується кімнатою № 5, а решта квартири перебуває в загальному користуванні, однак з січня 2012 року ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою, відібрала ключі від квартири та говорить про те, що позивачка може відвідувати квартиру лише в присутності відповідачки. Крім того, третю кімнату ОСОБА_2 здає стороннім особам на короткий термін, що змушує позивачку ночувати у її подруг. Позивачка вважає, що має право на користування вказаної квартирою на підставі ст. ст. 6, 9, 10, 64 ЖК України та ст. 47, 48 Конституції України, а тому просить зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод в користуванні квартирою, зобов'язати передати ключі від квартири та на підставі ст. 104 ЖК України визначити порядок користування спірною квартирою.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В обгрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що 07 липня 1987 року Виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради їй надано ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_2, її син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_4

В 1988 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розлучились і ОСОБА_6 разом з дитиною ОСОБА_4 виїхала з квартири і з того часу позивачка по первісному позову постійно та безперервно проживає за адресою: АДРЕСА_2.

05 листопада 2002 року ОСОБА_6 знялась з реєстрації у спірній квартирі, а позивачка по первісному позову ОСОБА_4 при досягненні повноліття автоматично зареєструвалась у спірній квартирі, однак жодного дня в ній не жила, а тому ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_4 втратила право користування спірною квартирою на підставі ст. 71, 72 ЖК України

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи , ОСОБА_2 07.07.1987 року Виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради було надано ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_2, її син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_4 ( ар. сп. 13 )

В 1988 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розлучились і ОСОБА_6 разом з малолітньою на той час дитиною - ОСОБА_4 виїхала з квартири.

05.11.2002 року ОСОБА_6 знялась з реєстрації у спірній квартирі, а позивачка по первісному позову ОСОБА_4 при досягненні повноліття автоматично зареєструвалась у спірній квартирі ( ар. сп. 7об.,10). Питання , щодо визнання ОСОБА_4 такою особою , що втратила право користування ОСОБА_2 не ставилося до моменту звернення до суду ОСОБА_7 з даним позовом.

З січня 2012 року ОСОБА_2 стала чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою, відібрала ключі від квартири та дозволяє відвідувати квартиру лише в присутності відповідачки.

Виходячи з вище наведеного , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те , що позивачка за основним позовом - ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі більше шести місяців, до дня звернення з зустрічним позовом ОСОБА_2, з поважних причин, так як ОСОБА_2 чиняться перешкоди в такому проживанні, що фактично не заперечувалось сторонами під час розгляду справи , в зв»язку з чим відсутні беззаперечні підстави для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі.

Так , згідно до положень ч. 2 ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається на протязі шести місяців за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї за умови відсутності поважних причин з яких наймач або член його сім'ї був відсутній у вказаному житловому приміщенні, а згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки позивачка ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартирі, то вона має право на користування нею , так як згідно до положень ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Суд першої інстанції правильно просилався на положення ст.. 47 Конституції України , згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Також згідно до положень ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Виходячи з вище наведеного , а саме з встановлення факту , що не проживання позивачки ОСОБА_4 в спірній квартирі на сьогоднішній день викликано перешкоджаннями їй відповідачкою ОСОБА_2 у такому проживанні, суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність захисту житлових прав позивачки та задовольнив її позовні вимоги в частині усунення їй перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом зобов'язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей та не чинити перешкод в користуванні квартирою.

Правильним слід визнати і висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спірною квартирою , так як положеннями ст. 103, 104 ЖК України встановлено можливість зміни договору найму та підстави і порядок такої зміни. Однак, ОСОБА_4 з такими вимогами до суду не зверталась , а просила встановити порядок користування житловим приміщенням, що не передбачено чинним законодавством щодо приміщень, які відносяться до державного житлового фонду.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що фактично ОСОБА_4 не мешкає в спірній квартирі і її речей в квартирі немає , самі по собі значення для справи не мають з вище викладених обставин , а саме при наявності факту перешкоджання їй в користуванні житловим приміщенням.

З тих же підстав визнати обґрунтованими не можна і посилання в апеляційній скарзі на пояснення свідків , які були допитані в судовому засіданні.

Окрім того , як вбачається з матеріалів справи , а саме з заяви до органу приватизації ( ар. сп.39) ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у жовні 2011 року звертались з проханням оформити спірну квартиру у приватну власність , що свідчить про відсутність спірних житлових питань у мешканців цієї квартири , а також спростовує твердження апелянтів про втрату ОСОБА_4 права користування нею.

Доводи апеляційної скарги про те , що ОСОБА_4 не приймає участі в оплаті комунальних послуг також не являються безспірними при вирішенні питання про законність оскаржуваного рішення , оскільки з вимогами про виконання обов»язків мешканців квартири позивачі за зустрічним позовом до суду не звертались.

Оскільки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає таким , що не підлягає скасуванню чи зміні , доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з ОСОБА_2 судових витрат по справі також не являються обгрунтованими.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст.ст.303,307, 308 ,313,315 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили .

Судді