АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1365/14 Справа № 2-3190/2011 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С.Ю. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,Тамакулової В.О.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генріхівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антоніна, про визнання недійсними заповітів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, який неодноразово уточнювала і доповнювала та остаточно зазначила, що 03 серпня 1994 року П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт її бабусі ОСОБА_9, відповідно до якого остання заповідала їй квартиру АДРЕСА_1, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Після поховання бабусі вона звернулась до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що 10 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також під час слухання справи було встановлено про існування ще одного заповіту, посвідченого 23 листопада 2006 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., згідно якого ОСОБА_9 заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 своїй сусідці ОСОБА_4

У позовній заяві також позивач зазначила, що на момент складання двох останніх заповітів бабусі було 84 роки, в останні роки вона хворіла на хронічну постгеморрагічну анемію, дифузний кардіосклероз, дисциркуляторну енцефалопатію, церебральний атеросклероз змішаного ґенезу, у зв'язку з чим у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки неприйняття дійсних подій. На протязі останніх трьох років до смерті бабусі в неї почала розвиватись цереброваскуляторна хвороба, яка супроводжувалася порушенням мозкового кровообігу, порушенням емоційно-вольової сфери. Таким чином, вважає, що посвідчені 23 листопада 2006 року та 10 січня 2007 року заповіти від імені ОСОБА_9 не відповідали її справжній волі, а тому просила визнати їх недійсними.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено та ухвалено визнати недійсними: заповіт від імені ОСОБА_9, посвідчений 10 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №77; заповіт від імені ОСОБА_9, посвідчений 23 листопада 2006 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №3-6328, а також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.204 Т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуцального права ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсним заповіту від 23 листопада 2006 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_5 є онукою ОСОБА_9, яка проживала в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1, а згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 03 вересня 2007 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с. 11 Т. 1).

Також судом встановлено, що ОСОБА_9 за життя 03 серпня 1994 року було складено заповіт, відповідно до якого остання заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_5 (а.с.9 т.1), а 23 листопада 2006 року ОСОБА_9 було складено інший заповіт, посвідчений нотаріально, згідно якого остання заповідала все своє майно відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 127 т. 1), а також 10 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_9, згідно якого остання заповідала все своє майно відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 16 т. 1).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. А статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно вимог статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Крім того, відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як вбачається з амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи №26 від 11 липня 2013 року ОСОБА_9 в період часу 23 листопада 2006 року та 10 січня 2007 року мала ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі атеросклеротичної деменції. За своїм психічним станом в зазначений період часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 161-163 Т.2).

Відповідно до мотивувальної частини акту, вбачається, що зазначений вище висновок прийнятий з урахуванням матеріалів цивільної справи, медичної документації про наявність у ОСОБА_9 протягом тривалого часу ознак атеросклерозу та дисциркуляторної енцефалопатії, з'явлення в подальшому таких змін з боку психіки, як зниження пам'яті, дезорієнтування в обстановці, особах, часі; непослідовності дій та підвищену впливовість, емоційно-вольові порушення, відчутне зниження придбаних під час життя навичок, у тому числі навичок самообслуговування (а.с.161-163 т.2).

Крім того, як вбачається медичних документів, долучених до справи ОСОБА_9. за життя та на час складання заповітів від 23 листопада 2006 року та 10 січня 2007 року мала хвороби, а саме: хронічної постгеморрагічної анемії, дифузного кардіосклерозу, церебрального атеросклерозу, ДЕП II ступеню змішаного ґенезу, а також остання згідно записів в амбулаторній картці зверталася до лікаря зі скаргами на шум в голові, порушення сну, провалів в пам'яті на поточні події, періодичне дезорієнтування в собі та оточуючих, а також встановленими діагнозами за наслідком огляду неврологом (а.с. 92 Т.1), що також підтверджується показаннями свідків, допитаних у суді першої інстанції, а саме ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_9 за життя завжди заявляла про своє бажання залишити квартиру своїй онуці ОСОБА_5, а також протягом останніх років життя почала плутати події, не взнавати людей, дезорієнтувалася в просторі, що також призводила до неможливості самообслуговування.

Також матеріалами справи встановлено, що під час догляду за ОСОБА_9 з боку ОСОБА_16, нею з останнім укладався договір довічного утримання від 27 липня 2006 року, згідно якого ОСОБА_9 передавалась у власність квартира АДРЕСА_1, який 22 листопада 2006 року було розірвано; після цього, наступного дня 23 листопада 2006 року ОСОБА_9 було складено заповіт на ім'я ОСОБА_4, яка почала здійснювати догляд за нею, а після початку догляду ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_9 10 січня 2007 року склала заповіт на користь останніх, яким і заповіла все своє майно. Вказані обставини підтверджують непослідовність дій ОСОБА_9, її підвищену впливовість, емоційно-вольові порушення, про що також зазначено і у висновку амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи №26 від 11 липня 2013 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_17

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про безпідставність висновків судово-психіатричної експертизи з посиланням на те, що останні зроблені на підставі записів невролога в амбулаторній картці, які є сфальсифікованими, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки таких доказів суду надано не було, крім того цим обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що померла ОСОБА_9 на час складання заповітів не страждала на психічні розлади та була осудною, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними доказами.

Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивачкою заявлено вимоги з пропуском позовної давності, оскільки пропущено строк звернення до суду із вимоги про визнання заповіту ОСОБА_9 від 23 листопада 2006 року недійсним, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи про цей заповіт стало відомо саме під час розгляду справи в суді, після надання копії цього заповіту відповідачами у вересні 2011 року, а позивач доповнила свої вимоги, поставивши питання про скасуання цього заповіту у квітні 2012 року, у зв'язку з чим позивачкою строк позовної давності не пропущено.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4-відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді