Справа № 2-165/2011(1)
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, на дії рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з скаргою в якій просила суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва ОСОБА_2, щодо проведення заходів, передбачених законодавством України, направлених на своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішення суду.

Вимоги скарги мотивовані тим, що в рамках виконавчого провадження № 37781896 були винесені Постанови.

10.12.2013 року головним державним виконавцем Макаренком С. В. було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100 грн, та про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 102 347, 41 грн., в рамках ВП № 42931813.

З урахуванням уточнень, скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. києві ОСОБА_2, щодо не направлення на адресу боржника копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 37781896 та ВП № 42931902. Також просить визнати не правомірними дії головного жеравного виконавця відносно питання про закінчення виконавчого провадження № 37781896 в зязку із самостійним виконанням рішення суду основним боржником. Зобовязати державного виконавця ВДВС Дніпровського РУю ОСОБА_2 визнати та скасувати розпорядження головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва відносно про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 в розмірі 20% до погашення заборгованості у розмірі 100 грн. ВП № 42931813, та про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20 % до погашення заборгованості у розмірі 102, 347, 41 грн. ВП 42931902.

В судове засідання представник скаржника надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив розгляну ти справу у його відсутність.

Державний виконавець, дії якого оскаржуються, або уповноважений представник відділу ДВС Дніпровського РУЮ м. Києва, а також інші зацікавлені сторони до суду не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомляли, виходячи з чого суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Положеннями ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

10.12.2013 р. в державний виконавець Макаренко С. В. виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100 грн.

10.12.2013 р. державний виконавець Макаренко С. В. виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 102 347,41 грн.

В рамках ВП № 42931813 було винесено державним виконавцем Макаренко С. В розпорядження про звернення стягнення на заробітну плату боржника в межах суми 100, грн. и окремо в межах суми 102 347,41 грн.

06.09.2013 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Дніпровського РУЮ в м. Києві О. А. Вольфа із заявою, в якій просила надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 37781896 та поновити їй строк на добровільне виконання, у зв"язку із тим, що боржниця ОСОБА_1 не отримувала ніяких листів або документів відносно відкритого виконавчого провадження.

Виходячи із матеріалів виконавчого провадження № 37781896 в яких міститься заява стягувача ПАТ "Універсал Банк" від 06.09.2013 р. з проханням закінчити виконавче провадження № 37781896 у зв"язку із погашенням заборгованості ОСОБА_1. Тобто скаржник фактично добровільно виконав вимогу суду щодо погашення суми заборгованості перед стягувачем

Відповідно до положень ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи з положень ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України Про виконавчу службу, зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України Про виконавче провадження використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. 2. Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону. 3. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні. 4. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. 5. У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми. 6. У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. 7. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно із положенням ст. 47 ЗУ "Про вконавче провадження " Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи ;

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості , а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 2. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. 3. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. 4. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. 5. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно із ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження" Виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу , на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу , який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу , який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 2. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу , який його видав. 3. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Підсумовуючи наведене, в судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, або інший уповноважений державний виконавець безпідставно не вчиняє необхідний обсяг дій, у зв"язку із повним погашенням боргу боржника перед стягувачем, виходячи з чого суд визнає бездіяльність такого державного виконавця в цій частині неправомірними та вбачає підстави для частквого задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 28,47,49 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 10.12.2013 року в рамках виконавчого провадження № 37781896 відносно постанови від 10.12.2013 року відносно стягнення з божника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100, 00 (сто) гривень та постанови від 10.12.2013 року відносно стягнення з божника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 102 347,41 (сто дві тисячі триста сорок сім гривень 41 коп.).

Визнати неправомірними та скасувати розпорядження гловного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 :

- про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20 % до погашення заборгованості у розмірі 100 грн. ВП № 42931902

- про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20 % до погашення заборгованості у розмірі 102 347, 41 грн., ВП № 42931902.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її.

Суддя: