Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_3, приватного підприємства «МАЙСТЕР-К», третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу та відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою приватного підприємства «МАЙСТЕР-К» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора Голосіївського району м. Києва звернувся до суду з указаним позовом, просив:

визнати незаконним та скасувати п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 992/992 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва»;

визнати недійсним держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0331, виданий ОСОБА_3 і зареєстрований Головним управління земельних ресурсів Київської міської ради 22 грудня 2009 року № 07-7-05094;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки прощею 0,1 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0331, вартістю 201 357 грн, укладений 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та приватним підприємством «МАЙСТЕР-К» (далі - ПП «Майтер-К»);

відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку прощею 0,1 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0331, вартістю 201 357 грн, за територіальною громадою м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» ОСОБА_3 було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1. 22 грудня 2009 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЖ № 905406.

27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП «МАЙСТЕР-К» було укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

Перевіркою законності рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» встановлено, що спірна земельна ділянка відведена без проекту землеустрою щодо її відведення ОСОБА_3, обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, громадських слухань щодо зміни цільового призначення земельної ділянки; зміни до генерального плану міста внесено без проведення обов'язкової державної екологічної експертизи.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 992/992 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000 000 000:79:364:0331, виданий ОСОБА_3 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради 22 грудня 2009 року № 07-7-05094. Визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП«МАЙСТЕР-К». Визнано право власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 992/992 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП «МАЙСТЕР-К» просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, а також рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Ухвала апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2014 року в частині закриття провадження в справі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій частині колегією суддів не переглядається.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 незаконно надано спірну земельну ділянку, оскільки відсутні проект землеустрою та відповідні погодження щодо її відведення, визначені ст. ст. 118, 155 ЗК України. Держаний акт підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що рішення, на підставі якого він був виданий ОСОБА_3, визнано незаконним, отже, є недійсним договір купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року. Суд першої інстанції також дійшов висновку про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва на підставі ст. 392 ЦК України, ст. 152 ЗК України.

Закриваючи провадження у справі в частині позову про визнання незаконним та скасування п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року зазначене рішення Київської міської ради скасовано.

В іншій частині позову апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції та залишив його в цій частині без змін.

Із висновками суду першої та апеляційної інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року та визнання за територіальною громадою м. Києва права власності погодитися не можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що п. 904 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни в Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

22 грудня 2009 року ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ № 905406 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП «МАЙСТЕР-К» було укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі № 1588.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Проте суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року в справі № 6-170цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ураховуючи, що не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відсутні і правові підстави для визнання права власності на неї за територіальною громадою м. Києва.

У частині визнання недійсним державного акта судові рішення є обґрунтованими, оскільки ґрунтуються на судовому рішенні про скасування рішення органу місцевого самоврядування. Вчинення на державному акті (визнаного судом недійсним) відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу (ч. 6 ст. 126 ЗК України) не змінює суті такого державного акта, як недійсного. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року в справі № 6-67цс14.

Оскільки обставини справи судами встановлено повно та правильно, не потребують додаткового дослідження доказів, однак судові рішення у частинах визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1, укладеного 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП «МАЙСТЕР-К», та визнання за територіальною громадою м. Києва права власності на неї ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права, тому вони у цих частинах підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 341 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цих частинах.

В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «МАЙСТЕР-К» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2014 року скасувати у частинах визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1, укладеного 27 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та приватним підприємством «МАЙСТЕР-К», та визнання за територіальною громадою м. Києва права власності на неї, ухвалити в цих частинах нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник