РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі : головуючого судді Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання Реєнт Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свою вимогу тим, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, Підволочиського району, Тернопільської області.

Разом з ним зареєстровані та проживають ОСОБА_3, 1958 року народження, - дружина, ОСОБА_4, 1981 року народження, - син, ОСОБА_5, 1977 року народження - дочка, ОСОБА_6, 1999 року народження - внук, ОСОБА_7, 2009 року народження - внучка, ОСОБА_2, 1975 року народження - зять, зареєстрований, але не проживає.

Громадянин ОСОБА_2, 24 квітня 2014 року розірвав шлюб з дочкою позивача - ОСОБА_5, та з квітня 2014 року по АДРЕСА_1, Підволочиського району, Тернопільської області не проживає, допомоги по його утриманні не надає.

Враховуючи вище зазначене, а також відмову добровільно виписатися із будинковолодіння, відповідно до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

При цьому пояснив, що відповідач - його колишній зять, з яким, в квітні 2014 року, донька розірвала шлюб.

Однак, ще задовго до розірвання шлюбу, в серпні 2013 року відповідач пішов від сім"ї, яка проживала в належному йому будинку, залишивши свою дружину, а його, позивача, доньку без засобів до існування.

З того часу ніякої участі ні в утриманні будинку, ні в утриманні чи матеріальному забезпеченні дітей, не приймав і не приймає, в належному йому будинку не проживає, однак залишається зареєстрованим в будинку, а тому він змушений звернутися з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2, якому було направлено повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, а ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1, Підволочиського району, Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САА №525166, виданим на підставі рішення виконкому Іванівської сільської ради від 27 листопада 2003 року №35, свідоцтво зареєстроване в Підволочиському РБТІ, номер Витягу №2770835 від 07 лютого 2004 року, реєстраційний номер 4654514.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку АДРЕСА_1 Підволочиського району Тернопільської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт НОМЕР_1 виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 30 травня 2000 року, прибув для постійного 01.05.1999 року за вищевказаною адресою.

З рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/177/14 від 24 квітня 2014 року, вбачається, що дочка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2, видане 24 грудня 1977 року) розірвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2.

З актів № 151 від 14 квітня 2014 року, №279 від 01 липня 2014 року, №334 від 23 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 Підволочиського району Тернопільської області, однак більше шести місяців не проживає за вказаною адресою.

Факт відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 Підволочиського району Тернопільської області підтверджується також наданими у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10, які пояснили, що близько півтора року вони жодного разу не бачили щоб відповідач не те що проживав, а появлявся в будинку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

В даному випадку суд вважає, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше шести місяців, а тому його слід визнати втратившим право на користування житловим приміщенням з цих підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч. 1 ст.9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.41 Конституції України, ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, ст.71, 72 ЖК України, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 64,169, 209, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 Підволочиського району Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Підволочиським районним судом за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: