Справа № 531/1588/14-ц
Провадження № 2/531/587/14
22 грудня 2014 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Жмурко П.Я.
при секретарі Клименко Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням , -
28.08.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1, з дня його вибуття, без права на житлову площу та майно, яке знаходиться за вказаною адресою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.1994 року позивачу видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на вищевказану квартиру. 08.08.1997 року в належній їй квартирі, позивач прописала свого сина - ОСОБА_2 З жовтня 1997 року ОСОБА_2 припинив проживати в даній квартирі. Позивач пропонувала відповідачу виписатись у добровільному порядку, проте він цього не зробив. Всі комунальні платежі оплачує позивач. З жовтня 1997 року по теперішній час, відповідач жодного разу не з'явився квартирі АДРЕСА_1. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, на підставі статті 405 ЦК України.
В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі і просить суд його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Зоря Полтавщини». Причина неявки відповідача суду не відома, заяви про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням заяви позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову, з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Згідно свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1. (а.с. 6) Згідно даних погосподарської книги та відомостей з адресної довідки, на даний час у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 7-8, 13) Останній є рідним сином позивача, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_1. (а.с. 5)
Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1, оскільки він не проживає в квартирі з жовтня 1997 року. На підтвердження зазначених нею обставин, позивач долучила до матеріалів справи 2 акти депутата міської ради ОСОБА_3, в яких зазначено, що при огляді квартири АДРЕСА_1, речей ОСОБА_2 не виявлено, так само як і кімнати облаштованої для його проживання. Зі слів сусідів та матері ОСОБА_2 зазначено, що в квартирі ОСОБА_2 не проживає з 1997 року. (а.с. 9)
В судовому засіданні допитано в якості свідків мешканку АДРЕСА_5 - ОСОБА_4 та мешканку АДРЕСА_6 - ОСОБА_5 Свідки пояснили, що були присутні під час огляду квартири АДРЕСА_1, депутатом міської ради Таран О.В. Кожна зі свідків зазначила, що в квартирі дійсно не було жодних ознак проживання ОСОБА_2, в квартирі немає його особистих речей чи відведеної для нього кімнати. Крім того, кожна зі свідків пояснила, що проживає неподалік позивача і добре знає сім'ю останньої - відповідач дійсно не проживає в квартирі матері протягом тривалого часу, більше 10 років не з'являється за місцем реєстрації.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з частинами 1, 4 ст. 156 ЖК - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 405 ЦК Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що протягом останнього року до дня подачі позову, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1. За місцем реєстрації ОСОБА_2 не з'являється. ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі з 08.08.1997 року (а.с. 13) і долучені до справи докази свідчать, що він був зареєстрований як член сім'ї власника. Таким чином, за відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення з дня його вибуття. Суд вправі визнати особу втратившою право користування жилим приміщенням, з дня набрання рішенням суду законної сили, тому позов в цій частині необґрунтований.
Одночасно з визнанням особи втратившою право користування жилим приміщенням, позивач просила суд зазначити, що відповідач не має права на житлову площу та майно, яке знаходиться АДРЕСА_1. Вимоги в цій частині також не обґрунтовані, оскільки суд не розглядав дане питання, в межах позову.
Керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 158, 163 ЖК України, ст. ст. 57, 60, 61, 79, 169, 208, 214-215, 224-225 ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення, через Карлівський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області.
Суддя Жмурко П.Я.