Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді В.П.Гончарук

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на ? частину квартири, суд,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та свої вимоги мотивує тим, що він є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті останнього залишилась спадщина у виді ? частини квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2 розташованого по АДРЕСА_1, але він ( ОСОБА_1.) вказану спадщину в установлений законом строк не зміг прийняти з об'єктивних причин.

В зв»язку з чим він був змушений звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийнятя спадщини.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18.01.2013 р. було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини.

Але спадщину позивач ОСОБА_1 не прийняв, так - як вказана спадщина після смерті ОСОБА_4 була прийнята його братом ОСОБА_2 та 18.11.2005 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 прийняв у спадок майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 та складається з ? частини квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2 в м. Києві внаслідок чого ОСОБА_2 став одноособовим власником спірної квартири.

23.02.2006 р. ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір довічного утримання та передав у власність ОСОБА_3 спірну квартиру НОМЕР_1, розташовану в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Вважає, що діями відповідачів порушені його права як спадкоємця першої черги в зв»язку з чим просить суд винести рішення яким визнати недійсним договір довічного утримання від 23.02.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4 -328; припинити право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири НОМЕР_1, розташованої в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; визнати за ним (ОСОБА_1) право власності на ? частину квартири НОМЕР_1, розташованої в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволені позову в повному обсязі , надавши пояснення, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі зазначаючи, що в разі задоволення позову будуть порушені її права як власника спірної квартири, крім того не має будь - який правових підстав для визнання недійсним договору довічного утримання, так - як позивач не є стороною даного договору, а також те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 у відповідності до вимог чинного законодавства в зв'язку з чим відповідач вважає, що будь - яких правових підстав для задоволення позову не має.

Відповідач ОСОБА_5 в ході судового розгляду позов не визнав підтримавши пояснення, що були надані відповідачем ОСОБА_3

Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що ОСОБА_6 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ( а.с.49 -50).

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у виді ? частини квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2 розташованого по АДРЕСА_1.

З заявою до Шістнадцятої Київської нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, зазначивши при цьому, що інших спадкоємців передбачених законодавством України не має.

18.11.2005 р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він успадкував ?? частину спірної квартири НОМЕР_1, що належала ОСОБА_4 та став її одноособовим власником.

23.02.2006 р. ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір довічного утримання та передав у власність ОСОБА_3 спірну квартиру НОМЕР_1, розташовану в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

На час розгляду справи в суді право власності на спірну квартиру НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 23.02.2006 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18.01.2013 р. ОСОБА_1 було встановлено додатковий строк терміном в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( а.с.4-6).

2.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Шістнадцятої Київської нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шістнадцятою Київською нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку з тим, що 18.11.2005 року свідоцтво про право на спадщину було видано ОСОБА_2.

9 липня 2013 Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину номер у реєстрі нотаріальних дій 4-2128, видане 18 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_2.

Дані рішення вступили в закону силу та відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені даними рішеннями повторному доказуванню не підлягають.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Також статтею 1259 даного Кодексу передбачено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Крім того статтями 1261, 1262 ЦК України також передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги щодо майна яке залишилось після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_1 не відмовився від прийняття спадщини, передбаченого статтею 1273 ЦК України.

Також, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 не зазначив у своїй заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 спадкоємця ОСОБА_1, хоча достовірно знав про останнього.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права…

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів, у даному випадку за заповітом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст.182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця права на спадщину.

Виходячи з положень статті 392. ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на ? частину квартири НОМЕР_1 розташованої в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в порядку спадкування є правомірними та припинення права власності в цій частині ОСОБА_3.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання недійсним договору довічного утримання від 23.02.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4 - 328 то в цій частині суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню .

Підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України.

Також статтею 216 ЦК України передбачено що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як зазначено вище у судовому порядку визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину номер у реєстрі нотаріальних дій 4-2128, видане 18 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_2, але на момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_2 був власником ? частини спірної квартири.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з врахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 стверджує, що укладання оспорюваного договору довічного утримання є його волею та не суперечить його правам.

Статтею 744 ЦК України також передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України слідує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків визначених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.203,215,216, 744, 1223, 1224,1270, 1268,1258,1301 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 11, 209, 212, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на ? частину квартири задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір довічного утримання від 23.02.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4 -328.

Припинити право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири НОМЕР_1, розташованої в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири НОМЕР_1, розташованої в НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: