Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді В.П.Гончарук.

при секретарі К.В. Погорілій

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд» про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває в трудових відносинах з Українською державною корпорацією по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд». З травня 2014 року відповідач не виплачує позивачеві заробітну плату. 08 серпня 2014 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи. Повний розрахунок відповідач не провів, що і змусило позивача звернутись до суду і з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі, грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 16 657,73 грн., вихідну допомогу в розмірі 20 181,48 грн., також стягнути моральну шкоду в розмірі 18 000 грн. Зобов»язавши відповідача визнати недійсним запис до трудової книжки про звільнення, та змінити внесений ним запис до трудової книжки позивача на : «звільнена за власним . бажанням у зв»язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю».

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Шеховцев Є.С. в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди заперечував, зазначивши що звільнення фактично відбулось у зв"язку із систематичним невиконанням роботодавцем обов"язку відносно виплати заробітної плати.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спірних правових відносин суд, перш за все, керується вимогами ст.11 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач з 05.10.2012 року по 08.08.2014 року перебувала у трудових відносинах із Українською державною корпорацією по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Як вбачається з довідки від 19.08.2014 № УДК00051 виданої Українською державною корпорацію по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд», ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного спеціаліста. Дохід за період з 01.03.2014 р. по 08.08.2014 року склав 30 506,23 грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Верховний Суд України в п.20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-39цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11.

Згідно довідки №УДК00051 від 19.08.2014 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували місяцю її звільнення склала, враховуючи те що один із останніх місяців роботи, позивачка провела у щорічній оплачуваній відпустці, то розрахунок середньоденної заробітної плати вираховується лише за червень місяць 2014 р., та складає 6086,48, та фактично відпрацьовані дні - 19 робочих днів. Отже середньоденна заробітна плата складає 320 грн. 34 коп. Загальна кількість днів затримки розрахунку з 09 серпня 2014 року становить 52 робочих дня, що включає 14 робочих днів в серпні, 22 робочих дні в вересні, та 16 робочих днів в жовтні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сплати позивачу, складає 16 657,73 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п. 9).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п.13).

Відповідно вимог ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, при наявності його провини.

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. Так заявлена сума позивачем моральної шкоди в розмірі 18 000 грн., не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.38,115, 117, 237-А КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання внести зміни до запису в трудовій книжці - задовольнити частково.

Визнати, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з підстав передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов"язавши Українську державну корпорацію по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" внести відповідний запись до трудової книжки ОСОБА_1 "звільнена за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю ч.3 ст. 38 КЗпП України".

Стягнути з Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" і/н 00012256 на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату в розмірі 1800 грн. грошову компенсацію за час затримки розрахунку в розмірі 16657 грн. 73 коп. та вихідну допомогу в розмірі 20181 грн. 48 коп., а всього стягнути 38639, 21 грн. ( тридцять вісім тис. шістсот тридцять дев'ять грн.. 21 коп.).

Стягнути з Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд" і/н 00012256 на користь державного бюджету України 386 грн. 39 коп. за сплату судового збору.

В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом 10 діб з дня проголошення рішення, а особами, що приймали участь у судовому розгляді, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом 10 діб з дня отримання копії судового рішення.

Cуддя