Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Кредитної спілки «Аккорд» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Кредитна спілка «Аккорд» (далі - КС «Аккорд») звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 375,35 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі укладеного між кредитною спілкою та ОСОБА_3 кредитного договору 22 червня 2007 року остання отримала кошти у розмірі 10 000 грн зі сплатою 0,1151 % щодня.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань станом на січень 2013 року виникла заборгованість у розмірі 16 375,35 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 4 484,88 грн, заборгованості за відсотками - 7 405,59 грн, пені - 4 484,88 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року позовні вимоги КС «Аккорд» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Аккорд» заборгованість за кредитним договором 16 375,35 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову в позові.

У касаційній скарзі КС «Аккорд» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду від 12 червня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 22 червня 2007 року між КС «Аккорд» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 10 000 грн, згідно з яким остання зобов'язалася щомісячно сплачувати спілці частину кредиту і нараховані відсотки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань станом на січень 2012 року утворилася заборгованість 16 375,35 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 4 484 грн, за відсотками - 7 405,59 грн, пені - 35 950,57 грн, яка зменшена за рішенням кредитного комітету до 4 484,88 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи, зокрема з Положення про кредитування членів кредитної спілки, затвердженого протоколом від 04 лютого 2004 року № 1 засідання Спостережної ради КС «Аккорд», який був наданий до суду апеляційної інстанції та приєднаний до матеріалів справи, вбачається, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків та пені встановлений тривалістю 10 років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 10 років, це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання кредитною спілкою строків позовної давності.

Проте апеляційний суд зазначених обставин до уваги не взяв.

Наведене свідчить про те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення, у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Аккорд» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель