Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9982/2014 Головуючий у 1-й інстанції - Антонова Н.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Болотова Є.В.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 8 675 254, 24 грн., в рівних частках суму судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 3 339 грн. - по 1 669,50 грн. з кожного з відповідачів.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважають, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що в судове засідання 11 березня 2014 року вона не прибула з поважної причини, проте справа була розглянута у її відсутність, і вона була позбавлена можливості надати докази та заперечення проти позову. Посилається на те, що банк в порушення умов кредитного договору не направив їй вимогу про дострокове повернення кредиту, отже, на думку відповідача, банк не має права вимагати дострокового повернення кредитних коштів у судовому порядку. Також вказує на те, що відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України необхідно зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, та застосувати до вимог про стягнення пені положення закону про позовну давність в один рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що не була повідомлена про розгляд справи 11 березня 2014 року, отже була позбавлена можливості здійснити захист своїх прав у суді. Зазначає, що судом при вирішенні спору не враховано ту обставину, що зобов'язання за Договором поруки нею не виконані з вини банку, яким не було направлено на адресу поручителя письмової вимоги згідно п. 3.1. Договору поруки, яка є підставою для виконання поручителем зобов'язання перед банком. За таких обставин відповідно до ст. ст. 614, 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір № 39-06-ИЛ02 про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.2 договору позичальнику була відкрита невідновлювальна кредитна лінія на загальну суму 70 000 доларів США, зі сплатою 15% річних, строком повернення кредитних коштів до 25 вересня 2021 року.

Відповідно до положень розділу 4 договору № 39-06-ИЛ02 ОСОБА_3 зобов'язалася щомісячно, починаючи з квітня 2008 року, в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, що є Додатком № 1 до Кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

25 червня 2007 р. між банком "Банк «Фінанси і кредит», в особі філії «Київське регіональне управління», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії від 26 вересня 2006 року щодо збільшення розміру невідновлювальної кредитної лінії до 300 000 доларів США та надання позичальником додатково під заставу житлового будинку, загальною площею 155,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, були внесені зміни до графіку зниження розміру заборгованості, відповідно до якого позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяці здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 1 851,85 доларів США та нарахованими процентами.

Судом також встановлено, що 26 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №39-06-П/02.

Відповідно до п.1.1 Договору, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за Кредитним Договором № 39-06-ИЛ02.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши підставі письмової заяви позичальника грошові кошти в розмірі 300 000 доларів США, що підтверджується копіями вказаних заяв та валютними ордерами по видачу коштів.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 10 січня 2013 року становила 8 675 254,24 грн., з яких основний борг - 2 394 406,90 грн., відсотки за користування кредитними коштами - 1 743 362,74 грн., пеня - 4 537 484,60 грн..

У травні 2010 року позивач ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором № 39-06-ИЛ02 про відкриття кредитної лінії, позивач просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як її поручителя, в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка відповідно до поданих 04 лютого 2013 року уточнень позовних вимог, з перерахунком суми пені, становить 8 675 254,24 грн.. з яких основний борг - 2 394 406,90 грн., відсотки за користування кредитними коштами - 1 743 362,74 грн., пеня - 4 537 484,60 грн..

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту та процентам, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості цих вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального закону судова колегія відхиляє, оскільки порушень, які відповідно до ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про те, що банк не має права вимагати у судовому порядку дострокового повернення кредиту, оскільки ним не було направлено у досудовому порядку такої вимоги боржнику та поручителю, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту визначене ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якою встановлено, що таке право виникає у разі порушення позичальником строку повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами.

Таке право банку визначено і п. 3.4 кредитного договору від 26 вересня 2006 року.

При цьому, ні законом, ні договором не встановлено заборону кредитору звернутись з вимогою про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору безпосередньо до суду.

Як вбачається з матеріалів справи і пояснень сторін, у досудовому порядку банк з вимогою про дострокове повернення кредиту до позичальника та поручителя не звертався, проте скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту, звернувшись до суду з даним позовом 28 травня 2010 року.

З тих же підстав, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що у зв'язку з неотриманням нею, як поручителем, письмової вимоги банку згідно п. 3.1. Договору поруки, відсутні підстави для виконання поручителем зобов'язання перед Банком, та є підстави для застосування положень ст. 616 ЦК України.

Не можуть бути задоволені і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 про застосування до вимог про стягнення пені позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не було заявлено про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. До того ж, відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем та прийнятий судом, пеня нарахована в межах строку позовної давності, визначеного ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України, за період з 10 січня 2012 року по 10 січня 2013 року. (а.с. 168-170 т. 2).

Наданий представником відповідача в суді апеляційної інстанції розрахунок суми боргу з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи не можуть бути взяті до уваги, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, та на те, що апеляційні скарги відповідачів не містять доводів щодо невірності розрахунку суми боргу, під час розгляду справи в суді першої інстанції такі клопотання відповідачами не заявлялись і не були предметом розгляду, поважних причин, з яких зазначені докази не могли бути подані під час розгляду справи в суді першої інстанції, не встановлено.

Не може бути визнано поважною причиною неподання доказів в суді першої інстанції те, що справа була розглянута у відсутність сторін з ухваленням заочного рішення, оскільки заочне рішення від 11 березня 2014 року є повторним рішенням у справі, яка тривалий час - з травня 2010 року перебуває у провадженні суду, і відповідачі мали можливість скористатись своїм правом надання доказів, в тому числі шляхом подання відповідних клопотань про їх витребування.

Разом з тим, судова колегія вважає, що в даному випадку, враховуючи, що пеня за порушення умов кредитного договору становить 4 537 484,60 грн.. , сума боргу 8 675 254,24 грн.., до вимог про стягнення пені можуть бути застосовані положення ст. 551 ч. 3 ЦК України, розмір пені, що підлягає стягненню, підлягає зменшенню до 2 537 484,60 грн., і відповідно загальна сума боргу, що підлягає стягненню - до 6 675 254,24 грн..

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми боргу, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року змінити - зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит», до 6 675 254,24 грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: