АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/645/14 Справа № 201/9071/13 Головуючий у 1 й інстанції - Черновський Г.В. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні власністю, а саме надати змогу проживати та розпоряджатися 1/2 частиною вказаної квартири та вселити позивача в дану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, внаслідок виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2010 року, яким було, зокрема, стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок повернення заборгованості за договором позики 194 519,70 грн., останній став власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку було реалізовано з прилюдних торгів. У зв'язку з тим, що власник іншої частини зазначеної квартири - ОСОБА_2 перешкоджає позивачу та співробітникам КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради потрапити до квартири АДРЕСА_1 для проведення дій, необхідних для подальшої реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю, а саме: надати можливість проживати та розпоряджатись 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 на належну йому на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи ,18 травня 2010 року по цивільній справі № 2-6649/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення, яким позовні вимоги позивача були частково задоволені, а саме: стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 194.519,70 грн. та 1.730, 00 грн. в порядку розподілу судових витрат (а. с. 7).

При виконанні даного рішення відповідно до акту від 10 травня 2012 року та постанови старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О.В. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 травня 2012 року ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу у сумі 196 249,70 грн. було передано майно, що належить боржнику - ОСОБА_4, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ціною - 162 500,00 грн. (а. с. 8, 9).

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. 25 травня 2012 року було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з 1/2 частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Відповідачу по даній справі ОСОБА_2 на праві власності належить інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку , що правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України і , зокрема , ч. 1 ст. 316 ЦК України , згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей , мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Виходячи з вище наведеного , суд першої інстанції прийшов до висновку , що позивачу , який на день розгляду справи являється власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, проте житловою площею квартири не користується, оскільки відповідач, яка також є власником 1/2 частини даної квартири, чинить перешкоди у здійснені позивачем своїх прав власника спірної квартири, слід задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 з боку відповідача ОСОБА_2, шляхом вселення позивача до спірної квартири. Посилання в апеляційній скарзі на те , що за рішенням суду відповідачку хтось наманається виселити зі спірної квартири являються безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до не згоди з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. Однак , посилання в апеляційній скарзі на не законно прийняте , з точки зору відповідачки, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2010 року визнати обґрунтованим не можна , оскільки воно набрало законної сили , даних про його оскарження та скасування на даний момент нею надано апеляційній інстанції не було.

Так само посилання в апеляційній скарзі на незаконність дій державного виконавця при ви- конанні вище вказаного рішення і передачу майна - 1/2 частини спірної квартири позивачу по даній справі нічим не підтверджено , оскільки даних про те , що мало місце звернення відповідачки до суду зі скаргою про визнання таких дій не законними і вирішення цього питання , суду апеляційної інстанції також не надано, хоча відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна із сторін по справі зобов"язана надавати докази в підтвердження своїх вимог та заперечень на позовні вимоги, а у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до положень ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі .

Твердження в апеляційній скарзі про те , що позивач по справі не являється власником 1/2 частини спірної квартири , оскільки він своє право власності не зареєстрував в ДМБТІ самі по собі не являються підставою для задоволення апеляційної скарги , оскільки відповідно до положень ч. 2 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень , що супроводжується внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права , а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді