У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Мостової Г.І.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 15 грудня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку він не погасив. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 18 141 грн 75 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. При цьому, суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 259 ЦК України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 15 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку він не погасив.

Укладений кредитний договір не є споживчим кредитом, а тому не можуть бути застосовані положення ст. 259 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-126 цс 13, який є обов'язковим для застосування судами України відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку з викладеним не можна погодитися із висновками судів першої та апеляційної інстанції про застосування строку позовної давності без заяви сторони у спорі та відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України, суди попередніх інстанцій неправильно застосували п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що вплинуло на неправильне встановлення обставин справи із урахуванням предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Г.І. Мостова

О.В. Попович

О.В. Ступак