АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:
головуючого Яремка В. В.
суддів: Перепелюк І.Б., Чупікової В.В.
секретар Кусяк М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці (далі КЕВ м. Чернівці) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення за апеляційною скаргою Квартирноексплуатаційного відділу м. Чернівці на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року КЕВ м. Чернівці звернувся до суду із названим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зазначав, що у зв`язку із перебуванням відповідача ОСОБА_1 на службі у складі військової частини № НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу полку йому надано службове житло кімнати № АДРЕСА_1 , де також зареєстровані та проживають члени сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
24 січня 2003 року наказом головнокомандувача СВ ЗС України № 13 відповідача ОСОБА_1 звільнено в запас у зв`язку з систематичним невиконанням вимог контракту військовослужбовцем.
Посилався на те, що оскільки необхідність у забезпеченні відповідача службовим житлом відпала, він та члени його сім`ї втратили право користування даним приміщенням.
Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та виселити їх зі спірного житла.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі КЕВ м. Чернівці просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на неповне з`ясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності.
Такий висновок є правильним.
Відповідно до чч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.
Вимоги про визнання ОСОБА_1 та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 , та їх виселити позивач заявив з тих підстав, що співне житло надавалося ОСОБА_1 як службове, а оскільки відповідач звільнений із військової служби, то він та члени його сім`ї підлягають виселенню із службового житлового приміщення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 листопада 2003 року №92/24 будинку по АДРЕСА_3 надано статус гуртожитку (а. с. 7).
З копії наказу начальника КЕВ м. Чернівці від 2 березня 2009 року №19 вбачається, що вказаний гуртожиток передано на баланс КЕВ м. Чернівці (а. с. 94).
Отже, кімнати, в яких мешкає ОСОБА_1 із сім`єю, є гуртожитком, а не службовим житловим приміщенням.
Наказом командувача СВ ЗСУ України № 38 від 13 лютого 2003 року ОСОБА_1 звільнено в запас у зв`язку з систематичним невиконанням вимог контракту, що підтверджується витягом наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №38 від 13 лютого 2003 року.
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Оскільки жиле приміщення є гуртожитком, а не службовим житловим приміщенням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 із сім`єю не може бути виселений з нього з підстав ст. ст. 124, 125 ЖК України.
Вказані норми права на приміщення в гуртожитках не поширюються.
У зв`язку з цим доводи апелянта про правомірність його вимог про виселення відповідачів на підставі ст. 124 ЖК України є безпідставними.
Правовідносини ОСОБА_1 та членів його сім`ї регулюються Житловим кодексом України (глава 4), іншими законодавчими та нормативними актами щодо гуртожитків. Зокрема, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів України від 3 червня 1986 р. № 208, Положенням про використання жилих будинків для малосімейних для тимчасового забезпечення жилими приміщеннями малих сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 30 вересня 1981 р. № 496, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі Інструкція).
Відповідно до правил ст. ст.71,72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад 6 місяців.
Проте із зазначених підстав позов не заявлявся.
Апелянт посилається на неправильність застосування судом першої інстанції норм Інструкції щодо умов та строків звільнення приміщень у гуртожитках.
Дійсно, суд першої інстанції процитував декілька норм Інструкції, однак це не вплинуло на правильність по суті вирішення спору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з`ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.
На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці відхилити.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Б. Перепелюк

В.В. Чупікова