АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3083/14 Справа № 183/7672/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

20 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 04 березня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1200,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач умови кредитного договору виконав. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановлені договором терміни, у звязку з цим станом на 31 серпня 2013 року сума заборгованості відповідача складає 32362,51 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 04 березня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1200,0 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви про надання відповідачу банківських послуг у вигляді платіжної картки «Універсальна», яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невідємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, умови та правила надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчать його підписи під відповідним текстом вищевказаної заяви (а.с. 13-14). Платіжну картку банк видав відповідачу 04 березня 2006 року.

Позивач свої зобовязання за договором виконав.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Позивачем, станом на 31 серпня 2013 року, нарахована заборгованість за кредитним договором у сумі 32362 грн. 51 коп, з яких 7816 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 22528 грн. 91 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом, а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 1517 грн. 26 коп. - процентна складова.

Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, отримавши кредитні грошові кошти, належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у звязку з чим виникла заборгованість, що свідчить про порушення права позивача.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Отже, умова договору про надання кредитного ліміту про те, що строк дії картки не визначений, не свідчить про те, що цей договір не має строку виконання.

Посилання позивача на п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, за яким кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання та вважається пролонгованим на той же самий строк, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору суд не може врахувати, оскільки п. 9.12 зазначених умов визначає кінцевий строк дії договору, а не строк виконання зобовязання. Тим більш у п.5.4 Правил користування платіжною карткою, визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі проводиться не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці.

Місцевим судом встановлено, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 19 листопада 2008 року. Строк дії картки скінчився 31 березня 2009 року. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із даним позовом лише 10 жовтня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України, подав належну заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності; інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено.

Посилання апелянта на пролонгацію дії кредитного договору, який було укладено сторонами 04 березня 2006 року строком на 12 місяців, не спростовує правильність висновків місцевого суду щодо порушення банком позовної давності при звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права позивач дізнався не пізніше 01.04.2009 року, зважаючи на те, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача була здійснена позичальником 19 листопада 2008 року, а строк дії картки скінчився 31 березня 2009 року.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про порушення банком трирічного строку позовної давності, недоведеність наявності поважних причин порушення позивачем позовної давності та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді