Номер провадження № 22-ц/785/1522/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарях Булгак Х.О., Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

26 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідача. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просила визнати наказ Державного підприємства (далі ДП) «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області» щодо звільнення незаконним, поновити її на посаді прибиральниці, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 15312,45 грн., та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.. Позивач посилалась на те, що свої трудові обов'язки вона виконувала належно і старанно, систематичного невиконання трудових обов'язків не було, що про оголошення догани їй ніхто не повідомляв, що був конфлікт з приводу визначення обсягу її роботи та ненадання відпустки, що відповідачем порушено порядок звільнення, та що зі змістом наказу про звільнення її не ознайомили і їй не було вручено копії наказу про звільнення.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на систематичне порушення позивачем своїх трудових обов'язків, на дотримання вимог закону при звільненні позивача, на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді прибиральниці в ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області». Стягнуто з ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 15312,45 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» (колишнє ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області») просить рішення суду від 11 листопада 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти задоволення апеляційної скарги по суті вимог заперечує позивач та її

представник, водночас просять змінити рішення суду в частині назви підприємства, в якому позивач підлягає поновленню.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд 1-ої інстанції виходив з того, що звільнення позивача здійснено незаконно, оскільки при звільненні позивача було порушено порядок звільнення та відповідачем не надані докази систематичного невиконання нею своїх трудових обов'язків. Відмовляючи у позові про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із необґрунтованості позивачем своїх вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди позивачем не оскаржувалось.

З основними висновками суду в межах оскарження колегія суддів погоджується.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 40 ч.1 п.3 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк.. може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом ст.ст.147,148-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бут застосовано один з таких заходів стягнення: догана, звільнення; дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня його виявлення; до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення враховуються: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працювала прибиральницею ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області» з 06 квітня 2005 року. (а.с.6) Наказом № 119-к від 16 листопада 2012 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення вказано: акти перевірок роботи прибиральниць від 15.05.2012р., 20.06.2012р., 16.07.2012р., 22.08.2012р., 12.09.2012р., 24.10.2012р., 06.11.2012р., 09.11.2012р., 16.11.2012р..(а.с.26) Про факт попереднього застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення в наказі не згадується.

В період розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було надано суду наказ № 94-ВД від 27 серпня 2012 року про оголошення їй догани за систематичне неналежне виконання трудових обов'язків.(а.с.21) Підставою вказано акти: від 15.05.2012р., 20.06.2012р., 16.07.2012р., 22.08.2012р., на які є посилання в наказі про звільнення, та службова записка від 23.08.2012р. Позивач як факти порушення так і свою обізнаність щодо оголошення їй догани заперечує.

Самі акти суду першої інстанції не надавались. В порушення ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення від позивача не було витребувано пояснення з приводу обставин порушення та задля з'ясування наявності або відсутності вини порушника в здійсненні порушення.

Дослідивши надані апеляційному суду акти від 15.05.2012р., 20.06.2012р., 16.07.2012р., 22.08.2012р., 12.09.2012р., 24.10.2012р., 06.11.2012р., 09.11.2012р., 16.11.2012р. (а.с.155-163), колегія суддів прийшла до висновку, що вони не можуть вважатися беззаперечними доказами, підтверджуючими вину позивача в систематичному порушенні покладених на неї трудових обов'язків. Перераховані акти підписано тільки представниками адміністрації відповідача, які зацікавлені в результатах розгляду справи, а саме: замісником начальника Управління ОСОБА_10, начальником адміністративно-господарського відділу ОСОБА_11. та представником відповідача (юристом-інспектором з кадрів) Труба А.О.. Позивача зі змістом актів не ознайомлено, її підпису в актах немає, і пояснення з приводу виявлених недоліків у неї не витребувано. В актах не зазначено часу, коли вони були складені, тоді як за поясненням представника відповідача прибирання приміщень здійснювалось прибиральницями на початку робочого дня. Відтак, неможливо встановити, чи є виявлені недоліки наслідком неналежного виконання роботи позивачем, чи є наслідком інших обставин ( зокрема дій сторонніх осіб, неналежного забезпечення засобами для прибирання тощо). Зважаючи на передбачений законом місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення акти від 15.05.2012р., 20.06.2012р., 16.07.2012р. не могли бути підставою для оголошення догани 27 серпня 2012 року, та акт від 12.09.2012р. для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення 16 листопада 2012 року, у зв'язку з пропуском строку. Окрім того, колегія суддів зауважує, що частина актів, зокрема актів від 15.05.2012р., 20.06.2012р., 16.07.2012р., 22.08.2012р., вказані підставою як для оголошення догани позивачу так і для її звільнення. А між тим застосування подвійної відповідальності за одне й те ж порушення законом не передбачено. За вищевикладених обставин, свідчення свідків з боку відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_11., ОСОБА_6, та ОСОБА_7 щодо неналежного виконання позивачем своїх трудових обов'язків до уваги братися не можуть. Об'єктивних, належних і допустимих доказів стосовно систематичного порушення позивачем своїх трудових обов'язків суду не надано. Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі з цього приводу є неспроможними.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України визначено також право суду у разі пропуску строку з поважних причин поновити його.

Із матеріалів справи вбачається, що копія наказу про звільнення або трудова книжка з записом про звільнення позивачу під розписку не вручалась. Згідно з матеріалами справи та за свідченнями допитаних судом свідків-прибиральниць про звільнення позивачу було повідомлено на зборах, зі звільненням ознайомлено. Представником відповідача стосовно вручення позивачу копії наказу надано суду суперечливі докази. Надано акт від 16.11.2012р., складений невідомою посадовою особою, за змістом якого в присутності прибиральниць ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 відмовилась від отримання копії наказу № 119-к від 16.11.2012р., та відмовилась від ознайомлення з ним і відмовилась від отримання розрахунку за відпрацьований період. Разом з тим, суду надано відомість на виплату грошей під № 236 за листопад 2012р., згідно з якою ОСОБА_2 отримала розрахунок, та проставила підпис про його одержання. Свідок ОСОБА_9 підтверджує тільки видачу позивачу розрахунку в день звільнення. Сама позивач отримання розрахунку не заперечує. Представником відповідача надано суду також копію наказу № 119-к від 16.11.2012р. на зворотній стороні якого, де відсутні будь-які записи, проставлено печатний текст: «з наказом ознайомлена» підпис ОСОБА_2 Факт письмового ознайомлення саме зі змістом наказу про звільнення позивач не визнає. Представником відповідача надано також суду першої інстанції поштову квитанцію про направлення позивачу якогось поштового відправлення, проте вміст відправлення та докази його отримання відсутні. (а.с.22,48) Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що він пропонував ОСОБА_2 отримати копію наказу, а вона від нього відмовилась, повідомивши, що він їй не потрібен, і що працювати вона більше не збирається належними і допустимими доказами не підтверджено. Оскільки перебіг строку відліковується саме з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (остання з записом про звільнення позивачу не видавалась), достатніх підстав вважати, що позивач пропустила строк звернення до суду немає. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, колегія суддів зважає також на надану позивачем довідку стосовно її амбулаторного лікування з приводу гіпертонічної хвороби, стенокардії.. в листопаді 2012р. - лютому 2013р. Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що амбулаторне лікування не перешкоджає зверненню до суду є неспроможним. Підстав для відмови позивачу у позові у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, про що просить відповідач в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Із наданого позивачем статуту та наказу Міністерства доходів і зборів України № 119 від 18.05.2013р. вбачається, що назву ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області» було змінено на ДП «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області», і останнє є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області» (а.с.136,138), про що представником відповідача на момент ухвалення рішення суду повідомлено не було. У зв'язку з зазначеним рішення суду в частині назви підприємства, в якому позивач підлягає поновленню, слід змінити, ухваливши рішення про поновлення позивача прибиральницею в ДП «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області».

Разом з тим колегія суддів не погоджується зі стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 15312,45 грн., оскільки при визначенні вказаної суми судом було порушено норми матеріального права. В порушення ст. 215 ЦПК України судом не викладено в мотивувальній частині рішення розрахунок середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення норм матеріального і процесуального права є підставою для зміни рішення суду.

За правилами ст. 235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу…

У відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями), розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненому здійснюється, виходячи із останніх повних двох календарних місяців роботи, що передували звільненню.

За наданою представником відповідача довідкою її заробітна плата у вересні 2012 року складала за 20 робочих днів - 1212,20 грн., у жовтні за 23 робочих дні -1229,80 грн.(а.с.86) Відтак, одноденний заробіток становить 56,79 грн. ( 1212,20+1229,80 : 43 дня), середньомісячний 1220,99 грн. (56,79х 21,5 дня43д.:2міс.. За час вимушеного прогулу за період з 16 листопада 2012 року по 11 листопада 2013 року (день ухвалення судом рішення), тобто за 11 місяців і 19 днів середній заробіток, що підлягав стягненню на користь позивача, складає 14509,90 грн. ( 1220,99х11 міс.+ 56,79х19дн.). Обов'язок по стягненню прибуткового податку та інших обов'язкових платежів покладаються на відповідача при виконанні рішення суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в новій редакції.

Пропорційно до задоволених позовних вимог, з урахуванням сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року змінити.

Поновити ОСОБА_2 на посаді прибиральниці в Державному підприємстві «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області».

Стягнути з Державного підприємства «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» () на користь ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14509 грн. 90 коп. (визначеній без урахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Державного підприємства «Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області» () в дохід держави судовий збір у сумі 114 грн.70 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін