АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1258/14 Справа № 199/8013/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», де треті особи, які не заявляють самостійних вимог -Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С., ОСОБА_4, про визнання виконавчих написів такими що не підлягають виконанню, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С., ОСОБА_4, про визнання виконавчих написів такими що не підлягають виконанню.

Не погодившись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», 12.07.2011 року укладено Договір про надання траншу № 8МЕ0024286 на суму 26 000 000 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між сторонами укладено три договори іпотеки №8МЕК800411/1 від 10 грудня 2007 року, №8МЕК800411/2 від 17 грудня 2007 року, №8МЕК800411/5 від 05 серпня 2008 року із змінами та доповненнями, що посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі.

Згідно цих договорів в іпотеку Банку передано нерухоме майно: виробничі будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, виробничі будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 та нежиле приміщення, аптеку № 388, загальною площею 566,1 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

На укладання Договорів іпотеки позивач ОСОБА_2 надав свою згоду, посвідчену нотаріально.

06.06.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису та просив вчинити виконавчий напис, згідно якого стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитом - 26 000 000 гривень та проценти за користування кредитом - 394 044,45 гривень шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме виробничі будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, виробничі будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 та нежиле приміщення, аптеку № 388, загальною площею 566.1 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3. Дані обставини підтверджені матеріалами, які були надані Банком приватному нотаріусу для вчинення виконавчих написів та витребувані за запитом суду і зберігаються в матеріалах справи №401/8711/12 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, та дослідженні в судовому засіданні (а.с. 1-200 т.2, а.с.1-80 т.З цивільної справи №401/8711/12).

Крім того, ці обставини встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2012 року, яке набрало чинності і яким відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Судом встановлено, що наявність заборгованості ОСОБА_4 за Договором про надання траншу від 12.07.2011року, перед Банком підтверджена Переліком документів, передбачених вищезазначеним законом. Закон не покладає на нотаріуса обов'язок по перевірці наявності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем шляхом дослідження інших документів, не передбачених Переліком, заслуховування пояснень сторін за договором та інших осіб.

Про наявність боргу за кредитним договором банк повідомляв боржника та направив йому повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором і попередження про примусове стягнення останньої, яке отримала ОСОБА_4 26.04.2012.

Виконавчі написи вчинено 06.06.2012 року, тобто після спливу 30-денного строку з дня отримання повідомлення боржником, що не суперечить ст.35 Закону України "Про іпотеку".

Врахувавши вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а також встановлені обставини у справі, суд прийшов до висновку про те, що всупереч вказаних вимог законодавства позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що виконавчі написи вчинено з порушенням законодавства, як і не надано доказів, яким чином виконавчі написи порушують його права та інтереси, оскільки стороною Договору про надання траншу №8МЕ0024286 від 12 липня 2011 року він не був.

А тому суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував клопотання позивача про проведення почеркознавчої експертизи у справі, не застосував вимоги Закону України «Про нотаріат», у сумі боргу за кредитом не врахована квитанція про часткову сплату кредиту, а тому і сума боргу є спірною.

Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи заявлено позивачем відносно підпису ОСОБА_4 в угодах, укладених нею із банком 12 липня 2011 року. Позивач не був стороною за цими угодами про надання кредиту, а є лише поручителем, а вимог про визнання зазначених угод від 12.07.2011 року недійсними не заявляв.

Квитанція №25970 свідчить про сплату ОСОБА_4 12.07.2011 року боргу за кредитним договором у сумі 17180,29 грн., тоді як виконавчі написи вчинено 06.06.2012 року.

Суд врахував вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат», а позивачем не доведено, що нотаріус порушив умови вчинення виконавчих написів та не дотримався вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Також суду не надано належних та достовірних доказів того, що зазначена у виконавчих написах сума боргу є спірною. Цих обставин не довела і сама позичальниця, про що зазначено у рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2012 року.

На теперішній час відсутні і докази про те, що у кримінальному провадженні, чи іншій цивільній справі встановлений інший розмір заборгованості, як передбачено вимогами частин 3 та 4 ст.61 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: