Справа № 715/2651/13-ц
Провадження № 2/715/32/14
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2014 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складi: головуючого судді Цуркана В.В.
секретар судового засідання Майщук С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення,-
В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи і не заявляли суду клопотання про перенесення справи. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню.
Так, із кредитного договору № CVX0GA00000073 від 19.07.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 33 319,40 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних з кінцевим терміном повернення 18.07.2017 року.
Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Згідно договорів іпотеки ОСОБА_1 передала в іпотеку житловий будинок загальною площею 59,50 кв.м., житловою площею 54,10 кв.м., в АДРЕСА_1.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з п.18.13 іпотечного договору від 20.07.2007 року, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, істотного порушення умов передбачених Кредитним договором.
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпеченні нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане і іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ст.12 закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.33 закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. При цьому вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу.
Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 цього ж Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Виходячи із наведено, суд приходить до висновку, що вимога позивача про надання йому всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, отримання витягу з державного реєстру прав власності з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки є зайвою і охоплюється вимогою про надання йому права на продаж предмета іпотеки шляхом укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Положення ст.38 Закону України „Про іпотеку" надають іпотекодержателю право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі та передбачають порядок продажу предмета іпотеки іпотекодержателем.
У пункті 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»(далі - постанова ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року) роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону № 898-IV). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору -в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості.
Враховуючи наведене, а також те, що позивач просить звернути стягнення на земельну ділянку, як на предмет іпотеки, суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави, із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем.
За таких обставин, вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом безпосереднього продажу конкретному продавцю з правом укладання застоводержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця підлягає задоволенню.
Крім цього, відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Згідно з вимогами ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Разом з тим, з наявних у матеріалах справи документів, відсутні підтвердження того факту, що відповідачі були належним чином повідомлені про вимогу в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, добровільно звільнити нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 59,50 кв.м., житловою площею 54,10 кв.м., в АДРЕСА_1.
А тому, позовні вимоги в частині виселення відповідачів не підлягають до задоволення.
У відповідності до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути судові витрати у справі.
На пiдставi викладеного, ст.ст. 203, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 552, 572, 575, 589, 590, 610-612, 625, 1047-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»- задовольнити частково.
В частині виселення відповідачів з житловому будинку який являється предметом іпотеки та розташований в АДРЕСА_1, з подальшим зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку - відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: