Справа № 442/1569/14-ц
Провадження № 2/442/832/2014
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Грабар Л.І .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третьої особи ОСОБА_3, про визнання ухвали та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсною Ухвалу ОСОБА_2 міської ради №556, від 16.09.2005 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок, переданих у безоплатну власність громадян» та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ№56341, від 10.04.2006 року, виданого ОСОБА_3 на підставі вказаної ухвали.

В судове засідання від представника відповідача ОСОБА_2 міської ради надійшло клопотання про закриття провадження у справі, так як порядок видачі державних актів на право постійного користування на земельну ділянку перебуває у сфері публічно-правових відносин, то спори щодо дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень з приводу їх видачі підлягають розгляд адміністративними судами.

Позивач та його представник - адвокат ОСОБА_4»як М.С. заперечили проти заявленого клопотання через його безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримав клопотання.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав клопотання.

Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали зазначеної позовної заяви суд приходить до наступних міркувань.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 4 частини 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 ЗК України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, які видаються на підставі рішень органів місцевого самоврядування (ст.126 ЗК України).

Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до п.7 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування згідно якого ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку, і як наслідок видано Державний акт на право власності на частину земельної ділянки, користувачем якої є позивач.

Звертаючись до суду позивач фактично має намір усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, право приватної власності на яку отримав. Вимога про захист суб'єктивних майнових інтересів та цивільних прав по даній справі є основною, публічно-правова ж вимога про скасування рішень органу місцевого самоврядування - похідною.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право користування земельною ділянкою в межах її фактичного користування, яке, на його думку, порушене.

Засади захисту права власності, які поширюються і на правовідносини щодо права користування, регулюються ст.386 ЦК України; право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, ст.ст.387, 398 ЦК України, а способи захисту прав на земельні ділянки ст.152 ЗК України.

За змістом цих норм при порушенні права землекористувача внаслідок зайняття земельної ділянки іншою особою правильним способом захисту такого порушеного права є подання ним позову про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою (шляхом її звільнення) або витребування її з чужого незаконного володіння. При цьому суд, вирішуючи спір про відновлення прав позивача щодо землекористування, може дати оцінку законності рішення органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, якщо його прийняття сприяло порушенню прав позивача.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Вирішення спірних питань про право користування земельною ділянкою віднесене до компетенції загального суду і має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень не змінює правову природу спірних відносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Вказана позиція також узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21.02.2011р. у справі №21-3а11 та від 06.11.2012р. у справі №21-288а12, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Відтак, суд вважає, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки порядок розгляду даного спору, передбачений нормами ЦПК України, тому клопотання про закриття провадження не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 186, 205, 293 ЦПК України, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних кримінальних та справ від 12.07.2011 року «Щодо можливості оскарження окремо від рішення суду ухвал, перелічених у статті 293 ЦПК України», суд, -

УХВАЛИВ:

У клопотанні представника відповідача ОСОБА_2 міської ради про закриття провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третьої особи ОСОБА_3, про визнання ухвали та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя А.П. Івасівка