Провадження №2/761/9040/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

18 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про стягнення процентів, індексу інфляції, три проценти річних за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі по тексту - відповідач, ПАТ "ВіЕйБі Банк") про стягнення процентів, індексу інфляції, три проценти річних за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.11.2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу "Новорічний подарунок" №683495/2013 (далі по тексту - Договір), строком на 3 місяці. На виконання умов Договору, позивач вніс на рахунок грошові кошти у розмірі 165000,00 грн., чим виконав свої зобов'язання, передбачені Договором. Даний вклад було прийнято відповідачем на строк - 3 місяці, під 19% річних, дата вимоги вкладником вкладу - 26.02.2014 року. На виконання умов Договору, 26.05.2014 року позивач звернувся письмово з вимогою до відповідача щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків за умовами Договору, проте, відповідачем було виплачено позивачу лише 3121,53 грн., борг за відповідачем за Договором склав 172445,34 грн., який складався із суми основного боргу та відсотків на неї. Разом з тим, відповідач тривалий час не виплачував позивачу зазначену суму коштів, лише 14.10.2014 року ПАТ "ВіЕйБі Банк" повернув ОСОБА_1 кошти, належні позивачу. Проте, враховуючи те, що не повернувши позивачу у строки, зазначені у Договорі, кошти, нараховані відсотки за Договором, відповідачем порушено права позивача, завдано моральні страждання, які виявились у психологічному дискомфорті, порушенні душевної рівноваги та приниженні гідності, моральних стражданнях, а також порушенні прав, наданих споживачам, позивач звернувся до суду з позовом, відповідно якого просить стягнути з відповідача на його користь суму процентів на банківський вклад за весь строк прострочення у розмірі 8896,43 грн., суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 7110,64 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1419,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 5500,00 грн.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2014 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання, яке відбулося 18.12.2014 року, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 року(далі по тексту - ЦПК України), ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, отримавши на це згоду позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК Українипередбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 1074 ЦК України,обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26.11.2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу "Новорічний подарунок" №683495/2013, предметом якого було розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного подарунку "Новорічний подарунок" в національній валюті, на строк 3 місяці (а.с. 7).

Разом з тим, відповідач відкрив на ім'я позивача вкладний рахунок НОМЕР_1, на який відповідач перераховує проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад та нараховані, але не отримані вчасно вкладником, проценти за цим вкладом по закінченні строку його дії.

Відповідно до п. 1.3. Договору, сума початкового вкладу - 140000,00 грн.

Згідно п. 1.5. Договору, виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 19 процентів річних, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил.

Як вбачається з п. 1.7. Договору, дата вимоги вкладником вкладу - 26.02.2014 року. Дата вимоги пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення Договору.

Відповідно до п. 1.8. Договору, протягом строку дії вкладу вкладник має право звернутися до Банку з пропозицією збільшити суму вкладу, що обліковується на рахунку, з врахуванням умов відповідного депозитного продукту.

Як вбачається із долученої позивачем до матеріалів справи квитанції №252136 від 06.03.2014 року, позивачем було збільшено суму вкладу на 25000,00 грн.

Виконання позивачем своїх зобов'язань, передбачених Договором, підтверджується квитанцією №1098042 (а.с. 8) та квитанцією №252136 (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 26.05.2014 року звернувся до відповідача з письмовою заявою, відповідно якої наголосив про повернення йому вкладу та відсотків за Договором (а.с. 10).

Разом з тим, остаточний розрахунок з відповідачем було здійснено лише 14.10.2014 року, що підтверджується заявами на видачу готівки, долученими до матеріалів справи (а.с. 27-81), тим самим відповідач порушив п. 1.7. Договору, де зазначено дату вимоги вкладником вкладу, та п. 1.1. Договору щодо щомісячної виплати процентів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 29.05.2013 року в справі № 6-39цс13, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України підлягають до стягнення проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-140 цс13 від 25.12.2013 року зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованих процентів на банківський вклад у розмірі 8896,43 грн., сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 7110,64 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1419,35 грн.

Крім того, позивач також просить стягнути 5500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід зазначити, що позивач, щоб отримати власні кошти, вимушений був прийти в банк п'ятдесят п'ять разів, починаючи з 27.05.2014 року по 16.10.2014 року, кожного разу отримуючи лише частину грошової суми від суми боргу, та лише 16.10.2014 року ОСОБА_1 отримав належні йому кошти.

Таким чином, не повернення позивачу грошових коштів завдало йому моральної шкоди, оскільки обмежило його права щодо отримання цих коштів, які є його власністю, що суперечить чинному законодавству, а також Конституції України. Позивач був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, що безсумнівно призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5500,00 грн. також підлягають задоволенню.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню й останній відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь державного бюджету 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь ОСОБА_1 проценти за договором вкладу у розмірі 8896 грн. 43 коп., інфляційні у розмірі 7 110 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 1419 грн. 35 коп. та суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5500 грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь державного бюджету України 487 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: