АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5378/14 Справа № 173/3445/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Романюк М.М., Болту нової Л.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4130,39 дол. США: 810,69 дол. США - пеня за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків; 217,20 дол.США - заборгованість за процентами; 3102,50 дол. США - поточна заборгованість за кредитом, а також звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та за рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги позивача, а також стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 330,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/132149/3169/82, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 7446 дол. США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку.

ОСОБА_3 не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 1 листопада 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 4130,39 дол.США: 810,69 дол. США - пеня за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків; 217,20 дол.США - заборгованість за процентами; 3102,50 дол. США - поточна заборгованість за кредитом.

Також 26 червня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банком було укладено з ОСОБА_4 іпотечний договір № 014/07172/3169/74. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Іпотечним договором передбачено право Іпотекодержателя у випадку невиконання зобов'язання за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги. враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі є таким, що настав, що підтверджується отриманою відповідачем вимогою про усунення порушень умов кредитного договору та не виконаною у встановлений 60-дений строк, Банк отримав право звернення на предмет іпотеки.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції задоволені частково.

Стягнено з ОСОБА_3 (ін..н. НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/132149/3169/82 від 25 червня 2007 року у розмірі 4130,39 дол. США, а саме:

810, 69 дол. США - пеня за порушення строків повернення кредитних коштів;

217,20 дол. США - заборгованість за процентами;

3102,50 дол. США - заборгованість за кредитом

та судові витрати в сумі 330 грн. 14 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити , а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Так в судовому засіданні було встановлено , що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/132149/3169/82, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 7446 дол. США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, комісію та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку строком до 25 червня 2017 року ( ар. сп. 6-7).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач ОСОБА_3 допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту. Дана обставина не заперечувалась ним у судовому засіданні, та підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.20-23).

Посилаючись на положення ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням , суд прийшов до правильного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Також умовами договору передбачена відповідальність Позичальника за неналежне виконання зобов'язання, а саме, згідно з п.10.1 Договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, комісій, а також інших платежів, передбачених положеннями цього договору, Позичальник оплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язання, зазначеного в договорі. Відповідно до розрахунку позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті процентів нараховано пеню на загальну суму 810,69 дол. США.

Правильним є і висновок суду з посиланням на ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України , згідно якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У п. 6.5. Договору також передбачено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання Позичальником умов договору за умов попереднього повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Таке повідомлення було направлено на адресу ОСОБА_3 14 жовтня 2013 року (а.с.17). ,з урахуванням чого суд правильно прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2730,2 дол. США. (3102,50-372,30 дол. США), сплати відсотків та пені.

Також судом встановлено, що 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль», яке надалі було перейменовано на публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанкАваль» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 014/07172/3169/74, відповідно до умов якого на забезпечення виконання вимог Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/132149/3169/82, укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_3, Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1.

У відповідності до умов даного договору (п.5.1) у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі при повному або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строк суми кредиту, сум процентів, комісії, пені. Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Правильними являються висновки суду і про те , що з урахуванням положень іпотечного договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, позивач має право звернути стягнення на предмет застави, навіть у випадку, якщо строк виконання основного зобов'язання не настав.

Однак , суд прийшов до не вірного висновку про неможливість , одночасного звернення з вимогами про стягнення заборгованості та звернення стягнення не предмет іпотеки.

Так , у п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» зазначено , що право вибору способу судового захисту , передбаченого законом або договором ( дострокове стягнення кредиту , стягнення заборгованості , у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави , одночасне заявлення відповідних вимог у разі , якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця ( майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки , належні іпотекодавцю ,який не є позичальником , розірвання кредитного договору , набуття права власності на предмет іпотеки , тощо) належить виключно позивачеві ( ч.1 ст. 20 ЦК , ст.ст.3,4 ЦПК).

Таким чином вищевикладене мотивування суду першої інстанції відмови в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки із рішення слід виключити.

Однак , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що сума заборгованості за кредитом, в тому числі з урахуванням суми пені, майже вдвічі менша вартості іпотечного майна, визначеної в іпотечному договорі, а тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, а саме справедливості та розумності та розх»ясненням , що містяться в п. 41 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин».

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення апеляційною інстанцією позовних вимог в частині звернення стягнення на іпотечне майно , вартість якого ( 53282,55 грн. ) стає співмірною з розміром заборгованості , яка стягнена була у доларах США ( 4130,39 дол.США ), курс якого змінився за час розгляду справи визнати обґрунтованими не можна.

Так , у відповідності положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених в суді першої інстанції , а вимоги викладені в апеляційній скарзі про зріст вартості заборгованості в зв»язку з ростом курсу долара США , як і майбутні витрати про реалізації іпотечного майна заявлені не були і бути визнаними не можуть.

Решта доводів апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя І.О.Петренко

Судді М.М.Романюк

Л.М.Болтунова