УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2014 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

23.01.2014 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачці, а також накласти арешт на корпоративні права у розмірі 4869400,00 грн. статутного капіталу в ТОВ «Тандем-Авто». Вимоги заяви мотивовано тим, що оскільки до відповідача заявлено грошову вимогу про стягнення заборгованості по договору позики у сумі 168399,00 грн. саме наведені вище види забезпечення позову є надійним способом забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже невжиття судом заходів забезпечення може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржнику.

При цьому, як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, будь-які належні докази того, що вказана у заяві квартира належить відповідачці відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає у тому щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 179665,59 грн. При цьому, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на корпоративні права відповідачки у розмірі 4869400,00 грн. статутного капіталу в ТОВ «Тандем-Авто», що не є співмірним із заявленими позивачем грошовими вимогами до відповідачки.

Враховуючи все вище наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 360-7 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя -