Провадження № 2-6150/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Пономарьові М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування та суми франшизи, -
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.
З урахуванням обставин справи, положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним.
Судом встановлено, що 07.10.2012 по проспекту Курбаса в м. Києві з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Кіа» д.н.з. НОМЕР_3, належний на праві власності позивачу ОСОБА_1
Протиправність та винність дій відповідача ОСОБА_2, які полягали у порушення п. 13.1 ПДР України, завданні механічних пошкоджень автомобілю «Кіа» д.н.з. НОМЕР_3, причинно-наслідковий зв'язок між вказаними протиправними діями та завданням шкоди майну позивача встановлені постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2012 року, якою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу.
Також встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 07.10.2012, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в АТ «УОСК», відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.09.2012 №АВ/9854440, укладеному між ПАТ «УОСК» та ОСОБА_4 як власником автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2.
Як визначено ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).
У відповідності до п.п. 33.1.4. Закону №1961-IV, разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Згідно п. 34.1 Закону №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Встановлено, що позивач відповідно до положень п.п. 33.1.4. Закону №1961-IV повідомив страховика АТ «УОСК» про настання дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до заперечень відповідача АТ «УОСК», вказана сума була розрахована виходячи із розміру матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_3 визначеного у звіті від 16.10.2012 №0179, при цьому страхова сума була зменшена на розмір франшизи - 1000,00 грн. та розмір ПДВ - 1400,13 грн.
Згідно п.п. 9.1-9.2 ст. 9 Закону №1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
За ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оцінюючи в якості доказів звіт від 16.10.2012 №0179, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та звіт від 18.11.2014 №351/2, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_5 з точки зору їх належності та допустимості суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Вбачається, що кожен з наведених звітів виконаний суб'єктами оціночної діяльності з достатніми фаховими рівнями підготовки. Також у обох випадках оцінювачами фактично використано одно і ту ж формулу для визначення вартості матеріально збитку, передбачену п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено Наказ Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 N 1335/5/1159): У=Ср+См+Сс*(1-Ез)+ВТВ. Разом з цим, при проведенні дослідженні суб'єктами оціночної діяльності взято відмінні ціни, деталі, які підлягають заміні та обсяги робіт з ремонту автомобіля. Таким чином, для усунення вказаних розбіжностей необхідні спеціальні знання в галузі науки та техніки.
Враховуючи положення, ст. 60 ЦПК України, принцип змагальності сторін, закріплений ст. 10 ЦПК України, обов'язок доказування в разі заперечення проти позову за фактичних обставин справи лежить на відповідачеві. Разом з цим, доказів, які б спростовували висновки викладені у звіті від 18.11.2014 №351/2 суду надано не було. При цьому таким доказом не може бути звіт від 16.10.2012 №0179, так як саме на спростування висновків викладених у останньому позивачем надано звіт від 18.11.2014 №351/2.
З огляду на наведене, в якості доказу матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_3 суд приймає до уваги звіт від 18.11.2014 №351/2, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_5
Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України №1961-IV визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом встановлено, що згідно договору від 19.09.2012 №АВ/9854440 встановлена франшиза у розмірі 1000,00 грн., яка була врахована страховиком при визначенні розміру страхового відшкодування.
Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 франшизи у розмірі 1000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 230,00 грн. судового збору. Також позивачем понесено витрати у зв'язку з залученням спеціаліста та проведенням автотоварознавчих досліджень у розмірі 1350,00 грн.
У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат на користь позивача підлягає стягненню з відповідача АТ «УОСК» - 1450,18 грн., які складаються з витрат у зв'язку з залученням спеціаліста та частини судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 - 143,42 грн. судового збору.
На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, ст.ст. 3, 12, 22, 29, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 14-16, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1000,00 грн. та судові витрати в розмірі 143,42 грн., а всього - 1143,42 грн.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя