Провадження №2/333/3648/14
Ухвала

Іменем України

15 грудня 2014 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення (компенсацію) отриманої суми,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення (компенсацію) отриманої суми, в якій позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача як компенсацію 1/2 частини від 90000 гривень суми коштів, отриманих ОСОБА_2 від покупця квартири за договором купівлі-продажу, а також стягнути судові витрати.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Однією з обовязкових вимог до позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, є зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. У позовній заяві позивач зазначає, що під час шлюбу в 1997 році вона з чоловіком придбали спочатку однокімнатну квартиру, а в 1998 році провели міну цієї квартири на трьохкімнатну, що перед відїздом в Російську Федерації вона 01.11.2008 року надала відповідачу довіреність на розпорядження спільним майном, що у неї з відповідачем була домовленість, що він продасть квартиру, а половину коштів, отриманих від продажу передасть їй, що квартиру було продано за 90000 гривень. При цьому ніяких доказів на підтвердження зазначених фактів до позовної заяви позивач не додає, чим можуть бути підтверджені зазначені обставини в позовній заяві не зазначає. До позовної заяви додано рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2014 року, однак в ньому відсутня відмітка про набрання законної сили. Також позивач просить суд витребувати з архіву суду матеріали справи №333/9164/13-ц, при цьому не зазначає з якою метою.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звертається з позовними вимогами до ОСОБА_2, однак не зазначає, яким саме чином відповідачем не визнано, порушено або оспорено його право.

Також суд звертає увагу позивача, що способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст.71 Сімейного кодексу України. Позивач з позовною вимогою про визнання за нею права на спільне нажите майно не звертається. У разі використання одним з подружжя спільних коштів усупереч ст.65 Сімейного кодексу України, інший із подружжя має право на стягнення (компенсацію) належної йому частки. У звязку із викладеним, враховуючи наявність довіреності на розпорядження спільним майном, позивачу слід визначитися зі способом захисту своїх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.121 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення (компенсацію) отриманої суми залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков