АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2086/14 Справа № 201/9745/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черновськой Г. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення та вселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення та вселення.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вселені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на необґрунтованість позовних вимог, оскільки спірну квартиру вона купила спільно із спадкодавцем, а тому суд порушив норми матеріального права. Крім того, у неї на праві власності є інша квартира, яку утримує позивачка.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5, а також пояснень наданих позивачем у судовому засіданні, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_3 (а. с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено. Це рішення суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року та вступило в законну силу (а. с. 12).

ОСОБА_3 є власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою дніпропетровської державною нотаріальною конторою 31 травня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-634, що підтверджується копіями вказаного свідоцтва та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6, 8).

17 червня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з письмовою вимогою щодо звільнення останніми квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13, 14, 15).

Врахувавши надані докази, та прийнявши до уваги, що позивач на день розгляду справи є власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, відповідачі самовільно та безпідставно займають приміщення зазначеної квартири, у зв'язку із чим ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізовувати свої права власника даного житлового приміщення. Суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 321, ст.391 ЦК України, вважав необхідним задовольнити позов та виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, а також вселити позивача з її малолітньою донькою до цієї квартири.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що спірну квартиру вона купила спільно із спадкодавцем, а тому суд порушив норми матеріального права. Крім того, у неї на праві власності є інша квартира, яку утримує позивачка.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 є власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою дніпропетровської державною нотаріальною конторою 31 травня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-634, що підтверджується копіями вказаного свідоцтва та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6, 8). Співвласниками квартири є також інші спадкоємці померлого ОСОБА_9 - його батьки, та ще одна дочка.

Немає ніяких належних та достовірних доказів того, що відповідачі із дозволу власників поселились у спірну квартиру у встановленому законом порядку.

17 червня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з письмовою вимогою щодо звільнення останніми квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13, 14, 15).

Оскільки відповідачі не набули права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку, а тому наявні підстави для задоволення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 321, ст.391 ЦК України.

Доводи про те, що відповідачка придбала спірну квартиру разом із померлим спадкоємцем не підтверджені належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Що стосується доводів відповідачки про те, що позивачка чинить їй перешкоди у користуванні іншою належною їй квартирою АДРЕСА_2, то вони є необґрунтованими, оскільки відповідачка не заявляла таких позовних вимог в порядку, передбаченому ст.ст.3,11 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: