Справа № 446/792/11 Головуючий у 1 інстанції: Горошко Л.Б.
Провадження № 22-ц/783/3223/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: апелянта(відповідача) - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2010р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі, в якому згідно уточнених позовних вимог просили виділити ОСОБА_5 приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: цифрою 1-7 площею 4,6 кв.м.; цифрою 1-3 площею 11,4 кв.м.; цифрою 1-4 площею 12,8 кв.м.; виділити ОСОБА_4 в користування приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-6 площею 12,2 кв.м.; ОСОБА_2 виділити в користування приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м.; приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-1, площею 5,8 кв.м., ? приміщення під цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м. залишити в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зобов'язавши при цьому ОСОБА_2 встановити дверний проріз між приміщеннями позначеними в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м. та ? приміщення позначеного цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м..

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 січня 2014 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_5 приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: цифрою 1-7 площею 4,6 кв.м.; цифрою 1-3 площею 11,4 кв.м.; цифрою 1-4 площею 12,8 кв.м..

Виділено ОСОБА_4 в користування приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-6 площею 12,2 кв.м..

ОСОБА_2 виділено в користування приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м..

Приміщення позначені в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-1, площею 5,8 кв.м., ? приміщення під цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м. залишено в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зобов'язано при цьому ОСОБА_2 встановити дверний проріз між приміщеннями позначеними в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м. та ? приміщення позначеного цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м..

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення і порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що оскаржуване рішення судом ухвалено у її відсутності без належно її повідомлення про розгляд справи. Крім того, зазначає, що судом при вирішенні позовних вимог не враховано рекомендацій висновку судової будівельно-технічної експертизи, а жоден з 2-х можливих варіантів поділу будинку визначених такою судом не враховано. Поділ проведений судом не відповідає матеріалам справи та наявному висновку експертизи. Також вказує на те, що проведений судом поділ привів до штучного погіршення житлових умов позивача ОСОБА_4, що суперечить вимогам законодавства та судовій практиці. Крім того, зобов'язання її до встановлення дверного прорізу вважає незаконним, оскільки таке ухвалено без висновку експерта щодо технічної можливості виконання такого. Зважаючи на викладені вище обставини, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, позивачів на її заперечення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування будинком АДРЕСА_1 та відсутній нотаріально посвідчений договір щодо порядку користування спірним будинком, а відтак позивачі правомірно звернулись в суд в порядку ст.ст.356,358,367 ЦК України із позовом про поділ будинку в натурі.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись не можна так як він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, тобто в частині позовних вимог щодо виділу приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Матеріалами справи та судом встановлено, що спадкоємцями по ? спадкового майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2(а.с. 166-182)

5 жовтня 2005р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали заяву в Кам'янка - Бузьку державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_6.(а.с.167).

21 листопада 2008р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали по ? частці кожен, а ОСОБА_5 купив ? частку житлового будинку АДРЕСА_1.(а.с.6)

Отже, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, який є власником ? частка спірного будинку та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, які є власниками ? кожен.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.ст. 364, 367 ЦК Україниспіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування будинком АДРЕСА_1 та відсутній нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

Оскільки в судовому засіданні сторони визнали, не заперечують і не оскаржують апеляційному порядку рішення суду щодо виділу ОСОБА_5 приміщень позначених в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: цифрою 1-7 площею 4,6 кв.м.; цифрою 1-3 площею 11,4 кв.м.; цифрою 1-4 площею 12,8 кв.м., а відтак на підставі ч.1 ст.61 ЦК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Крім того, такий виділ можливий згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №7267 від 26.07.2011р.(а.с.44-49)

На думку колегії суддів без підставними є висновок місцевого суду щодо можливості реального розподілу 1/2 частини спірного будинку між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 з посиланням на висновок експертизи №7267 від 26.07.2011р., оскільки на вирішення судової будівельно-технічної експертизи ставилось питання щодо можливих варіантів поділу спірного будинку між двома співвласниками, яким належить по ? частині будинку, а не між співвласниками, яким належить ? , ? та ? частка спірного будинку.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторони заперечили щодо призначення повторної чи додаткової експертизи і просили розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що за змістом ст. 212 ЦК Українивисновок судової будівельно-технічної експертизи, не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не зазначив у своєму рішенні на підставі яких саме фактичних даних він дійшов висновку про те, що можливо виділити ОСОБА_4 в користування приміщення позначені в технічному паспорті на спірний житловий будинок під цифрою 1-6 площею 12,2 кв.м., а ОСОБА_2 - приміщення під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м., залишивши в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 приміщення позначені в технічному паспорті під цифрою 1-1, площею 5,8 кв.м., ? приміщення під цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м., зобов'язавши при цьому ОСОБА_2 встановити дверний проріз між приміщеннями позначеними в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 під цифрою 1-5 площею 19,00 кв.м. та ? приміщення позначеного цифрою 1-2 площею 5,8 кв.м..

Як вбачається із вищезгаданого висновку експерта питання щодо можливості влаштування дверного прорізу не вирішувалось.

Зазначені обставини мають значення для правильного вирішення спору, а тому ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо виділу приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без з'ясування цих обставин є помилковим.

Висновок суду щодо можливості виділу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користування приміщень, зобов'язавши при цьому ОСОБА_2 встановити дверний проріз між приміщеннями спірного будинку ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскаржуване рішення в частині виділу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користування відповідних приміщень, зобов'язавши при цьому ОСОБА_2 встановити дверний проріз між приміщеннями підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 січня 2014 року - скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 щодо виділу приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна