РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2027/10469/12

2/643/1574/14

26.12.2014 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 119250,00 грн., 3 % річних в розмірі 6223,87 грн., індекс інфляції в розмірі 12998,25 грн., всього 138472,12 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 119250,00 грн. на строк до 13.08.2010 року. Відповідач зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в зв'язку з чим з нього на користь позивача підлягає стягненню сума позики, 3 % річних за 635 прострочених календарних днів та індекс інфляції за період з серпня 2010 року по березень 2012 року, який становить в сумі 10,9 %.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі.

Відповідач, його представник в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначили, що відповідач не підписував договір позики та розписку. Крім того, посилались на факт підписання відповідачем вказаних документів під впливом омани та насильства. Також в судовому засіданні 26.12.2014 року відповідач зазначив, що вказане вище зобов'язання ним виконано, оскільки грошові кошти були внесені його колишнім представником в депозит нотаріуса.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

13 липня 2010 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надає відповідачу безпроцентну грошову позику в сумі 119250,00 грн. строком на 1 місяць, а відповідач зобов'язується повернути суму позики у встановлений договором строк. Відповідно до п. 3 договору він набирає чинності з моменту передання грошей під розписку.

Згідно розписки від 13.07.2010 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти відповідно договору позики від 13.07.2010 року у сумі 119250,00 грн. Отримані грошові кошти зобов'язується повернути у строк, передбачений договором позики від 13.07.2010 року.

Оригінали вказаних договору позики та розписки знаходились у представника позивача та були долучені останнім до матеріалів справи.

За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Зазначені положення закону також закріплено в умовах договору позики, згідно п. 4 якого при поверненні суми позики позикодавець повертає позичальникові його розписку.

Як встановлено судом, в тому числі на підставі розписки, яка знаходилась у позивача, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти у встановлений договором строк, тобто до 13.08.2010 року, не повернув.

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення 3 % річних за період часу, який дорівнює 635 календарних днів, та індексу інфляції за період часу з серпня 2010 року по березень 2012 року в розмірі відповідно 6223,87 грн. та 12998,25 грн., суд задовольняє вказані вимоги позивача.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики в розмірі 119250,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6223, 87 грн. та індекс інфляції в розмірі 12998,25 грн., всього 138472,12 грн.

При цьому суд не приймає до уваги доводи, якими відповідач обґрунтовував заперечення проти позову, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилався на те, що ним не підписувались вказані вище договір позики та розписка.

Враховуючи вказані доводи відповідача, судом було скасовано заочне рішення по вказаній справі, ухвалене 28.11.2012 року.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, а також забезпечення права відповідача на обстоювання його правової позиції та надання суду доказів на її підтвердження, судом було задоволено клопотання відповідача та ухвалою від 30.07.2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: - чи виконані підписи від імені ОСОБА_3 в договорі позики від 13.07.2010 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, самим ОСОБА_3 чи іншою особою ?; - чи виконано рукописний текст та підпис в розписці від 13.07.2010 року самим ОСОБА_3 чи іншою особою ?; - якщо підпис виконано ОСОБА_3, то чи виконано ним підпис у договорі позики від 13.07.2010 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та розписці від 13.07.2010 року, у незвичних умовах або під час перебування у незвичайному стані ?

Проте матеріали справи 26.11.2014 року було повернуто з експертної установи без виконання експертизи у зв'язку з тим, що відповідачем не було сплачено вартість експертного дослідження, а також не надано експертам у повному обсязі додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

При цьому рахунок для оплати вартості робіт по проведенню експертизи та клопотання експерта про надання додаткових матеріалів були отримані відповідачем ще 24.09.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні в грудні 2014 року відповідачем було зазначено, що в нього відсутня можливість сплатити вартість експертизи. При цьому на уточнююче запитання суду відповідач пояснив, що на час подання ним заяви про скасування заочного рішення та на час подання клопотання про призначення експертизи в нього були в наявності грошові кошти для оплати вартості експертизи, проте в подальшому ситуація змінилась та в даний час він позбавлений можливості оплатити проведення експертизи.

Повторне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідачем заявлено не було.

Таким чином, судом в межах повноважень, визначених ст. 10, 11 ЦПК України, було вжито всіх необхідних заходів для повного та всебічного з'ясування обставин справи та сприяння відповідачу в реалізації його права на подання доказів.

Проте всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підпис на договорі позики та розписці від його імені виконано іншою особою, та, відповідно, він не укладав договір позики та не підписував розписку.

Доводи відповідача відносно того, що договір позики та розписку ним було підписано під впливом насильства та омани, не приймаються судом до уваги, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, наданий відповідачем лист прокуратури Ленінського району м. Харкова від 27.10.2010 року свідчить, що відповідач звертався до органів прокуратури з приводу заволодіння його квартирою шахрайським шляхом. Між тим в даній цивільній справі розглядається вимога про стягнення з відповідача грошових коштів, а не вимога, пов'язана із правом власності на житло.

Наданий відповідачем витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 21.11.2014 року за заявою відповідача про спроби шахрайським шляхом заволодіти його квартирою та грошовими коштами в розмірі 15000 доларів, також не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом на підтвердження того, що вказаний вище договір позики та розписка були укладені відповідачем під впливом омани та насильства.

Крім того, суд враховує, що про наявність даної цивільної справи відповідачу було достовірно відомо ще 14.01.2014 року, коли його представник звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2012 року. Із вказаною вище заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідач звернувся до органів внутрішніх справ України лише 21.11.2014 року.

Пояснення відповідача, надані в ході судового розгляду справи, щодо застосування відносно нього омани та насильства під час укладання вказаних вище договору позики та розписки, суд також не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин.

Інших доказів на підтвердження того, що договір позики та розписка були укладені відповідачем під впливом омани та насильства, суду надано не було.

Доводи відповідача, висловлені в судовому засіданні 26.12.2014 року, відносно того, що його колишній представник виконав зобов'язання, з приводу якого виник вказаний судовий спір, шляхом внесення грошових коштів в депозит нотаріуса, також не приймаються судом до уваги, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, крім відповідних пояснень відповідача, суду надано не було.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 1384,73 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму заборгованості за договором позики в розмірі 138472,12 грн. (сто тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят дві гривні дванадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1384,72 грн. (одна тисяча триста вісімдесят чотири гривні сімдесят дві копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.