АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю. , Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

26.07.2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 23.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №235105-CRED, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 35000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00% на рік, з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 23.06.2008 року банком було укладено договір поруки зі ОСОБА_7, за яким поручитель зобов"язався відповідати у повному обсязі перед кредитором за виконання позичальником умов даного кредитного договору; позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. В подальшому, в порядку забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору, 20.10.2010 року банком було укладено договір поруки за №167 з ПАТ "Акцент-Банк". За змістом даного договору поруки та додатку до нього, ПАТ "Акцент-Банк" зобов"язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником вказаного вище кредитного договору у межах 10000,0 грн. У зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №235105-CRED від 23.06.2008 року ОСОБА_8, станом на 22.07.2012 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 85938,63 грн., яка складається з наступного: 28009,57 грн. - заборгованості за кредитом, 53598,65 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 250,0 грн. - штрафу (фіксована частина), 4080,41 грн. - штрафу (процентна складова). Заборгованість у сумі 75938,63 грн. та судові витрати позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а заборгованість у розмірі 10000,0 грн. - солідарно з усіх трьох відповідачів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року позовні вимоги задоволені частково, вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму заборгованості за кредитним договором №235105-CRED від 23 червня 2008 року у розмірі 75938,63 грн.; вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму у розмірі 10000,0 грн. та судовий збір у розмірі 859,38 грн.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскаржуваній частині - відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №235105-CRED, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 35000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00% на рік, з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року.

На забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору 23.06.2008 року банком було укладено договір поруки зі ОСОБА_7, за яким поручитель зобов"язався відповідати у повному обсязі перед кредитором за виконання позичальником умов даного кредитного договору; позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

В подальшому, в порядку забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору, 20.10.2010 року банком було укладено договір поруки за №167 з ПАТ "Акцент-Банк". За змістом даного договору поруки та додатку до нього, ПАТ "Акцент-Банк" зобов"язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником вказаного вище кредитного договору у межах 10000,0 грн.

Місцевим судом встановлено, що банком умови кредитного договору виконані.

Однак, у зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №235105-CRED від 23.06.2008 року ОСОБА_8, станом на 22.07.2012 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 85938,63 грн., яка складається з наступного: 28009,57 грн. - заборгованості за кредитом, 53598,65 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 250,0 грн. - штрафу (фіксована частина), 4080,41 грн. - штрафу (процентна складова). Розмір зазначеного боргу та його складових частин підтверджується детальним розрахунком заборгованості, наданим банком (а.с. 4 - 7).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз"яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що порука ОСОБА_7 за договором поруки від 23.06.2008 року, який було укладено на забезпечення виконання умов кредитного договору №235105-CRED від 23.06.2008 року, - є припиненою та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог банку до даного поручителя.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що днем настання строку виконання основного зобов'язання є 18.06.2010 року, оскільки, згідно п. 1.4 кредитного договору №235105-CRED від 23.06.2008 року, вказана дата є строком повернення кредиту у повному обсязі.

Викладена у п. 11 договору поруки від 23.06.2008 року умова про дію поруки до повного виконання зобов"язань за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Крім того, безпідставним є посилання апелянта на те, що строк дії договору поруки обумовлено сторонами тривалістю у 5 років на підставі п. 12 даного договору. Колегією встановлено, що у зазначеному пункті сторонами угоди визначено, у відповідності до п. 1 ст. 259 ЦК України, збільшений строк позовної давності, що стверджується змістом даного пункту договори поруки.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що в договорі поруки від 23.06.2008 року строк дії поруки не встановлено.

З даним позовом позивач звернувся до суду 26.07.2012 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на позовній заяві банку (а.с. 2).

Колегія звертає увагу, що суду не представлені докази пред"явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимоги до поручителя ОСОБА_7

Так, суду надана копія повідомлення на ім"я поручителя ОСОБА_7 з вимогою про оплату боргу за кредитним договором №235105-CRED від 23.06.2008 року, яка датована банком 13.01.2012 року та має №30.1.0.0/2 (а.с. 67).

Будь-які інші докази пред"явлення до поручителя ОСОБА_7 вимоги про сплату боргу за кредитним договором №235105-CRED банком не представлені, клопотання про витребування відповідних доказів не заявлено.

Приймаючи до уваги, що строк виконання основного зобов"язання - кредитного договору №235105-CRED від 23.06.2008 року - настав 18.06.2010 року, а передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк сплив 19.12.2010 року, доказів пред"явлення банком протягом цього строку вимоги до поручителя ОСОБА_7 суду не надано, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду в оскаржуваній частині.

Колегія наголошує, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року в частині задоволення позовних вимог банку та розподілу судових витрат - не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді