Справа № 742/2915/14 Провадження № 22-ц/795/1943/2014 Головуючий у I інстанції -Павлов В. Г. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 14242,36 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 130 ЦПК України, не провів попереднє судове засідання, чим фактично позбавив відповідача надати суду заперечення проти позову.

Апелянт зазначає, що судом також не дотримані положення ст. 169 ЦПК України щодо відкладення розгляду справи, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду.

Вказує, що суд, пославшись на розрахунок банку, не взяв до уваги наявні у нього квитанції про сплату кредиту, що ставить під сумнів вірність наданого позивачем розрахунку.

Крім того, апеляційна скарга містить посилання на те, що судом при постановленні рішення не враховані положення ст. 1056-1 ЦК України, згідно якої банкам заборонено в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені умови договору щодо погашення тіла кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 14242,36 грн., яку слід стягнути на користь банку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на зібраних у справі доказах, яким судом дана належна оцінка, та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що відповідно до укладеного 30 березня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 договору позичальник отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою є підтвердженням укладеного між сторонами договору (а.с. 19-31).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним лімітом, по відсотках за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

З боку позивача умови договору були виконані в повному обсязі і надано позичальнику кредитні кошти. Проте, ОСОБА_1 умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість в загальній сумі 14242,36 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6661,11 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 6426,85 грн., заборгованості по штрафам - 500 грн. (фіксована частина) та 654,4 грн. (процентна складова) (а.с. 8-17).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Сума заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках та іншим платежам підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, який відповідачем в ході апеляційного розгляду справи спростований не був. Копії квитанції про погашення кредиту, що надані ОСОБА_1 апеляційному суду, відповідають наданому позивачем розрахунку і з ним узгоджуються. Отже, пояснення апелянта про не зарахування частини сплачених коштів належними доказами не підтверджені.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано жодних доказів у справі, які б дозволили колегії суддів зробити висновок про недостовірність або сумнівність зробленого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, отже доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути взяті до уваги.

Також не заслуговують на увагу апеляційного суду твердження щодо незаконного збільшення з боку банківської установи фіксованої процентної ставки та нарахування 654,4 грн. штрафу, оскільки ці доводи являються фактично суб'єктивною оцінкою обставин справи та припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона.

Так, відповідно до Тарифів про умови кредитування з використанням платіжної картки, які діяли на час укладення кредитного договору з ОСОБА_1, базова процентна ставка на залишок непростроченої (поточної) заборгованості за кредитом складає 3 % на місяць (36 % річних), а процентна ставка на залишок простроченої заборгованості за кредитом складає 6 % на місяць, тобто 72 % річних. Апелянт наявність простроченої заборгованості не заперечував, тому дії банку щодо підвищення процентної ставки відповідали умовам договору.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим укладеним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову, що і являється заявленою банком сумою 654,4 грн. Отже, дії ПАТ КБ «ПриватБанк» є законними та повністю відповідали умовам укладеного договору.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" в межах заявлених щодо суми заборгованості вимог.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом розгляд справи проведений з порушенням процесуальних норм, враховуючи наступне.

У відповідності приписів ч. 7 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове засідання не є обов'язковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження у справі.

Пунктом 1 ст. 169 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважаться, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

В матеріалах справи наявне поштове відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем перебування ОСОБА_1, з довідкою поштового відправлення «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 47). З акту, складеного посадовою особою Прилуцької міської ради, вбачається, що відповідач за зареєстрованою адресою не проживає, місце його фактичного проживання невідоме (а.с. 54). Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно визнав відповідача, в силу ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Таким чином, сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: