Справа № 0519/9392/12
Провадження № 2/263/75/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Кириллові М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на 1/2 частину від 13/100 частин житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, про визнання права спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частину будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що в 1975 році, вона уклала шлюб з ОСОБА_4. Від данного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_2. За час шлюбу, вони з чоловіком за сумісні кошти придбали домоволодшня № 53 по вул. Ітілійській (Апатова) в м.Маріуполі Донецькой області. В подальшому сумісне життя з ОСОБА_4 у неї не склалося, що призвело до припинення шлюбних стосунків, у звязку з чим 08.02.1990 року шлюб між ними було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. У 2012 році ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_5 їх донька ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори для оформления спадщини. Також одночасно з нею з заявою про прийняття спадщини звернувся батько померлого ОСОБА_6. Після чого, позивач дізналась про те, що зазначений житловий будинок належить лише померлому ОСОБА_4 У звязку з чим, в червні 2012 року, вона звернулась за наданням правової допомоги. Відповідно до довідки наданої БТІ м. Маріуполя від 08.06.2012 року, вказаний будинок належить ОСОБА_4 У звязку з цим, вона змушена була звернутися до суду з ним позовом та просить визнати за нею та померлим ОСОБА_4 право загальної сумісної власності подружжя на жилий будинку № 53 по вул. Італійській в м. Маріуполі Донецької області та визнати за нею право власносп на 1/2 частині вказаного будинку.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. В остаточній редакції, предявляла позовні вимоги до ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_6, який на час розгляду справи помер. В уточнених позовних вимогах зазначала, що в серпні 1975 року вони з ОСОБА_4 уклали шлюб, який було розірвано 08.02.1990 року. За час шлюбу, позивач з чоловіком придбали 13/100 частки будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя. Вважає, що відповідно до вимог закону придбане за час шлюбу майно є сумісною власністю подружжя та кожен із подружжя має рівні права на володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Після смерті ОСОБА_4 вперше зіткнулась зі ствердженнями відповідача про те, що спірна частка домоволодіння була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку 13/100 домоволодіння №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя, що складає 0,065 частки домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала та надала пояснення аналогічні за змістом викладеним у позовній заяві. Додаткового зазначивши, що на час купівлі будинку, оформлениям документів на будинок займався її чоловік. В подальшому, їх шлюб було розірвано, оскільки ОСОБА_4 зловживав спиртним, але й після розірвання шлюбу вони продовжували мешкати разом, вести сумісне господарство та виховувати дитину. Сам ОСОБА_4 неодноразово зазначав, що будинок куплений за їх сумісні кошти, тому після розірвання шлюбу вона не звертались до суду з позовом про розподіл майна. Придбаний будинок вона періодично відвідувала.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та додатково зазначив, що оскільки за життя ОСОБА_7 не вчиняв будь яких дій по відчуженню спірного домоволодіння, права позивача не були порушені, тому вона й не зверталась за захистом своїх прав до суду. Після смерті, ОСОБА_4, коли вона дізналась, що на це майно претендує спочатку батько її колишнього чоловіка, а після його смерті і брат, вона звернулась до суду за захистом порушеного права. З урахуванням наведеного вважав, що є всі передбачені підстави для задоволення позовних вимог, а строк позовної давності позивачем не пропущений.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, та зазначила, що дійсно її батьками в період шлюбу було придбано 13/100 частки житлового будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя за сумісно нажиті кошти. На той час вона була неповнолітньою. Зі слів ОСОБА_4 їй було відомо, пр. те, що вказаний будинок в рівних частинах належить її матері та батьку.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. При цьому зазначив, що ОСОБА_4, який був власником спірної частини будинку був його братом. Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 та батько відповідача ОСОБА_6 На час розгляду справи ОСОБА_6 помер і він як його син, який є спадкоємцем за заповітом на все майно ОСОБА_6 Вказав, що спірна частина житлового будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневомцу районі м. Маріуполя була придбана ОСОБА_4 за його власні кошти, оскільки на той час вони вже не мешкали разом з позивачем. Він особисто, як рідний брат ОСОБА_4 давав гроші на придбання вказаної частини будинку. Крім нього, грошима ОСОБА_4 допомогали його батьки. Зазначив, що шлюбні стосунки між позивачем та ОСОБА_4 були припинені ще в 1986 році і у вказаному будинку його брат взагалі мешкав з іншою жінкою. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, також зазначила, що на час купівлі спірної час тини будинку позивач та ОСОБА_4 не вели сумісного господарства. У 1989 році, позивач зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_4, зазначеним судовим рішенням встановлені ці обставини. Спірна частина будинку, була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 у 1989 році та була оформлена особисто на нього. Зазначила, що після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_4 був спір про витребування майна, ще в 1989 році. Проте не дивлячись на те, що стосунки між ними були не ліпшими, позивач не ставила питання про розподіл спірної частини домоволодіння. Крім того, вважала, що позивачем було пропущено строк давності звернення з позовом до суду. Оскільки позивачу давно було відомо, про те, що будинок було оформлено на ОСОБА_4 Вона спеціально не зверталась з такими вимогами за життя ОСОБА_4 Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як позивач не має ніякого права на частину вказаного будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя.

Допитані у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона є донькою позивача. Її матір перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 У 1989 році у ОСОБА_4 була нормальна родина з позивачем. Вони збирала кошти на купівлю будинку. Спірний будинок придбали за сумісні кошти.

Допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_10, суду зазначила, що вона працювала раніше з позивачем. З її слів свідок знала, що позивач разом зі своїм тодішнім чоловіком збирали гроші на купівлю будинку. Згодом придбали будинок.

Свідок ОСОБА_11, під час судового розгляду, зазначила, що вона була сусідкою ОСОБА_4 Зі слів останнього, їй було відомо, що придбати будинок йому допомогли батьки. Частина будинку, яку придбав ОСОБА_4 була у жахливому стані і він приводив її до ладу.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 вказала, що ОСОБА_4 не підтримував з позивачем сімейних стосунків з 1986 року. Згодом, батьки допомогли йому придбати будинок, де він в подальшому і мешкав.

Аналогічні за змістом свідчення надав і свідок ОСОБА_13, зазначивши що з 1988 року ОСОБА_4 мешкав у батьків. Потім батьки та брат допомогли йому придбати будинок в о вул. Італійській де він і жив. За життя ОСОБА_4 облаштовував будинок добудовував кухню. Разом з позивачем не мешкав.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-НО №600406 від 10.03.2012 року, ОСОБА_4 помер у віці 71 року,27.02.2012 року. ( а.с. 7 ).

Відповідно до довідки від 12.03.2012 року виданої житлово-експлуатаціонної ділянкою, ОСОБА_4 мешкав за адресою : м. Маріуполь, вул. Італійська б. 53 по день смерті. ( а.с. 8 )

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.02.1990 року, серія IV- НО №

258236, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 роз1рвано, про що зроблено актовий запис № 20 (а.с. 9).

З довідки наданої КП БТІ м. Маріуполя від 08.06.2012 року, вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 13/100 частки домоволодіння № 53 по вул. Італійській (Апатова) на підставі договору купівлі-продажу № 1-1000 від 02.03.1989 року, посвідчену в Першій Маріупольській державній нотаріальній конторі (а.с. 10).

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.03.1989 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано ( а.с. 21). При цьому у вказаним рішенням встановлено, що подружні стосунки між подружжям були припинені в 1986 році.

Відповідно до Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.01.1989 року, в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про витребування майна було відмовлено. Із вказаного рішення вбачається, що під час розгляду справи ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_4 продавав речі, із дома, а гроші витрачав на вживання спиртного.

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 02.03.1989 року, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_14, 13/100 частки будинку №53 по вул. Італійській в м. Маріуполі, який розташований на земельній ділянці площею 972,5 метри за 3500 карбованців. ( а.с. 98-99)

З рішення виконкому районної ради народних депутатів Жовтневої районної ради м. Маріуполя від 18.05.1989 року, вбачається, що ОСОБА_4 було дозволено переобладнати приміщення 1-1 розташованого в будинку №53 по вул. Італійській під встановлення газових приладів у кухні, а також будівництво тамбуру з облаштуванням санвузла. Цим же, ОСОБА_4 зобовязаний протягом місяця отримати технічну документацію на будівництво в головному управлінні архітектури та містобудування. ( а.с. 100).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО №737069 від 23.10.2013 року ОСОБА_6 помер 23.10.2013 року у віці 98 років. ( а.с. 114)

Згідно заповіту від 03.09.2013 року, ОСОБА_6, заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось , та взагалі все те на що він за законом має право ОСОБА_3. ( а.с. 171).

З довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період з січня 1981 року по грудень 1991 року, вбачається, що її заробітна плата за вказаний період становила 38779,84 крб.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю (далі КпШС) України, в редакції 1963 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.28 КпШС, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Зі змісту ст. 29 КпШС, вбачається, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно з ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Не залежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 не придприймав заходів по відчуженню будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя, суд погоджується з твердженнями позивача, що про можливе порушення свого права вона дізналась вже у 2012 році, після смерті ОСОБА_4 З урахуванням цього строк давності для звернення до суду нею не пропущено.

Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.03.1989 року, яке набрало законної сили 31.03.1989 року і яке не оскаржене позивачем, шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що подружні відносини між позивачем та ОСОБА_4 були припинені в 1986 року. Тому на момент купівлі спірної частки будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя позивач та ОСОБА_4 не вели сумісне господарство та не могли придбати за сумісні кошти спірну частину будинку. Ця обставина згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Також суд враховує, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.01.1989 року, між позивачем та ОСОБА_4 на час купівлі будинку склалися неприязні стосунки, що ОСОБА_4 через суд намагався витребувати у позивача майно. Вказані обставини також безпосередньо передували купівлі житлового будинку. При цьому суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стосовно того, що навіть після розірвання шлюбу, позивач разом із ОСОБА_4 продовжували вести сумісне господарство, оскільки ці свідчення протирічать дослідженим під час судового розгляду доказам. Крім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_9 є рідною донькою позивача, а ОСОБА_10 знайомою, а тому можуть бути зацікавлені в результатах розгляду справи.

Спірна частка будинку була придбана ОСОБА_4 за 18 днів до постановлення судового рішення про розірвання шлюбу від 20.03.1989 року.

Суд враховує той факт, що спірна частина будинку була придбана ОСОБА_4 в період шлюбу з позивачем, договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально, зареєстрований у компетентному органі відповідно до норм діючого законодавства, але право власності було оформлено тільки на ОСОБА_4 За життя останнього, позивач не предявляла вимог про розподіл цього майна, протягом більш ніж 20 років, аж до самої смерті ОСОБА_4 На час розгляду справи, відповідач ОСОБА_3, оспорює факт придбання спірної частини будинку за сумісні кошти між ОСОБА_4 та позивачем. За таких обставин, суд вважає, що необхідною передумовою для визнання права власності на 1/2 частину 13/100 частки вказаного будинку за позивачем є визнання зазначеної спірною частини будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя такою, що є сумісною власністю подружжя, яке підлягає розділу. Будь яких судових рішень про встановлення цього факту на час розгляду справи позивачем не надано.

Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги по справі, змінила підстави позову, але в остаточній редакції тільки поставила питання про визнання за нею права власності на 1/2 частку від 13/100 частки жилого будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя , що складає 0,065 вказаного будинку не вказавши на необхідність визнання спірної частини будинку сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог закону, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивачем не ставилось вимога про визнання спірної частини будинку сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоленні позовних вимог про визнання права власності за позивачем на 1/2 частку 13/100 частин будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,28,29 КпШС УРСР в редакції 1963 року, ст. 267 ЦК України, Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.15, 30, 88, 174, 197 ч.2, 209, 212-215,218, 294, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на 1/2 частину від 13/100 частин житлового будинку №53 по вул. Італійській в Жовтневому районі м. Маріуполя, що складає 0,065 частки домоволодіння - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів після його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.10.2014 року.

Суддя С.В. Кулик