Справа № 359/1197/14 Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/6397/14 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 1 24.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

За зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вони перебувають у шлюбі з відповідачем із 10 квітня 1996 року.

Під час спільного перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали спільне майно, а саме - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач просила поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином - визнати будинок спільним сумісним майном подружжя і визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину будинку.

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати право власності за кожним із подружжя на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: знаходження будинку, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Сітроен Джампер д/з НОМЕР_1, стягнувши з нього грошову компенсацію за 1/2 частини вартості автомобіля.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя.

Зазначав, що під час шлюбу вони придбали майно, яке є спільним - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 - вартістю - 720 000 грн, автомобіль Сітроен Джампер д/з НОМЕР_1, 2001 року випуску - вартістю - 120 000 грн, конвектор газовий «ФЕГ Конвектор» - 10 000 грн, телевізор Соні - 3 000 грн, телевізор ДЖВС - 1 000 грн, пилосос Самсунг- 1 000 грн, пилосос ДЕУ - 1 000 грн, пральна машина Арістон - 2500 грн, всього на загальну суду - 860 000 грн.

Просив поділити вказане майно, визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири, автомобіль Сітроен Джампер, конвектор газовий «ФЕГ Конвектор» пилосос Самсунг, пральну машину Арістон - всього на загальну суму 370 000 грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/6 частини квартири, телевізор Соні, телевізор ДЖВС, пилосос ДЕУ - на загальну суму 485 000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити, посилаючись на те, що будинок, який вона просить визнати спільним майном подружжя, є особистою власністю ОСОБА_1, придбаний за його особисті кошти.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя. Розділено житловий будинок шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину будинку. В решті позову відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального права і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, особа яка не приймала участі у справі, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати в частині поділу житлового будинку між сторонами, ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначала, що рішенням суду вирішено питання про її права та обов'язки, оскільки поза увагою суду залишилась та обставина, що між нею та відповідачем укладено договір про спільну діяльність щодо благоустрою земельної ділянки та здійснення ремонтно-будівельних робіт у будинку. Наслідком виконання договору, є визнання за нею права власності на частину будинку.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що поділ майна у спосіб зазначений позивачем є цілком рівнозначним і відповідає інтересам обох сторін.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи, і наявним в матеріалах справи доказам.

Як видно з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі із 10 квітня 1996 року. (т.1 а.с. 4).

Під час спільного перебування у шлюбі, 21 жовтня 1998 року вони придбали спільне майно, а саме - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 7).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 09 вересня 1998 року продав належний йому на праві особистої власності будинок, який був придбаний ним 31 січня 1995 року ( а.с. 80). Як зазначав ОСОБА_1 в своїх запереченнях на позов, спірний будинок був придбаний за його особисті гроші, а відтак будинок не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Суд першої інстанції на ці заперечення уваги не звернув, оцінки їм не дав, а відтак не з'ясував обсяг майна, яке є спільним сумісним майном подружжя і прийшов передчасного висновку про поділ майна подружжя.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( Навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про визнання за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину майна і поділ майна із врахуванням інтересів кожної із сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п.п. 22.-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК України положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК України.

П.23. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П.24. до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

П.25. вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_2, між нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого вони домовились про організацію спільної діяльності щодо благоустрою земельної ділянки площею 0,1378 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та здійснення ремонтно- відновлювальних робіт у будинку за цією ж адресою, будівництво та облаштування прибудови (веранди), до житловог будинку. Як видно із договору, наслідком належного виконання умов договору про спільну діяльність є набуття ОСОБА_2 права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи наявний договір, згідно якого у ОСОБА_2 виникають права і обов'язки щодо спірного будинку, визнання будинку спільним сумісним майном подружжя , порушує права апелянта, а відтак такий висновок є передчасним.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскільки, суд при постановленні рішення не з'ясував обставин, що мають значення для вирішення спору, не притяг до участі у справі осіб, інтересів яких безпосередньо стосується спірне питання, чим порушив право осіб, вирішив питання щодо їх прав і обов'язків, а встановлені порушення процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дослідити нові докази, чи обставини які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовів, оскільки предметом позовів є поділ майна подружжя, від встановлення обсягу спільно нажитого майна, наявного на час розгляду справи, з'ясовування джерела і часу його придбання, залежить вирішення даного питання, і вирішення прав і обов'язків інших осіб щодо спірного майна.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.ст 292, 303 ЦПК України, колегія суддів вважає що рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а ;

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 р. - Скасувати. Ухвалити нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді