АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4362/14 Справа № 180/149/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що в результаті аварії, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді в с. Городище в районі м. Марганець, загинув її батько ОСОБА_4, внаслідок чого, їй було завдано моральну шкоду. Просила суд стягнути солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця», ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 200000,0 гривень, оскільки вони є власниками джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких їй завдано шкоду та з ПАТ «СГ «ТАС» моральну шкоду в розмірі 2550,0 гривень.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року позовні вимоги задоволені частково та стягнуто солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в відшкодування моральної шкоди 97450,0 гривень; стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 2550,0 гривень; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП "Придніпровська залізниця" посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець Дніпропетровської області сталося зіткнення електровоза ВЛ-8 № 1583 з рейсовим автобусом БАЗ-А079 «Еталон», в результаті чого загинуло 43 особи та 10 осіб травмовано, що підтверджується відповідним актом розслідування причин та обставин ДТП.

В результаті аварії загинув батько позивачки ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідно до акту розслідування автобус БАЗ-А079 «Еталон», держаний номер НОМЕР_1, належить ПП «Івасенко», перевізник ПП «Ремсервіс», ліцензія на перевезення АВ № 502351, дійсна до 29.11.2014р., видана на фізичну особу ОСОБА_3

Електровоз ВЛ-8 № 1583 приписаний до Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці.

Згідно до Полісу № ВЕ 0789663 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 листопада 2009 року укладеного з ЗАТ «Страхова група «ТАС» (правонаступником якого є ПрАТ «Страхова група «ТАС») ОСОБА_3 застрахував цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час ДТП. Строк дії полісу з 20 листопада 2009 року до 19 листопада 2009 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ А 079-04, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 14).

Згідно з зазначеним полісом ПрАТ «Страхова група «ТАС» несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Оскільки внаслідок зіткнення двох транспортних засобів джерел підвищеної небезпеки (автобуса та поїзда) загинув батько позивачки, який був пасажиром автобуса, то володільці цих джерел підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивачки та стягнув у солідарному порядку з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_3 на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 97450,0 грн.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про стягнення завданої позивачу моральної шкоди у солідарному порядку з відповідачів безпідставні та спростовуються вищенаведеними положеннями законодавства, що регулює виниклі правовідносини, та роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

В частині стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивачки 2550,0 грн. судове рішення не оскаржується, тому, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційною інстанцією не перевіряється.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді