Провадження № 22-ц/783/1876/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: позивача(апелянта) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди матеріальної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд до відповідача ОСОБА_3 із зазначеним вище позовом, просить стягнути з відповідача в його користь заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 12648 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 30.08.2011р. кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 було закрито на підставі ст.1 п.в) Закону України «Про амністію у 2011р.» та звільнено його від кримінальної відповідальності. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що він, працюючи директором приватного підприємства «Данмарбуд», будучи службовою особо, оскільки наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями в тому числі повноваженнями по прийнятті на роботу та звільненні з роботи працівників, здійснюючи керівництво приватним підприємством «Данмарбуд», всупереч інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, ст.24, 30, 48, 253 КЗпП України умисно вчинив грубе порушення законодавства про працю, зокрема, в період з вересня 2008 року по квітень 2009р. прийняв на роботу без належного оформлення (без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці) працівника ОСОБА_2 на посаду різноробочого, якому у вищевказаний період виплачували зарплату без сплати податків, інших обов'язкових відрахувань та на якого не поширювались гарантії, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення. Внаслідок вказаних протиправних дій йому було завдано майнову шкоду в розмірі 12648грн.

Оскаржуваним заочним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином було відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. Зазначає, що судом не враховано того, що на підставі ст.1166 ЦК України у звязку із протиправними діями відповідача він має право на відшкодування завданої йому шкоди в повному обсязі. Просить скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2013р. та ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 в його користь матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 12648 грн..

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце були повідомлені належним чином, про що свідчить заява представника ОСОБА_4 про відхилення апеляційної скарги та розгляд справи у його відсутності, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що сума невиплаченої заробітної плати в сумі 12648 грн. не є матеріальною шкодою в розумінні положень ст.22,1177 ЦК України; заборгованість з заробітної плати була стягнута на користь позивача за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.02.2012р. з роботодавця ПП «Данмарбуд».

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 30.08.2011 року в справі № 1-35/11 кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 172 ч. 1, 366 ч. 1, 191 ч. 2 КК України закрито на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про аміністію у 2011 році» від 08.07.2011 року та звільнено його від кримінальної відповідальності(а.с.4-5).

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_3, працюючи директором ПП «Данмарбуд», будучи службовою особою, оскільки наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями в тому числі повноваженнями по прийняттю на роботу та звільненню з роботи працівників, здійснюючи керівництво ПП «Данмарбуд», всупереч інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, ст.ст. 24, 30, 48, 253 КЗпП України умисно вчинив грубе порушення законодавства про працю, зокрема, в період з вересня 2008 року по квітень 2009 року прийняв на роботу без належного оформлення (без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці) працівника ОСОБА_2 на посаду різноробочого, якому у вищевказаний період виплачували зарплату без сплати податків, інших обов'язкових відрахувань та на якого не поширювались гарантії, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.02.2012 року в справі № 2-1655/11 позов ОСОБА_2 до ПП «Данмарбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено та стягнуто на підставі статей 115-117 КЗпП України з ПП «Данмарбуд» на користь ОСОБА_2 10200,00 грн. - заборгованості по заробітній платі та 2448 - компенсації за затримку розрахунку. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається із змісту позовної заяви підставою для звернення до суду з вказаним позовом стало те, що у 2008 році ОСОБА_2 працював у ПП «Данмарбуд» різноробочим без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці та в період з 16.09.2008 року по 04.04.2009 року йому не виплачувалась заробітна плата.(а.с.6)

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сума невиплаченої заробітної плати не є матеріальною шкодою заподіяною внаслідок вчинення злочину та така вже була стягнута на користь позивача за рішенням суду з роботодавця ПП «Данмарбуд», а відтак до переконання, що позовні вимоги позивача є безпідставними.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи та надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1.ч.1 ст.307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_5