Справа № 466/6131/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, від імені яких діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,

у с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені яких діє ОСОБА_3, предявили в суд позов до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно.

В обгрунтування позовних вимог зазначали про те, що вони, позивачі, є батьками відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 1979 року ОСОБА_2 працював у нафтовидобувній промисловості на Півночі Росії, де деякий період часу також працювала вона, ОСОБА_1 Заробивши достатню кількість грошових коштів, вони з чоловіком вирішили придбати квартиру у м. Львові. Формально право власності на куплену квартиру вони оформили на свого сина ОСОБА_4, який навчався в м Львові і яке в подальшому він мав переоформити на них або повернути кошти. Оскільки ОСОБА_4 є їх сином, то вони обмежились усною домовленістю і письмових угод не укладали.

19 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, в якій в даний час зареєстрований та проживає їх син ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу був оформлений на їх сина, хоч грошові кошти на її придбання були внесені ними, позивачами, в повному обсязі. Вартість квартири на час укладення вказаного договору складала 148 400 грн.

Однак, занадто велике батьківське піклування про достаток свого сина, призвело до того, що їх син почав вести аморальний спосіб життя, його поведінка перейшла всі рамки дозволеного та все завершилося тим, що в сина внаслідок тривалого зловживання алкогольними напоями зявився синдром залежності.

Хронічне вживання алкоголю ОСОБА_4 призвело до відсутності в нього здатності повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Син пропиває гроші, звертається до банків з проханням про надання йому кредитів на досить великі суми та в якості застави для забезпечення виконання своїх фінансових зобовязань пропонує спірну квартиру, яка була придбана ними, позивачами.

Вони намагались лікувати свого сина від алкоголізму і він проходив анонімний курс лікування у лікаря Гома ОСОБА_5 у домі здоровя «Доктор Селезньов», однак це не дало позитивних результатів.

Крім цього, в січні 2013 року їх син ОСОБА_4 потрапив до лікарні з важкою травмою голови, що стверджується медичними документами КМК ЛШМД. Наслідки травми голови із систематичним вживанням алкоголю призвели до втрати здатності їх сина керувати собою та своїми вчинками. На їх прохання пройти курс лікування від алкоголізму, їх син реагує вкрай агресивно. Після чого зникає на тривалий час і веде бродячий спосіб життя. Внаслідок алкоголізму син ніде не працює.

Причиною звернення до суду стало те, що син отримує кредити у банках на значні суми, які відповідно вони, позивачі, змушені погашати за нього, так як в разі неповернення боргу на квартиру сина, яку вони купили за власні кошти, може бути накладено арешт. Крім цього, син також позичає гроші у знайомих.

Вони, позивачі, фактично є власниками вищевказаної квартири, так як протягом десяти років відкрито і безперервно володіють нею, сплачують за житлово-комунальні послуги, проводять в квартирі ремонтні роботи та здають її в найм.

На даний час існує загроза, що майно, на придбання якого вони вклали свої подружні кошти, може бути відчужене. Вони неодноразово просили сина переоформити квартиру на них, позивачів, однак він відмовляється це робити, а повернути кошти не має можливості.

У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач ОСОБА_4 спірну квартиру не утримує і ніколи її не утримував.

В квартирі знаходяться їх меблі, інші речі побутового вжитку, які ними, позивачами, придбані та вони вже більше десяти років є володільцями спірного нерухомого майна.

Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

З огляду на такі факти просять постановити рішення, яким визнати за ними, позивачами, право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 не зявились та подали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився вчетверте, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьками відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 1979 року позивач ОСОБА_2 працював у нафтовидобувній промисловості на Півночі Росії, де деякий період часу також працювала його дружина позивач ОСОБА_1 Заробивши достатню кількість грошових коштів, позивачі вирішили придбати квартиру у м. Львові з формальним оформленням права власності на куплену квартиру на свого сина відповідача ОСОБА_4, який навчався в м Львові, і яке в подальшому останній мав переоформити на них, позивачів, або повернути кошти. Оскільки ОСОБА_4 є їх сином, то обмежились усною домовленістю і письмових угод не укладали.

19 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, в якій в даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача ОСОБА_4, хоч грошові кошти на її придбання були внесені ними, позивачами, в повному обсязі. Вартість квартири на час укладення вказаного договору складала 148 400 грн.

В подальшому син позивачів відповідач ОСОБА_4 почав вести аморальний спосіб життя, став зловживати спиртними напоями, що призвело до того, що в нього зявився синдром алкогольної залежності.

Відповідач ОСОБА_4 пропиває гроші, звертається до банків з проханням про надання йому кредитів на досить великі суми та в якості застави для забезпечення виконання своїх фінансових зобовязань пропонує спірну квартиру, яка була придбана ними, позивачами.

Позивачі намагались лікувати свого сина від алкоголізму та останній проходив анонімний курс лікування у лікаря Гома ОСОБА_5 у домі здоровя «Доктор Селезньов», однак це не дало позитивних результатів.

Крім цього, в січні 2013 року відповідач ОСОБА_4 потрапив до лікарні з важкою травмою голови, що стверджується медичними документами КМК ЛШМД. Наслідки травми голови із систематичним вживанням алкоголю призвели до втрати здатності їх сина керувати собою та своїми вчинками. На їх прохання позивачів пройти курс лікування від алкоголізму, відповідач ОСОБА_4 реагує вкрай агресивно, зникає на тривалий час і веде бродячий спосіб життя.

У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Вони, позивачі, фактично є власниками вищевказаної квартири, так як протягом десяти років відкрито і безперервно володіють нею, сплачують за житлово-комунальні послуги, проводять в квартирі ремонтні роботи та здають її в найм.

Відповідач ОСОБА_4 спірну квартиру не утримує і ніколи її не утримував.

В квартирі знаходяться меблі позивачів, інші речі побутового вжитку, які ними придбані та вони вже більше десяти років є володільцями спірної квартири.

Вищевказані обставини підтверджуються долученими до справи копіями паспортів громадянина України позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_4, копією його диплому, копіями договору купівлі-продажу квартири від 19 червня 2004 року, трудової книжки ОСОБА_2, вимог банківських установ та іншими доказами по справі.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 322, 328, 344 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6