АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4580/14 Справа № 182/633/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Рибакова В. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки про стягнення суми, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що, відповідно до статуту сриватного підприємства "Дніпрянка", власником підприємства є її чоловік ОСОБА_3. 03.08.2011 року відповідачем разом з державною виконавчою службою було примусово відкрите сховище в якому знаходилось майно ПП "Дніпрянка" та складений акт опису і арешту майна, яке у подальшому було передано на відповідальне зберігання представнику стягувача - директору Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки Фесак О.М. Інше майно, що знаходилось в сховищі, описане не було і доступ відсутній до цього часу. Згідно акту опису й арешту майна від 15.11.2011 року, електрокар був укомплектований та придатний до експлуатації за призначенням. Відповідач з 03.08.2011 року несе відповідальність за стан переданого на відповідальне зберігання майна. 06.09.2013 року при описі майна ПП "Дніпрянка" було виявлено, що електрокар розукомплектовано і він є непридатним до експлуатації, про що свідчить акт державного виконавця від 06.09.2013 року. А також було виявлено, що зникли пляшки поліетиленові 1,5 літри в кількості 4500 штук, вартістю 3000,00 грн. В акті від 06.09.2013 року пляшки відсутні. Позивачка посилається на те, що електрокар є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вважає, що відповідач з порушенням вимог законодавства без достатньої правової підстави набув право на її, позивачки, майно. На даний час аналогічний електрокар коштує від 35000,0 до 40000,0 грн. Тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь 40000,00 грн., моральну шкоду 30000,0 грн. та судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.1977 року (а.с.4).

Згідно п.4.1 Статуту ПП "Дніпрянка" (ідентифікаційний код 1342343), власником підприємства є чоловік позивачки ОСОБА_3 (а.с. 5, 6).

15.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, в порядку примусового виконання наказу №10/396-10, виданого 14.06.2011 року господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП "Дніпрянка" на користь НОПОТ заборгованості у розмірі 78439,54 грн., - здійснено опис та накладено арешт на майно боржника ПП "Дніпрянка", в тому числі на електрокар в неробочому стані, про що державним виконавцем складено відповідний акт від 15.11.2011 року (а.с. 9, 10). Крім того, в акті зазначено, що визначити вартість майна без залучення експерта неможливо. Описане майно прийнято на відповідальне зберігання стягувачем - директором НОПОТ Фесаком О.М.

06.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області здійснено опис та накладено арешт на майно боржника ПП "Дніпрянка", в тому числі на електрокар без акумулятора, про що державним виконавцем складено відповідний акт ВП від 06.09.2013 року (а.с. 8, 11, 12). В даному акті зазначено, що визначити вартість майна без залучення експерта неможливо. Описане майно прийнято на відповідальне зберігання стягувачем - директором НОПОТ Фесаком О.М.

Разом з цим, посилаючись на те, що описане та арештоване державним виконавцем майно, а саме електрокар, належить їй, позивачці, на праві спільної сумісної власності, оскільки її чоловік є власником ПП "Дніпрянка", звернулась до суду із даним позовом про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, з підстав ст.ст. 22, 23, 355, 368, 1166, 1192, 1214 ЦК України, посилаючись на те, що відповідач не забезпечив належного зберігання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном, в тому числі вимагати виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту у випадку безпідставного вжиття таких обмежень у зв'язку з зобов'язаннями іншої особи - боржника.

Згідно ч. 1 ст. 60 вказаного Закону України "Про виконавче провадження", з відповідними змінами та доповненнями, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність і недоведеність позовних вимог та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Місцевий суд правильно встановив, що право власності позивачки на електрокар є недоведеним; зазначене майно було арештоване державним виконавцем, як належне ПП "Дніпрянка", що, за замістом позовної заяви, визнано і позивачкою.

Однак, позивачка, яка вважає, що спірне арештоване майно належить їй на праві спільної сумісної власності, оскільки її чоловік є власником ПП "Дніпрянка", - на підставі ст.ст. 57, 60 ЗУ "Про виконавче провадження" чи з інших правових підстав з позовом про визнання за нею права власності на спірне майно (на частину цього майна) не зверталась, що визнано представником позивачки в судовому засіданні.

Колегія зауважує, що чоловік позивачки ОСОБА_3, ПП "Дніпрянка", державна виконавча служба до участі у даній справі не притягались.

Згідно ст. 1166 ЦК України, на яку посилається позивачка, як на правову підставу своїх позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення, який складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкоди, завданої такою поведінкою, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Отже, враховуючи відсутність доказів, що відповідають вимогам ст. ст. 57 - 61 ЦПК України, підтверджуючих право власності позивачки на спірне майно, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності через відсутність складу цивільного правопорушення, а саме - відсутність в діях відповідача протиправної поведінки щодо позивачки, а також відсутність шкоди, завданої позивачці.

Колегія звертає увагу, що твердження позивачки про зникнення зі сховища, в якому знаходилось майно ПП "Дніпрянка", пляшок поліетиленових, об"ємом 1,5 л. в кількості 4500 штук, та заподіяння їй, у зв"язку з цим, шкоди відповідачем, - є також недоведеним з викладених вище підстав. Позивачкою не доведено право власності на дане майно; судом не встановлено факту передачі на зберігання відповідачу пляшок у кількості 4500 штук, оскільки акт державного виконавця не містить інформації про кількись даного майна; також судом не встановлено факту порушення відповідачем прав чи законних інтересів позивачки.

Крім того, зважаючи на відсутність порушень відповідачем прав чи законних інтересів позивачки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді