Номер провадження: 22-ц/785/9298/14
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства « Акціонерна страхова компанія « ІНГО Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2014 року,-

встановила :

В жовтні 2013 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в розмірі 13 841,50 грн. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2012 року в м. Ізмаїлі сталася ДТП, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем «Peugeot», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобілем під управлінням водія ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Пошкоджений відповідачем автомобіль було застраховано позивачем у відповідності з договором страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №670541455.12 від 06.04.2012 року. Випадок було визнано страховим та на рахунок страхувальника було перераховано страхове відшкодування в розмірі 16 991,08 грн. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» сплачену суму фактичних затрат у розмірі 13 841,50 грн., згідно звіту про оцінку та судовий збір у розмірі 229,40 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2014 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна» матеріальну шкоду у розмірі 13 841,50 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог приватного акціонерного товариства « Акціонерна страхова компанія « ІНГО Україна» відмовити. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними розписками. Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав. Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 07.09.2012 року о 13 год. 50 хв. в м. Ізмаїлі по вул. Бендерській водій ОСОБА_2, керуючи т/з «MERSEDES-BENZ», д/н НОМЕР_2, не врахувавши швидкості руху, дорожніх обставин, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення із автомобілем «Пежо» 206 д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався попереду в попутному напрямку, в результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2012 року (а.с.12). Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Даних щодо оскарження постанови суду надано не було. Отже судом встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП та в результаті якої транспортний засіб «Peugeot 206», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. 06.04.2012 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_4 укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 670541455.12, згідно умов якого страховик зобов'язався здійснити виплату страхового відшкодування на умовах і в строки, що передбачені договором страхування. Вигодонабувачем було визначено ОСОБА_3 Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, зазначеним в п.1 Полісу, а саме, автомобілю «Peugeot 206», 2002 року випуску, № кузов, шасі НОМЕР_5, реєстраційний № НОМЕР_1. Страховим випадком за полісом є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, або обладнання внаслідок ДТП. (а.с. 4-9) Зі звіту №09-017 від 17.09.2012 року вбачається спеціаліста-оцінювача по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Peugeot 206 №09-017 від 17.09.2012 року, складеного ФОП ОСОБА_5, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля Peugeot 206, державний номерний час НОМЕР_1, складає 13 841,50 грн., при виконанні ремонтних робіт на СТО ФОП «ОСОБА_6.» (а.с. 13-21). Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Умовами Договору страхування № 670541455.12 від 06.04.2012 року передбачено, що страховик ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» зобов'язаний у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеві (п. п. 8.1; 8.4.3). Згідно розділу 2 вказаного Договору страховим випадком є пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП. (а.с. 4) Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику на підставі страхового акту №6326 від 20.09.2012 року складає 8 645 грн. та страхового акту №6327 від 20.09.2012 року складає 8 346,08 (а.с. 32-33). Зазначене страхове відшкодування виплачено Страхувальнику в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 10768 від 09.10.2012 року, отримувач ФОП ОСОБА_7 та №10769 від 09.10.2012 року, отримувач ТОВ «Берліна Авто» (а.с. 34-35). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної сили (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом. Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази, застосувавши вказані норми, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач відшкодував майнову шкоду завдану пошкодженням автомобілю що належав старувальнику ОСОБА_4 з вини відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позов. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. На підтвердження своєї позиції апелент не подав жодного доказу, як в суді першої так і апеляційної інстанції. Доводи апелянта, що нести відповідальність за нанесені збитки має власник автомобіля «MERSEDES-BENZ», д/н НОМЕР_2 (джерела підвищеної небезпеки), а не він як водій по вині якого сталася ДТП та в результаті якої транспортний засіб «Peugeot 206», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження є необґрунтованими оскільки суперечить нормам частини 2 статті 1187 ЦК України відповідно якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Така ж позиція висловлена в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року. Судом встановлено, апелянтом не спростовано, що такою особою є саме відповідач. Посилання апелянта на не з'ясування судом обставини щодо перебування винної особи відповідача у трудових відносинах з власником транспортного засобу є безпідставними з огляду на призумцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), тобто саме відповідач мав довести ту обставину, що він знаходився трудових відносинах з власником транспортного засобу, чого в порушення ст. 60 ЦПК України зроблено не було як в ході розгляду справи у суді першої так і апеляційної інстанції. Необґрунтованими є і доводи апелянта стосовно не пред'явлення позову до страховика, так як в даному випадку необхідно застосовувати ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, відповідно яких до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної сили (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

К.П.Мартинова