Справа № 510/2022/14-ц Р І Ш Е Н Н Я
26.12.2014 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Памбук Л.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Відповідач по справі, ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:
- Копія паспорту ОСОБА_1, виданого Ренійським РВ УМВС України 04.11.1998 р.;
- копія свідоцтва про право власності на житло №41 від15.02.1994 р.;
- копія договору від 23.10.2003 року.
- копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1.
Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:
Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, пояснивши, що 23 жовтня 2003 року, ОСОБА_1 домовився із ОСОБА_2 про покупку квартира АДРЕСА_3. В той же день сторони уклали відповідний договір купівлі-продажу. ОСОБА_1 передав відповідачу обумовлені договором гроші, і він передав позивачу квартиру. Також сторони домовились, що відповідач залишиться проживати в квартирі доки позивач не предявить йому вимоги про залишення квартири.
Так як відповідач вів антисоціальний образ життя та не доглядав за квартирою, позивач, не знайшовши правовстановлюючі документи на квартиру, звернувся до відповідача із цим питанням, на що він відповів, що мабуть загубив їх. Однак через деякий час відповідач знайшов ці документи, та передав їх ОСОБА_1 Отримавши ці документи, позивач побачив, що відповідач на момент продажу квартири не був її власником, а був лише зареєстрований в ній як такий, що проживає. Власником була ОСОБА_3, яка померла 22.07.1998 року. Враховуючи вищевикладене, на момент укладання договору в 2003 році, відповідач не мав право відчужувати квартиру, так як він не був її власником. Однак позивач вважає, що він набув право власності на квартиру, так як не знав і не міг знати про ці обставини.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: до прав і обовязків, що виникли до введення в чинність нового закону, у тому числі тих з них, що з якихось причин виявились не здійсненими (не виконаними) на момент введення в чинність нового закону, застосовується раніше діюче законодавство. Враховуючи те, що права й обовязки виникли до введення в чинність нового ЦП України (2003 р.). правовідносини між сторонами регулюються ЦК України 1963 р.
На підставі ст.. 225 ЦК України (1963 р.) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.
Згідно ст.. 145 ЦК України (1963 р.) якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.
Витребування майна з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно набуто безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках.
Враховуючи те, що позивач не знав і не міг знати, що відповідач не є власником житла на момент укладання договору купівлі-продажу, а також те, що вказане майно не було загублено, або викрадено, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно набув право власності на вищевказану квартиру.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_4.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК України (1963), ст.ст. 145, 225 ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно у вигляді квартири АДРЕСА_5.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів з дня проголошення рішення, 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: К.В. Сорокін