Справа № 751/6365/14 Провадження № 22-ц/795/1675/2014 Головуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.
суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,
при секретарі Зіньковець О.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримані положення ст.ст. 75, 76 Сімейного Кодексу України щодо встановлення обставин, які мають істотне значення по справі.
Апелянт зазначає, що суд не врахував тієї обставини, що фізичні захворювання вона мала під час шлюбу з відповідачем, які призвели до встановлення їй ІІІ групи інвалідності через два тижня після розірвання шлюбу.
Стверджує, що суд невірно оцінив наявні у справі докази стосовно відсутності у неї доходів, крім аліментів та допомоги на дитину-інваліда.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вона має потребу у наданні їй матеріальної допомоги. Також суду не було надано доказів того, що розмір заробітної плати, пенсії, доходу від використання майна не забезпечує ОСОБА_2 прожитковий мінімум, встановлений законом або доказів відсутності доходів.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2000 року по 11 вересня 2012 року (а.с. 24-25). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13).
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно.
Нарахування та утримання з заробітку відповідача аліментів підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01 квітня 2014 року (а.с. 28).
Як вбачається з довідки управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 26 березня 2014 року, позивач з 08 травня 2012 року перебуває на обліку в управлінні та їй призначено допомогу на дитину-інваліда ОСОБА_6 , розмір якої станом на березень 2014 року визначений 949 грн. (а.с. 5, 23).
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_7 в сумі 782 грн. 50 коп. (а.с. 27).
Згідно довідки МСЕК № 281045 від 27 вересня 2012 року ОСОБА_2 з 27 вересня 2009 року встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01 жовтня 2013 року (а.с. 4). З іншої довідки МСЕК № 0123151 від 29 січня 2014 року вбачається, що позивачу з 13 грудня 2013 року безстроково встановлена ІІ група інвалідності через загальне захворювання з ураженням ОРА (а.с. 3).
Відповідно положень ч.ч. 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Приписами ч. 2 ст. 76 СК України встановлено, що після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Виходячи зі змісту наведених норм та оцінивши обставини справи в сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на її утримання.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції невірно оцінив наявні у справі докази стосовно відсутності у неї доходів, крім аліментів та допомоги на дитину-інваліда.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем, як правильно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, не надано доказів того, що її заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують прожиткового мінімуму.
Апеляційний суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному та повному з`ясуванню обставин справи намагався з`ясувати потребу апелянта в матеріальній допомозі. Листом управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради повідомлено, що 20 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги по інвалідності ІІ групи загального захворювання, проте їй було відмолено в зв`язку з ненаданням заявником необхідних документів у встановлений законом трьохмісячний строк (а.с. 62). Таким чином, сама позивач не скористалась можливістю отримувати від держави соціавльну допомогу. Підтвердити відповідними доказами наявність або відсутність майна позивача, доходів від його використання, інших доходів не виявилось можливим, а отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позову про потребу ОСОБА_2 в матеріальній допомозі є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона. Самі по собі доводи апеляційної скарги про відсутність майна та доходів без надання відповідних довідок, що їх підтверджують, висновкі суду першої інстанції не спростовують.
Перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено таких порушень матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: