АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3403/14 Справа № 205/8623/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Черненкової Л.А., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права: строк позовної давності для пред'явлення вимог застосовується лише за заявою сторони у спорі, яка в матеріалах справи відсутня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що 08.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KP30341622, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1558,7 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.04.2007 року (а.с.5-14).

В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_2, утворилась заборгованість, станом на 10.09.2013 року на загальну суму 26 793,16 грн.: де заборгованість за кредитом - 1 558,7 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 8 013,17 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 15 469,23 грн., а також штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - (фіксована частина), 1 252,06 грн. - (процентна складова).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором суд виходив із наступного.

Відповідно до п.23 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем /банком або іншою фінансовою установою/ споживачеві для придбання продукції.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як вбачається із Умов надання споживчого кредиту фізичними особами («Розстрочка») (Стандарт)», наданих позивачем, вбачається, що сторони узгодили строк позовної давності звернення до суду п'ять років. (п.5.5). ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду 14.10.2013 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Частинами 2-5 статті 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Виходячи із положень п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд вказав, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Тому по даній справі позовна давність підлягає застосуванню незалежно від наявності заяви відповідача.

З врахуванням цього, суд прийшов до висновку, що право банку на отримання суми боргу по кредитному договору є доведеним належними та допустимими доказами, але воно не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності для пред'явлення вимог застосовується лише за заявою сторони у спорі, яка в матеріалах справи відсутня..

Як вбачається із матеріалів справи заява позичальника від 08 квітня 2006 року передбачала надання відповідачу на купівлю товарів строкового кредиту у розмірі 1558,7 грн., на строк 12 місяців - до 09 квітня 2007 року включно, а відповідач зобов'язався кошти повернути у строк та на умовах, передбачених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам.

В матеріалах справи відсутні будь-які достовірні відомості (фінансові документи) про погашення кредиту.

Ніяких досудових вимог чи повідомлень банк позичальнику не направляв до моменту звернення із позовом до суду - 14 жовтня 2013 року.

Відповідно до Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умов), копія тексту яких була долучена позивачем до позову (а.с.7-14), вбачається, що відповідно до п.3.2.2 позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви.

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Але позивач під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не надав належних та достовірних доказів про те, що саме ці Умови діяли на час написання заяви позичальником, а також що саме із вказаними Умовами ознайомлений позичальник.

Згідно із абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом.

А п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця норма закону не передбачає будь-яких обставин чи умов щодо її застосування.

Таким чином, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони, а у зв'язку із вимогою законодавства.

Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що після підписання Заяви у квітні 2006 року відсутні будь-які платежі щодо погашення боргу за кредитним договором. В межах строку позовної давності банк ніяких вимог до позичальника не заявляв, а пред'явив позов до суду лише 14 жовтня 2013 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: