Справа № 212/8601/14-ц
2/212/3348/14
У х в а л а

про усунення недоліків

07 серпня 2014 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та право власності на самочинно збудовану прибудову, площею 4,5 квадратних метра, яка позначена на плані вищевказаної квартири.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

З обставин позову вбачається , що позивач просить одночасно визнати право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом та прибудову, будівництво якої є самочинним, при цьому не зазначає обставини щодо здачі в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що є обов'язковим згідно із Законами України «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Позивачем не надано документів на підтвердження відповідності самочинного будівництва санітарним, екологічним, пожежним нормам цього об`єкту. Також з обставин позову вбачається, що самочинна прибудова добудована до стіни будинку та при цьому розміщена на земельній ділянці, а позивачем при зверненні до суду за захистом права не зазначено, хто є власником вказаної земельної ділянки, чи була вона виділена у встановленому законом порядку для будівництва. Позивачем заявлені позовні вимоги до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, при цьому не доданий документ, який підтверджує, що позивач звертався до компетентного органу щодо узаконення самочинно збудованих обєктів та отримав відмову. До того ж, виконавчий комітет не є юридичною особою, тому не може бути відповідачем по справі.

Крім цього, слід звернути увагу позивача на наступне: 01 січня 1994 року Наказом Мінбудархітектури України від 10.08.93 року № 136 затверджені та введені в дію державні будівельні норми ДБН А. 3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» (далі ДБН).

Відповідно до п. 1.1. ДБН А. 3.1-2-93 дозвіл на будівництво є юридичним документом, що посвідчує право забудовника та генпідрядника на виконання будівельних робіт, їх фінансування, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж видачу ордерів на земляні роботи.

Пунктом 1.2. вказаного ДБН визначено, що дозволи забудовникам (замовникам) на виконання робіт з будівництва видаються органами державного архітектурно-будівельного контролю України (далі - Держархбудконтролю).

Згідно пп. В пункту 2.1 ДБН А. 3.1-2-93 рішення відповідної Ради народних депутатів є лише одним із документів, який повинен подаватись до органу держархбудконтролю для отримання дозволу.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, який набрав чинності з 12 березня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів проводиться шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

У відповідності до п.4 ст.26. ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно розяснень, наданих у п. 7 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами:

про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди;

про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Згідно п. 9 цієї ж постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Зазначені недоліки позовної заяви не дають можливості відкрити провадження у справі, а тому, згідно вимог статті 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог статті 119-120 ЦПК України, залишає заяву без руху з наданням строку для усунення недоліків, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради про визнання права власності - залишити без руху.

Надати строк п`ять днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Розяснити вимоги статті 121 ЦПК України, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк вимоги будуть виконані, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

У разі невиконання вимог ухвали суду, позовна заява вважається не поданою і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Б. Чайкін