Справа № 2-811/11
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2014 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Жовтій С.В.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Калинівського району Вінницької області про стягнення заробітної плати та компенсації за її несвоєчасну виплату, визнання незаконними та скасування розпоряджень голови ОСОБА_3 сільської ради, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди; за позовом ОСОБА_2 до Відділу культури і туризму Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про переведення в іншу установу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації Вінницької області, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 сільської ради Калинівського району про стягнення невиплаченої на посаді директора ОСОБА_3 сільського будинку культури заробітної плати в період з 21.01.2011 року по 14.04.2011 року. Крім того, внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства ОСОБА_2 просив стягнути 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок виниклих переживань, погіршення стану здоров'я та вимушеності докладання додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення сім'ї.

В поданій в липні 2011 року позовній заяві ОСОБА_2 просив визнати незаконними та скасувати: наказ начальника відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрацій Вінницької області № 23 від 18.05.2011 року в частині звільнення з посади директора ОСОБА_3 сільського будинку культури згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переводу до ОСОБА_3 територіальної громади; розпорядження ОСОБА_3 сільського голови №10 від 18.05.2011 року щодо прийняття на роботу позивача на посаду директора ОСОБА_3 сільського будинку культури на 0,5 ставки. Незаконний, без згоди позивача перевід та розпорядження завдали йому моральної шкоди, у відшкодування якої просив стягнути з відповідача 10 000,00 грн., а також стягнути витрати, пов'язані з наданням правової допомоги.

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Калинівського району про поновлення на роботі, оплату за час вимушеної прогулу, стягнення моральної шкоди та просив скасувати незаконне розпорядження голови ОСОБА_3 сільської ради № 15 від 13.07.2011 року стосовно звільнення з роботи директора ОСОБА_3 будинку культури за п. 4 ст. 40 КЗпП України «у зв'язку з прогулом без поважних причин», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10 000,00 грн. по відшкодуванню моральної шкоди та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги.

Ухвалами Калинівського районного суду Вінницької області від 26.12.2011 року та від 16.01.2012 року вищезазначені позови ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.

Заявою від 20.03.2012 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги по об'єднаних позовам тим, що просив:

1). стягнути з ОСОБА_3 сільської ради недосплачену заробітну плату з березня 2011 року по липень 2011 року в сумі 3 650,00 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату в сумі 241,94 грн., а всього 3 891,94 грн.;

2). визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу культури та туризму Калинівської райдержадміністрації за № 23 від 18.05.2011 року, в частині переводу;

3). визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 сільського голови № 10 від 18.05.2011 року, в частині прийняття на роботу директора ОСОБА_3 сільського будинку культури на 0,5 ставки;

4). скасувати розпорядження сільського голови ОСОБА_3 сільської ради № 15 від 13.07.2011 року, яким позивача було звільнено з посади директора ОСОБА_3 будинку культури за п. 4 ст. 40 КЗпП України «в зв'язку із прогулом без поважних причин» та поновити на роботі;

5). стягнути з ОСОБА_3 сільської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з липня 2011 року по березень 2012 року, всього в сумі 9 180,00 грн.;

6). стягнути з ОСОБА_3 сільської ради 10 000,00 грн. моральної шкоди;

7). стягнути з Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Крім того, просив стягнути солідарно з відповідачів витрати пов'язані з наданням правової допомоги по всім трьом об'єднаним справам у сумі 5 760,00 грн. згідно угод з адвокатом, розрахунку та фактичної оплати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовних заявах, а також в заяві про уточнення позовних вимог. Також ОСОБА_2 просив поновити йому процесуальний строк звернення до суду з позовом про поновлення його на роботі, мотивуючи тим, що такий строк пропущений ним з поважних причин.

Представник Відділу культури і туризму Калинівської районної державної адміністрації ОСОБА_4 проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що переведення ОСОБА_2 з посади директора сільського будинку культури з підпорядкування районної держадміністрації здійснювалось відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, який діяв на той час. Вказана посада була переведена в підпорядкування сільської ради за місцем знаходження будинку культури. Тому вважає, що вимоги позивача є безпідставними і в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідач голова ОСОБА_3 сільської ради Калинівського району ОСОБА_5, а також його представник ОСОБА_6 проти позову заперечували. Суду пояснили, що відповідно до розпорядження сільського голови ОСОБА_2 було призначено директором ОСОБА_3 СБК на 0,5 ставки посадового окладу. Дане розпорядження ОСОБА_2 було відправлене по пошті, однак до роботи останній не приступив, що підтверджується відповідними актами. Тому вважають, що позивач був на законних підставах звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КзпП України. В зв'язку з цим будь-яких порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 з посади директора сільського будинку культури допущено не було. А тому позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними і в їх задоволенні необхідно відмовити. Крім того, позивач без поважних причин пропустив процесуальний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, в звязку з чим в цій частині йому необхідно відмовити в позові по причині пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що що згідно наказу Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації № 4 від 28.02.2007 року ОСОБА_2 прийнятий на вакантну посаду директора ОСОБА_3 сільського будинку культури з 1 березня 2007 року на повний посадовий оклад (т.2 а.с. 6).

Згідно наказу Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації № 4 від 21.01.2011 року звільнено ОСОБА_2, директора сільського будинку культури с. Уладівське за згодою профкому 21.01.2011 року в зв'язку з прогулом без поважних причин 19.01.2011 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України (т.2 а.с.7).

Наказом Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації № 10 від 01.03.2011 року ОСОБА_2 поновлений на посаді директора ОСОБА_3 сільського будинку культури з 01.03.2011 року.

Згідно рішення 16 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 20.12.2010 року ОСОБА_2, директора ОСОБА_3 сільського будинку культури переведено з 01.03.2011 року на 0,5 ставки (т.2 а.с.8).

Наказом Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації № 21 від 04.05.2011 року, на підставі подання обласного комітету профспілки працівників культури Вінницької області від 10.02.2011 року № 4 скасовано наказ по відділу культури і туризму від 21.01.2011 року «Про звільнення ОСОБА_2 в зв'язку з прогулом без поважних причин 19.01.2011 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України». ОСОБА_2 приступити до виконання посадових обов'язків, оплату праці проводити згідно штатного розпису з 21.01.2011 року (т.2 а.с. 9).

Наказом Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації № 22 від 18.05.2011 року відповідно до наказу № 21 від 04.05.2011 року «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора ОСОБА_3 сільського будинку культури» скасований наказ № 10 від 01.03.2011 року «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора ОСОБА_3 сільського будинку культури» (т.2 а.с.10).

Наказом Відділу культури і туризму Калинівської райдержадміністрації №23 від 18.05.2011 року «Про порядок функціонування клубних установ ОСОБА_3 територіальної громади», в тому числі ОСОБА_2 звільнений з посади директора ОСОБА_3 сільського будинку культури згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України шляхом переводу до ОСОБА_3 територіальної громади (т.2 а.с.13).

Розпорядженням ОСОБА_3 сільського голови № 10 від 18.05.2011 року Про призначення клубних працівників на відповідні посади ОСОБА_3 територіальної громади та відповідні графіки роботи» призначено директором ОСОБА_3 сільського будинку культури ОСОБА_2 на 0,5 ставки з графіком роботи: з 09:00 годин до 13:00 годин понеділок-четвер, з 20:00 годин до 24:00 годин п'ятниця. Вихідні дні: субота, неділя (т.2 а.с. 12).

Згідно рішення 16 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 20.12.2010 року вирішено перевести ОСОБА_2, директора ОСОБА_3 сільського будинку культури з 01.03.2011 року на 0,5 ставки. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи дане рішення було прийнято у зв'язку з необхідністю введення посади художнього керівника. На зазначеній сесії сільської ради був присутній ОСОБА_2, оскільки доповідав перед сільськими депутатами про результати роботи за 2010 рік.

У відповідності до п. 22 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Рішення 16 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 20.12.2010 року не оскаржувалось в судовому порядку ні ОСОБА_2, ні третіми особами, протест прокурора не вносився, його не скасовано, а від того на даний момент воно є чинним відповідно до статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_3 сільською радою було у повному обсязі виконано вимоги частини 3 статті 32 КЗпП, якою регламентовано, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Вищенаведені положення матеріального права імперативно вказують, що ОСОБА_2 був безпідставно прийнятий на роботу Відділом культури і туризму Калинівської РДА, оскільки працював у комунальному закладі та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_3 сільської ради.

Саме таке порушення було виявлено при перевірці Територіальною державною інспекцією праці у Вінницькій області, у зв'язку чим видано припис від 18.03.2011 року №02-13-13/403-424, який не оскаржений та не скасований, а тому був обов'язковий до виконання (т.3 а.с.46 ).

Таким чином, Відділ культури і туризму Калинівської РДА, діючи у порядку та у межах встановлених законом, з метою виконання обов'язкового до виконання припису від Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області, видав наказ № 23 від 18 травня 2011 року про переведення ОСОБА_2 на роботу до ОСОБА_3 сільської ради.

Відповідно до частини 1 статті 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

В даному випадку переведення не було обумовлене переведенням на іншу роботу в межах підприємства, установи або організації, оскільки ОСОБА_2 як працював директором ОСОБА_3 сільського будинку культури, так і залишився працювати на такій же посаді після переведення, без зміни істотних умов праці.

Зокрема, таке переведення було обумовлене необхідністю приведення до вимог діючого законодавства України роботодавця - ОСОБА_3 сільську раду, яка здійснювала нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_2 за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

В даному випадку переведення ОСОБА_2 є фактично переміщенням, проте в силу того, що переведення було з органу державної влади до органу місцевого самоврядування, тобто не в межах одного підприємства, установи та організації, тому це можливо було назвати виключно переведенням, але тільки з підстав переміщення та з метою виконання припису та виконання вимог Закону, тому дана обставина виключає необхідність отримання згоди працівника на таке переведення, оскільки відповідно до частини 2 статті 32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Також суд вважає, що ОСОБА_3 сільським головою правомірно було видано розпорядження № 10 від 18 травня 2011 року Про призначення клубних працівників на відповідні посади ОСОБА_3 територіальної громади та відповідні графіки роботи.

Так, відповідно до п.20 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова: видає розпорядження у межах своїх повноважень.

У відповідності до ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як зазначалось вище, рішенням 16 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 20.12.2010 року вирішено перевести ОСОБА_2, директора ОСОБА_3 сільського будинку культури з 01.03.2011 року на 0,5 ставки.

Дане рішення не скасоване судом в установленому законом порядку, а тому є обов'язковим до виконання в силу ст. 144 Конституції України, в тому числі і сільським головою при виданні розпорядження про прийняття на роботу ОСОБА_2

Таким чином, сільський голова діяв у межах та у порядку встановленому законом, приймаючи на роботу ОСОБА_2, як це регламентовано ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Як було встановлено в судовому засіданні, після прийняття на роботу до ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_2 жодного дня на роботу не вийшов, що підтверджується відповідними актами від 29.06.2011, 04.07.2011 та від 13.07.2011 року та доповідною художнього керівника від 13.07.2011року (т.2 а.с.63-66 ).

В зв'язку з цим ОСОБА_3 сільським головою було видано розпорядження № 15 від 13.07.2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора ОСОБА_3 СБК на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, яким регламентовано, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Будь-яких доказів поважності причин прогулу з 18 травня 2011 року по 13 липня 2011 року ОСОБА_2 в судове засідання надано не було.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на положення ст. 149 КЗпП України, оскільки останній жодного дня не приходив на роботу, тому відбирати пояснення не було в кого.

Посилання позивача на те, що він був на робочому місці з 24.06.2011 року по 02.08.2011 року не спростовує факту прогулу ОСОБА_2

Також не підтверджують факт перебування позивача на робочому місці в будинку культури акти, які були надані позивачем про те, що він знаходився на робочому місці (а.с.16-43), оскільки з 18.05.2011 року роботодавцем ОСОБА_2 була ОСОБА_3 сільська рада. В актах зазначається «що дійсно ОСОБА_2 був на робочому місці», проте не визначено на якому робочому місці в ОСОБА_3 СБК, чи елеваторі УЛДСС, де позивач працював слюсарем в період підготовки та збирання врожаю, що підтверджується пояснювальними записками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, актом від 20.08.2011 року (т.3, а.с.198-201), а також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Крім того, як вбачається з даних актів, вони складались о 08:00 год., однак відповідно до розпорядження № 10 від 18.05.2011 року робочий день ОСОБА_2 був у наступні години: з 09:00 год. - до 13:00 год. понеділок - четвер, з 20:00 год. - до 24:00 год. п'ятниця, а субота та неділя вихідні.

Таким чином, вказані акти не свідчать про присутність ОСОБА_2 на робочому місці саме в ОСОБА_3 СБК або ОСОБА_3 сільській раді та навіть не можуть теоретично свідчити про знаходження ОСОБА_2 на роботі, оскільки у години, зазначені в актах, робочий день ще не розпочався, тобто знаходження позивача на робочому місці вимагалось із 09:00 год. або із 20:00 год., а не з 08:00 год. кожного дня.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що надані ОСОБА_2 докази у виді актів не містять інформації щодо предмету доказування, а тому не можуть бути взяті судом до уваги при ухваленні рішення.

Суд не приймає до уваги довідку, видану Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією за №310 від 28.11.2011 року, пояснення ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з приводу того, що ОСОБА_2 на протязі 2011 року, в період жнив слюсарем на елеваторі УЛДСС не працював, оскільки такі докази подані через канцелярію суду після закінчення зясування обставин справи та перевірки їх доказами з порушенням порядку подання доказів, передбаченого ч.1 ст.131 ЦПК України, відповідно до якої сторони зобовязані подати свої докази суду або під час попереднього судового засіданні у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

У відповідності до ч.2 ст.131 ЦПК України докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе що докази подані несвоєчасно з поважних причин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 будь-яких доводів того, що вищевказані докази подані несвоєчасно з поважних причин, суду не надав. Крім того, викликає сумнів у достовірності наданих доказів і те, що вони подані позивачем лише 17.03.2014 року, тоді як справа розглядається судом ще з 2011 року.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_2 працював на елеваторі УЛДСС слюсарем, тобто отримував заробіток, що також підтверджується відповідними актами.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди жодними доказами не підтверджена, а грунтується на припущеннях, тому не може бути задоволена, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, 22.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку (т.3, а.с.196), мотивуючи тим, що позов про поновлення на роботі поданий 16.08.2011 року (реєстрація заяви судом), а розпорядження про звільнення №15 від 13.07.2011 року, тобто ним пропущений місячний термін звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив поновити процесуальний строк звернення до суду з огляду на те, що супровідний лист з випискою з розпорядження від 13.07.2011 року йому було направлено 02.08.2011 року.

Суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_2 в поновленні процесуального строку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.233 КзпП України у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У відповідності до ст.234 КзпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 поряд з оскарженням наказу про звільнення з роботи за прогули, оскаржує і наказ №23 від 18 травня 2011 року про його звільнення з посади директора ОСОБА_3 сільського будинку культури з відділу культури і туризму Калинівської РДА у зв'язку з переводом до ОСОБА_3 територіальної громади.

Також з матеріалів справи вбачається, що позов про поновлення на роботі ОСОБА_2 поданий 16.08.2011 року, однак будь-яких доказів того, що строк зверення до суду пропущений з поважних причин, позивач в судове засідання не надав.

Посилання позивача у заяві на те, що процесуальний строк необхідно поновити по тій причині, що згідно а.с.4 на звороті, супровідний лист №02-18-154 від 29.07.2011 року був відправлений йому 02.08.2011 року (т.2, а.с.5) не підтверджує доводів ОСОБА_2 про те, що процесуальний строк був пропущений ним з поважних причин.

Також суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що усі вищенаведені обставини спростовують доводи позивача та свідчать про законність та обґрунтованість як переведення, прийняття та звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.

Натомість, позивач жодними належними та допустимими доказами своєї позиції не довів, як цього вимагає ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких зазначається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.233 КзпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Калинівського району Вінницької області про стягнення заробітної плати та компенсації за її несвоєчасну виплату, визнання незаконними та скасування розпоряджень голови ОСОБА_3 сільської ради та стягнення моральної шкоди, до відділу культури і туризму Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про переведення в іншу установу, стягнення моральної шкоди відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про поновлення на роботі відмовити в зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: