Справа № 442/5443/13 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/725/14 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаль І.І., Мацея М.М.,

секретар - Олексів О.А.

з участю апелянта - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Грушівської сільської ради Дрогобицького району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Грушівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті матері він перебував у стресовому стані та сильно хворів у зв'язку з чим пропустив строк для звернення до нотаріальної контори. Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 на два місяці після набрання рішенням законної сили.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк в два місяця для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційною скарги посилається на те, що суд першої інстанції постановив рішення, висновки якого не відповідають обставинам справи, крім того неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи

Зазначає, що позивач ОСОБА_3, як спадкоємець другої черги за законом, не мав жодних правових підстав звертатись в суд з позовними вимогами про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки після смерті батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина ( в порядку спадкової трансмісії) за законом на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 для спадкоємців першої черги, а саме - його дружини ОСОБА_7 та трьох дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в свою чергу подали письмові заяви, відповідно до яких відмовились від належної їм частки в спадковому майні в користь ОСОБА_2 і вона, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька, так як в установлений законом строк звернулась до державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак з»ясувалося, що позивач ОСОБА_3 також претендує на спадкове майно.

Мотивує апеляційну скаргу ще й тим, що положення про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини застосовується до спадкоємців, у яких право на спадкування виникло з 01 січня 2004 року, тобто в той час, коли померла ОСОБА_5, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що позивач ОСОБА_3 не навів та не підтвердив жодних поважних причин, які перешкоджали йому у встановлений законом шестимісячний термін звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, вважає, що зазначені позивачем причини не є поважними.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2013 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та його представника на заперечення такої, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення даним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 10.02.1972 року батьками позивача ОСОБА_3 були ОСОБА_10, та ОСОБА_5.

З свідоцтв про смерть вбачається, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після їх смерті із заявами про спадкування у нотаріальну контору ніхто не звертався, а відтак і спадкові справи не заводились.

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Грушівської сільської ради №404 від 11.03.2013 року в будинку АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_10 були зареєстровані дружина - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, який був постійно зареєстрований та помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_6, як останнього члена колгоспного двору відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами.

Як встановлено судом першої інстанції спадкоємцями першої черги після смерті рідного брата позивача - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

30.01.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 Та ОСОБА_9, як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_6 звернулись до Першої Державної нотаріальної контору з письмовими заявами, якими відмовились від належної їм частки у спадщині до майна померлого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 прийняла спадщину так як у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України в редакції 2003 року, правила книги шостої «Спадкове право» ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Як вбачається з матеріалів справи позивач фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, рідний брат позивача - ОСОБА_6, на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав із спадкодавцем. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6, будучи зареєстрованим та проживаючи із спадкодавцем, а також будучи останнім членом колгоспного двору фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину після смерті своєї матері, тому до даних правовідносин слід застосовувати ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Окрім того, позивач посилається на норми ЦК України в редакції 2004 року, які не можуть застосовуватись до даних правовідносин, оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до набрання ним законної сили, а в управління та володіння спадковим майном вступив ОСОБА_6, що відповідає вимогам ЦК УРСР в редакції 1963 p. З цих підстав колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 виніс таке з порушенням норм матеріального права.

Наведені позивачем обставини, на які він покликається в судовому засіданні не дають підстав для продовження строку на прийняття спадщини позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального право, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 313 ч.2, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Грушівської сільської ради Дрогобицького району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 з в користь ОСОБА_5 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) судового збору сплачених останньою при подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Мацей М.М.