Справа № 749/1254/13-ц Провадження № 22-ц/795/1500/2014 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Валевач М. М. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника адвоката Мотяша М.І., відповідача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Щорського районного суду від 06 червня 2014 року частково задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, позивачеві виділено автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» вартістю 198 180 грн. 70 коп., а відповідачеві будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1, вартістю 116 427 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто 40 876 грн. 50 коп. компенсації за частку майна, отриману понад ? його частину.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_7 просить рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні тих позовних вимог, які задоволені судом першої інстанції. На думку відповідача рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки суду не надані позивачем докази про набуття спірного майна за рахунок спільної праці або за спільні кошти сторін, а відповідач не визнає цих обставин. Крім того, відповідач вважає, що судом порушені норми ст. 60, 71 СК України та безпідставно не застосував ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, а також необґрунтовано не врахував письмовий доказ, який свідчить, що кошти на придбання автомобіля належали особисто коштами ОСОБА_7

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Відповідач наполягала на тому, що майно, щодо якого ухвалене рішення суду належить лише їй особисто. Відповідач та його представник не визнали апеляційну скаргу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 1994 року по 21 травня 2012 року. Сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі за договором купівлі-продажу від 11 липня 2001 року (а.с. 14) придбано будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1, та 05 березня 2012 року автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» 2007 р. випуску (а.с. 21).

Ухвалюючи рішення про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про спільність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, виходячи з положень ст. 60 СК України. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа має право доводити, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти. Проте, відповідач у даній справі не довела факту набуття спірного майна, у тому числі автомобіля, виключно за свої особисті кошти, на що суд першої інстанції обґрунтовано послався у рішенні. Крім того, рішенням Щорського районного суду від 12 вересня 2012 року, яке згідно з ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2012 року набрало законної сили, встановлено, що спірний автомобіль є спільним майном ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (а.с. 31, 163-164).

Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Між сторонами у даній справі домовленості відсутні. Присудження іншому з подружжя компенсації за частку майна, отриману іншим подружжям понад ? частину його вартості, не є порушенням норм ч.4 ст. 71 СК України, оскільки даною нормою передбачені умови присудження компенсації замість частки у майні, а не компенсації за частину майна, яка отримана понад ? частку у зв'язку з виділенням одному із подружжя неподільної речі. Доводи апеляційної скарги в цій частині є хибними.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання відповідача на порушення судом ст. 360-7 ЦПК України. Постанова Верховного Суду України у справі № 6-97цс13 стосується відносин стосовно майна фізичної особи-підприємця, власника майна, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Посилання відповідача на імперативність ч.3 ст. 70 СК України також є помилковим. У зазначеній нормі закону передбачена можливість збільшення частки одного із подружжя за певних умов. Однак, це не є обов'язком суду. При розгляді даної справи ніхто із сторін не просив збільшити його частку у спільному майні. Судом інтереси дітей враховані, оскільки відповідачці ОСОБА_7 виділений будинок в цілому, що забезпечує конституційне право дітей на житло.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на досліджених доказах, відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: