Справа № 404/5219/14-ц
Номер провадження 2/404/2999/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансовий Дім Позика", про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору від 18.12.2013 року № 000609 з додатками № 1 "Регламент спільної діяльності" та № 2 недійсним та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансовий Дім Позика" на її користь сплачені кошти в сумі 2322,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.12.2013 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовий Дім Позика» укладено договір з метою отримання кредиту в розмірі 30000,00 грн. Представником Товариства їй було роз'яснено, що з м. Полтави надійдуть листи, де буде вказано інформацію щодо виконання договору. Відповідач в надісланих листах зазначав про необхідність сплати щомісячного платежу. На виконання своїх зобов'язань позивач сплатила гарантійний платіж перед укладанням договору, що складає 6 % від суми обіцяної позики 1800,00 грн. та щомісячний платіж в сумі 522,50 грн., за послуги банку, але саму позику (30000,00 грн.) не отримала. Пізніше позивачем надіслано заяву Товариству про розірвання договору, в якій також вказано про повернення сплачених коштів в сумі 2322,00 грн. Дана заява залишена відповідачем без відповіді та реагування. А тому позивач вважає, що договір укладено із використанням нечесної підприємницької діяльності та на забезпечення діяльності пірамідної схеми, шляхом введення споживача в оману юридичною особою, яка не мала відповідного дозволу на надання фінансових послуг. Тому, з посиланням на ст.ст. 203, 215, 1046 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» просила позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, про що надав письмові пояснення (вх. № 26584 від 08.07.2014 року, а.с. 25). В обґрунтування заперечень зазначено, що до даного спору не підлягає застосуванню Закону України «Про захист прав споживачів», тому що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Дані правовідносини регулюються главою 77 Цивільного кодексу України. Позивач не є споживачем в розумінні п. 22 ст. 1 вищевказаного Закону, а є стороною (Учасником) договору Простого товариства, який взяв на себе зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою, визначеною договором Простого товариства. Позивача в оману не вводили, договір направлений на реальне настання правових наслідків, без введення в оману щодо умов Договору, позовні вимоги позивача є надуманими та такими, що не підтверджуються доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 (Партнер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім Позика» (Управитель) укладено договір № 000609 від 18.12.2013 року (далі - Договір) (а.с. 7).

Згідно пункту 1.1. статті 1 Договору, предметом та метою даного договору є об'єднання зусиль та вкладених коштів сторін спрямованих на придбання товару, або отримання позики, шляхом створення простого товариства у відповідності до глави 77 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.2. статті 2 Договору визначено, що спільна діяльність сторін здійснюється у відповідності до «Регламенту спільної діяльності», що є Додатком № 1 до Договору (далі Регламент), в якому сторони визначають порядок, етапи та умови спільної діяльності.

Обов'язки управителя, тобто сторони яка здійснює ведення спільних справ (відповідач), передбачені пунктом 2.4. статті 2 договору, а саме: формування простого товариства (далі - Товариства); організувати та продавати заходи (збори) по визначенню сторони (далі - Партнера), якому надається товар/позика згідно Регламенту; здійснювати оплату товару, зазначеного в Додатку № 2 до цього договору, надати позику, розмір якої зазначено в Додатку № 2 до цього договору, та забезпечити передачу у власність товару/позики Партнеру згідно Регламенту; ведення бухгалтерського та податкового обліку; тимчасово розмістити грошові кошти Товариства на своєму поточному рахунку; виконувати свої зобов'язання відповідно до цього Договору.

Згідно пункту 4.2. статті 2 Договору, внеском партнера є грошові кошти, сплачені на рахунок простого Товариства в період дії Договору, що спрямовуються на досягнення мети спільної діяльності.

В судовому засіданні позивач неодноразово пояснювала, що не читала умов договору, а усними роз'яснення представника відповідача її ввели в оману.

У відповідності до частини 1 статті 229 та частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Проте, сторони повністю та однаково зрозуміли усі визначення і умови цього договору, додатків до нього та зміст своїх зобов'язань по ним, що зафіксовано у пункті 6.2. статті 6 Договору. А також відповідно до пункту 9.1 Договору сторони розуміють значення вживаних термінів, умови цього договору, правові наслідки та підтверджують дійсність намірів, а також те, що договір не є фіктивним або удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків.

За пунктом 1.2. Регламенту спільної діяльності (а.с. 8), що є Додатком № 1 до договору простого товариства, домовленість про об'єднання зусиль, які є предметом договору, здійснюються шляхом формування простого товариства, метою яких є отримання у власність товару/позики сторонами, за рахунок об'єднання грошових коштів. Партнер шляхом підписання договору та додатків до нього вповноважує Управителя на організацію та ведення спільних справ простого товариства, протягом всього строку існування простого товариства. Підписання договору Партнером є також дорученням Управителю, згідно якого, від імені і за рахунок коштів Партнера, Управитель здійснює обумовлені договором дії, пов'язаних з веденням спільних справ по досягненню мети, а саме: використання коштів простого товариства, на весь період дії договору. Партнер надає право Управителю на представництво його інтересів та здійснення дій, пов'язаних з використанням договору від імені Партнера перед органами нотаріату, державними органами, постачальниками, іншими фізичними та юридичними особами. Управитель також може самостійно визначити компанії для майбутнього співробітництва.

Вартість товару - це ціна за товар, що оплачується відповідно до умов цього Регламенту на користь Партнера, з урахуванням всіх необхідних податків, і зазначається у Додатку № 2 до Договору. Вартість товару дорівнює розміру внеску Партнера, що узгоджено сторонами в пункті 2.1. статті 2 Регламенту.

Вартість товару, розмір позики визначений в Додатку № 2 до договору та становить 30000,00 грн. (а.с. 9). Гарантійний платіж становить 1800,00 грн.

Тобто, з моменту укладення і до кінця дії договору простого товариства сторони повинні сплачувати в кожному місяці визначений у додатку № 2 до договору щомісячний платіж, що складається з: частини внеску партнера, яка використовується для оплати товару (надання позики) і розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару (розміру позики) на строк договору простого товариства; витрат управителя з організації та функціонування простого товариства (п. 3.1 ст. 3 регламенту спільної діяльності (додаток № 1 до зазначеного договору).

Згідно копії квитанції від 18.12.2013 року на суму 1800,00 грн. позивач сплатила гарантійний платіж перед укладанням договору, що складає 6% від суми обіцяної позики та щомісячний платіж в сумі 522,50 грн., про що свідчить копія квитанції від 17.01.2014 року (а.с. 10).

В свою чергу, відповідач грошових коштів ОСОБА_1 не надав, про що зазначила остання та визнається відповідачем, що в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, не потребує доказування.

Позивачем 23.01.2014 року направлено відповідачу заяву про розірвання Договору, з підстави неотримання коштів (а.с. 14). Вказана заява отримана Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім Позика» 27.01.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 15).

Частинами 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, аналізуючи п. 7 ч. 3 ст. 19 вищевказаного Закону можна зробити висновок, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; відсутність продажу або споживання товару. Відсутність в схемі хоча б однієї з перерахованих ознак виключає підстави для її визначення як «пірамідальної», такої що порушує норми чинного законодавства України.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг»(введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 11-1, яким до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

В Додатку № 2 до договору сторонами погоджено та скріплено їхніми підписами, що розмір щомісячного платежу, серед яких 3% від суми позики становить 522,50 грн. Даний платіж був сплачений позивачем на рахунок відповідача один раз, після чого ОСОБА_1 відмовилася його сплачувати. Таким чином, позивачем не виконані всі умови договору.

Щодо позовних вимог позивача про визнання договору недійсним, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Регламенту передбачено, що партнер має право, відмовитися від Договору без пояснення причин, надіславши поштою заяву на адресу кореспонденції Управителя протягом трьох календарних днів з моменту підписання договору. Партнеру повертається на його банківський рахунок раніше сплачена сума гарантійного платежу, протягом 30 календарних днів з дні отримання заяви. Партнер, який не набув права власності на товар/позику, має право розірвати Договір без пояснення причин, надіславши поштою заяву на адресу (для кореспонденції) Управителя. Партнеру повертається на його банківський рахунок раніше сплачена сума внеску, протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності простого товариства. Діяльність простого товариства припиняється по досягненню мети всіма Партнерами простого товариства.

Згідно до п. 1.1 даного Регламенту, цей регламент є обов'язковим для сторін Договору простого товариства, що підписаний між Партнером та Управителем, і регулює порядок (процедуру) та строк виконання ними своїх зобов'язань.

Тобто, вчинення позивачем дій на розірвання Договору унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем.

Таким чином, позивачем не доведена належним чином, а судом при розгляді справи не встановлена наявність підстав з якими закон пов'язує визнання договору недійсним з причин вчинення його під впливом обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовий Дім Позика» під час укладення договору.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору недійсним, тому суд відмовляє позивачеві і в стягненні на його користь сплачених коштів в сумі 2322,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 203, 215, 216, 229, 230 Цивільного кодексу України, ст.ст 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 212-215, 218, 292 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда