Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні правом власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні нею права приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - свідоцтво про право власності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй та членам її родини на праві приватної, спільної власності належить чотирьохкімнатна квартира загальною площею 62,08 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Членами її родини (співвласниками) є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 в ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Його частка у праві спільної приватної власності на вказане житло у порядку спадкування за законом перейшло дочці ОСОБА_5 Після оформлення спадщини, правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знаходяться у відповідача. Вона, бажаючи здійснити своє право власності на квартиру - розпорядитися належним їй майном, неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про надання оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Проте, остання відмовляється надати їй документи, мотивуючи, що їй вони потрібні.

Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила.

Третя особа в судове засідання не з'явився, представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 травня 2000 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою, при цьому посилаючись на те, відповідач не віддає їй правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як роз'яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Як доказ у справі, позивач посилається на заяву-вимогу, направлену відповідачу та висновок Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Так, 06 червня 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено заяву-вимогу, в якій остання просила відповідача надати їй правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) (а.с. 23).

Відповідно до висновку Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 квітня 2014 року, під час перевірки в спілкуванні із гр. ОСОБА_2 було встановлено, що найближчим часом вона звернеться до нотаріуса, щодо офіційного оформлення часток спадкового майна, після чого буде вирішувати питання із іншими власниками часток мирним шляхом, або в судовому порядку (а.с.22).

В той же час, дані відомості не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ у справі, в розумінні ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт отримання відповідачем відповідної заяви-вимоги, а наданий суду висновок Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 квітня 2014 року не містить обставин, що свідчать про порушення з боку відповідача права власності позивача, права користування та розпорядження цією власністю.

Крім того, відповідач є співвласником спірної квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на рівні з позивачем. В свою чергу, матеріали справи, не містять доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу в наданому їй праві володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою. Також, матеріали справи не містять жодних відомостей, що підтверджують перебування правовстановлюючих документів у відповідача. Крім того, законодавцем не визначено такого способу захисту порушеного права, як витребування оригіналів документів в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, перебування правовстановлюючих документів у відповідача, яка є одним із співвласників майна, на думку суду, не свідчить про те, що цим чиняться перешкоди іншим співвласникам у розпорядженні своєю долею у праві спільної сумісної власності. Знаходження оригіналів правовстановлючих документів на майно у одного із співвласників не є протиправним.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні правом власності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 355, 368, 369, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 ЖК УРСР, п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, ст.ст. 4, 10, 11, 15, 16, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні правом власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: