Справа № 127/3787/14-ц Провадження № 22-ц/772/3818/2014Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 48Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. м. Вінниця

К

олегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИЛА:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2

В. з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позивачка

просила суд виділити їй квартиру АДРЕСА_1 та грошову компенсацію частки вартості автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1, а відповідачу - виділити автомобіль.

До початку розгляду справи по суті відповідачем було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який обгрунтовано тим, що незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на ОСОБА_2, однак для її придбання ОСОБА_3 було

надано грошові кошти, які належали йому особисто на праві приватної власності. Дана обставина підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_3

Таким чином, оскільки загальна

сума коштів, яка була сплачена за квартиру становить 402 900, 00 гривень, з яких 175 007грн. належали ОСОБА_3 особисто, то частка квартири, розмір якої має відповідати зазначеній сумі, має належати ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Поділу підлягає решта квартири.

ОСОБА_3 просив суд поділити майно подружжя наступним чином:

визнати за ним право особистої приватної власності на 7/10 часток квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - на 3/10 часток.

Ухвалою суду від 08.04.2014 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2014 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено : поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Також вирішене питання судових витрат.

ОСОБА_2 оскаржила рішення суду, вважаючи його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким поділити спільно набуте майно, а саме : 1) визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;2) призначити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки вартості автомобіля в розмірі 48000 грн. ;3) автомобіль залишити ОСОБА_3 ; 4) вирішити питання судових витрат. Тобто, апелянт просить ухвалити нове рішення за позовними вимогами по первісному позову, який було залишено без розгляду ухвалою суду від 01.10.2014 року.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з норми ч.1 ст. 303 ЦПК України, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку судом дотримано зазначених вимог закону.

Так, в ході судового розгляду справи було встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року, яке набуло законної сили 25.10.2013 року, шлюб, зареєстрований 14.12.1983 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було розірвано (а/с 110).Спірне нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 придбане подружжям у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1067 (а/с 7-9).

Таким чином, квартира АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. До цього висновку суд дійшов, виходячи з зазначених обставин та норм ч.3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду правильним.

При цьому суд правомірно та обґрунтовано, з посиланнями на необхідні правові норми, спростував твердження відповідачки ОСОБА_2, що дана квартира придбана за її особисті кошти, тому є її особистою приватною власністю, як і аналогічні твердження позивача ОСОБА_3

Зокрема, суд дав правильну оцінку договорам позики від 20.07.2010 року та від 05.08.2010 року, а також рішенням Вінницького міського суду від 10.10.2013 року у справі №127/21407/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 240 000 грн. та рішенню від 03.12.2013 року у справі № 127/26322/13-ц про стягнення з тієї ж ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 ще одних 240 000 грн. (а/с 5-6, 56, 63), зазначивши, що оскільки грошові кошти були позичені ОСОБА_2 для придбання квартири АДРЕСА_1, то договори позики були укладені в інтересах сім`ї і отримані кошти були використані саме в інтересах сім`ї.

Такий висновок суду відповідає нормі ст. 65 СК України.

Щодо доводів позивача, що ним на придбання спірної квартири були витрачені його особисті кошти у сумі 175 005 грн., які ним були зняті з банківського рахунку в АТ «ОТП Банк» 13.08.2010 грн., суд теж правильно їх оцінив, зазначивши, що вони є безпідставні та необґрунтовані, оскільки даний рахунок у банківській установі було відкрито під час перебування сторін у шлюбі і, відповідно до норм СК України, зазначені грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя (а/с 50-53). Будь - які докази, які спростовують зазначені обставини та висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене; того, що шлюбний договір між подружжям не укладався; згоди поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами у справі досягнуто не було та керуючись ч.1ст.69, ч.1ст.71 СК України, ч.ч.1, 2 ст. 372 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про відсутність обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3, який не оскаржує судового рішення.

Суд при ухваленні оспорюваного рішення, крім того, правильно застосував норми Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема п.п.23,24.

Посилання ж апелянта, що суд не визначив весь обсяг майна, що підлягає розподілу, а саме : суд не звернув уваги на наявність у власності ОСОБА_3 автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1, безпідставні тому, що суд діяв за принципом диспозитивності, визначеним ч.1 ст.11 ЦПК України. А саме, оскільки первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2014 року залишено без розгляду (а/с109), а у позові ОСОБА_3 відсутні вимоги про поділ автомобіля, суд діяв у межах заявлених позовних вимог (а/с 46).

Щодо доводів апелянта про боргові зобов`язання ОСОБА_2 за розписками на а/с 5,6, то вони не спростовують рішення суду, оскільки суд їх врахував та дав належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повному обсязі перевірив правові підстави заявлених позовних вимог, доводи сторін, обставини спору та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, ухваливши рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог ст. 308 ЦК України, апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: