АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Дерев'янка О.Г., Деркач Н.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що 05 липня 2011 року він надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 19 000 доларів США, в якості сплати за ? частину квартири АДРЕСА_1, в підтвердження чого складена відповідна розписка.

Оскільки договір укладений не був, а відповідачка суму позики не повернула, тому позивач просив суд стягнути із неї суму боргу із врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних, процентів за користування позикою.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2014 року заочне рішення доповнено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 29 187, 54 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 239337 гривень 83 копійки. Яка складається із 19000 доларів США - сума основного боргу, 873,92 доларів США розміру індексу інфляції за період із 05.07.2011 року по 12.11.2013 року, 2254, 83 доларів США - три відсотки річних за період прострочення із 05.07.2011 року по 12.11.2013 року, 7058, 79 доларів США - відсотки від суми позики з розрахунку облікової ставки НБУ за період із 05.07.2011 року по 25.10.2013 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 393,38 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі, оскільки між сторонами не укладався договір позики, позов про визнання правочину нікчемним не був заявлений.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 05 липня 2011 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 18 000 доларів США, в якості сплати за ? частину квартири АДРЕСА_1. Розписка написана власноруч ОСОБА_2 у присутності свідків. У розписці свідок ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 19 000 доларів США, копія розписки наявна в матеріалах справи (а. с. 8).

Судом встановлено, що 05 липня 2011 року Договором цільової позики ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 19 000 доларів США, під покупку квартири АДРЕСА_1 (а.с.9). Відповідно до умов договору ОСОБА_3 мав повернути позику до 01.08.2012 року та сплачувати відсотки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року у справі №403/4941/12 ОСОБА_3 відмовлено у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся (а.с.77).

Грошові кошти отримані ОСОБА_2 за розпискою не повернуті ОСОБА_3, що підтверджено поясненнями свідків: ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Відповідно до розрахунку станом на 12.11.2013 р. сума боргу становить 29 187,54доларів США, в яку входять 19 000,00 доларів США - сума основного боргу; 873,92 доларів США - урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; 2 254,83 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення; 7 058,79 доларів США - відсотки від суми позики з розрахунку облікової ставки НБУ, загальна суми боргу у гривневому еквіваленті становить 239 337,83 грн. (а.с.109).

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст.526, 527, 530, ч. 2 ст. 625, ст.1046, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, та із врахуванням досліджених у судовому засіданні доказів щодо вимог позивача про стягнення суми боргу, процентів за користування грошовими коштами та інфляційних витрат, і прийнявши до уваги, що зобов'язання за договором позики (розписка) не виконані, грошові кошти не повернуті, що позивач зазнав збитків, а тому суд вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

Але із такими висновками суду щодо визначення характеру правовідносин між сторонами та застосування норм матеріального права погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі, та не враховують наявні у справі докази, а тому призвели до постановлення неправильного судового рішення у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 липня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 18 000 доларів США, в якості сплати за ? частину квартири АДРЕСА_1. Претензій до ОСОБА_3 не мала, зазначила про те, що всі витрати у нотаріуса при оформленні документів по купівлі - продажу цієї квартири буде нести позивач. Розписка, попередній договір купівлі-продажу квартири написані власноручно ОСОБА_2 у присутності свідків.

Таким чином, сторони уклали між собою попередню угоду про намір оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. В подальшому сторони не уклали цей договір, та не оформили його належним чином, а тому отримана відповідачкою сума є авансом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачці грошова сума в розмірі 18 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Тому із врахуванням позовних вимог та розрахунку позивача (а.с.3-7,109) із відповідачки необхідно стягнути 147 600 гривень (18 000 $ х 8,2 грн.)

У розписці, попередньому договорі свідок ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 19 000 доларів США, але відносно цієї суми відповідачка заперечує, та її підписи у цій частині договору відсутні. У зв'язку із чим суд не може прийняти цей розмір авансу за основу, оскільки він не підтверджений належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.64 ЦПК України.

Також відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин положення законодавства, яке регулює договори позики, оскільки ці правовідносини регулюються ст.ст.570,635 ЦК України, а тому відсутні і підстави для стягнення індексу інфляції за весь час прострочення; трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення; відсотків від суми позики з розрахунку облікової ставки НБУ.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» із відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 476 гривень.

Разом із тим не може бути відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки відповідно до роз'яснень абзацу 4 пункту 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, а при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК України).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, та додаткового рішення суду, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 авансову суму 147 600 (сто сорок сім тисяч шістсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 476 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: