Справа № 740/3440/14 Провадження № 22-ц/795/2549/2014 Головуючий у I інстанції -Бережняк В. Д. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Петренка Сергія Вікторовича, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Петренка С.В. та незаконною винесену ним постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання від 26 березня 2014 року ВП № 42694569. В іншій частині вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Петренко С.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволених вимог та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги тієї обставини, що постановою від 28 грудня 2012 року виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» закінчено, а відповідно приписів ст. 50 цього закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених вказаним законом.

Апелянт зазначає, що винесена ним постанова про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам ст.ст. 49, 50 ЗУ "Про виконавче провадження" і на даний момент у встановленому законом порядку не скасована та є чинною.

Вказує, що районний суд при розгляді питання про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, фактично розглянув питання про законність підстав закінчення виконавчого провадження, вийшов за межі заявлених вимог скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1. та визнаючи незаконною постанову державного виконавця про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання від 26 березня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена головним державним виконавцем Петренком С.В. причина відмови у вікритті виконавчого провадження - пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання відповідно до положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"не бути причиною невиконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду і вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1503/2010, виданого 07 вересня 2011 року Ніжинським міськрайонним судом, яким зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до 05 травня за 2009 рік та до 04 серпня 2010 року, як інваліду 2 групи згідно з ЗУ «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 8 мінімальних розмірів пенсії за віком, одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік та 04 серпня 2010 року у відповідності до ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, враховуючи при цьому виплачені суми. Також зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом 2 групи внаслідок катастрофи в розмірі 45 мінімальних зарплат у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою від 30 грудня 2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області Петренком С.В. виконавчий лист № 2-1503/11 від 07 вересня 2011 року було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв'язку з частковим виконанням боржником рішення суду, а саме, проведенням перерахунку. Мотивувальна частина постанови містить посилання на те, що на даний час законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно та у боржника відсутнє інше майно і доходи, на які можна звернути стягнення, що виключає можливість виконання відповідного рішення (а.с. 4).

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 в судовому порядку. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 15 березня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, з чим погодився і Київський апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 30 серпня 2012 року (а.с. 6).

26 березня 2014 року головним державним виконавцем Петренком С.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа на підставі того, що стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання та вказаний строк не поновлено в установленому порядку (а.с. 5).

Оскаржуючи дії державного виконавця щодо винесення ним вищевказаної постанови, заявник зазначав, що, враховуючи положення п. 3 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», неподання рішення суду про стягнення коштів в строк, встановлений вказаним пунктом, не повинно бути підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Так, зазначеною нормою встановлено, що виконавчі документи за рішенням суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрало законної сили, боржниками за якими є визначені ч. 1 ст. 2 Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені ч. 1 ст. 2 Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Зважаючи на наведену норму закону та проаналізувавши обставини справи, суд першої інстанції правильно визначив наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання незаконною винесену ним постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26 березня 2014 року.

Заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що вперше скарга на дії державного виконавця була подана до суду вчасно. Вирішення в скаржником в подальшому в судовому порядку питання про підвідомчість розгляду справи суду цивільної або адміністративної юрисдикції при визнанні незаконними дій державного виконавця не може бути, на думку колегії суддів, підставою для відмови у розгляді його скарги, що безпосередньо стосується виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу. Тому суд першої інстанції правильно визначив таким, що пропущений з поважних причин строк подання даної скарги.

Доводи апеляційної скарги про наявність чинної постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2012 року виходять за межі вимог, що викладені в скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця, тому, в силу ст. 303 ЦПК України, не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду.

Зокрема, скаржник вважає незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на існування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 грудня 2011 року, що наявна в матеріалах справи і не перешкоджає повторному пред'явленню виконавчого листа до виконання, а не щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2012 року, на яку посилається апелянт. Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду копія постанови від 28 грудня 2012 року державним виконавцем не надана, про неможливість її подання або інші причини, через які ця постанова відсутня в матеріалах справи, не зазначено, жодних клопотань з цього приводу не заявлено. Можливості визначити, чи існує така постанова взагалі, чи стосується вона суті даного спору, чи відомо про неї скаржнику, апеляційний суд позбавлений можливості.

Крім цього, в оспорюваній ОСОБА_1 постанові про закінчення виконавчого провадження від 26 березня 2014 року не йдеться про наявність рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Відмова у відкритті виконавчого провадження мотивована лише тим, що стягувачем пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання. В цьому контексті і в межах доводів скарги розглядав справу суд першої інстанції.

Оскільки суд розглядає справи відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України на умовах змагальності і на підставі наданих сторонами доказів в межах заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що зроблені судом першої інстанції висновки щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження через пропуск стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання з посиланням на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є правильними.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області - відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: