25.12.2014 Єдиний унікальний номер 205/9934/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представник позивача - ОСОБА_1, представник відповідача - Коваль С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, -

встановив:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він, ОСОБА_3, товаришуючи з ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, з дитинства, часто бував у нього в гостях, та мав можливість спостерігати сусідське домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Далі позивач вказує, що приблизно з 1998 року у вищевказаному домоволодінні ніхто не проживав і будинок почав самозруйновуватися, стіни будинку почали обвалюватися, дах руйнуватися, внаслідок чого на території цього домоволодіння утворилось звалище, з'явились пацюки, а в холодну пору року в будинку часто можна було помітити осіб без певного місця проживання, які розпалювали там багаття. Окрім цього, далі позивач вказує, щоб запобігти розповсюдженню антисанітарії та уникнути проживання на території даного домоволодіння осіб без певного місця проживання він почав з'ясовувати хто є власником даного домоволодіння. Однак, не знайшовши власників, позивав вказує, що він з власної ініціативи та за власним бажанням регулярно почав займатися поточним ремонтом будинку, здійснював відновлення такого домоволодіння. Отже, позивач вказує, що він добросовісно, відкрито і безпідставно користується житловим будинком понад 10 років, та при цьому здійснює оплату за житлово - комунальні послуги, за свій рахунок здійснює поточний ремонт, тобто фактично здійснює правомочності власника, які передбачені ст. ст. 319, 322, 383 ЦПК України, добросовісно заволодів вказаним майном та продовжує відкрито і безперервно користуватися вказаним будинком.

При таких обставинах позивач вважає, що суд може визнати за ним, ОСОБА_3, право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Між тим, в обґрунтування добросовісності володіння спірним домоволодінням позивач посилався лише на те що, він почав з власної ініціативи та за власним бажанням регулярно займатися поточним ремонтом будинку. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач не лише не підтвердив факт, що він не знав та не міг знати про те, що спірне домоволодіння належить іншій особі, а навпаки у позові та своїх пояснень вказав, що спірний будинок перебував у власності іншої особи.

Оскільки позивач знав, що право власності на спірне домоволодіння належить іншій особі, і цієї власності вона не була позбавлена у встановленому законом порядку, позивач достомено був обізнаний, що він фактично заволодів чужим майном, а тому суд вважає, що користування позивачем таким майном не можна визнати добросовісним в розумінні ст. 344 ЦК України. На думку суду вищевказані обставини свідчать виключно про тимчасовий характер володіння чужою річчю, оскількиостанній весь цей час був обізнаний про те, що таке домоволодіння перебуває у власності іншої особи. У відповідності до ст. ст. 321 та 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставі, що не заборонена законом. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності.

Окрім цього, в позові зазначено, та підтверджено у судовому засіданні представником позивача, що такою особою було також здійснено нове будівництво на території такого домоволодіння без належного дозволу та проекту. При цьому сторона позивача на пропозицію суду не надала жодних відомостей щодо опису спірного нерухомого майна, його складових частин, загальної та житлової площі. Суд вважає, що означеним діям позивача притаманні всі ознаки здійснення самочинного будівництва, набуття права власності на яке врегульовані іншими нормами матеріального закону, аніж ст. 344 ЦК України, зокрема ст.ст. 331, 376 ЦК України, однак з таких підстав позивач до суду не звертався.

Суд зауважує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до норм ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) . При цьому, якщо договором або законом передбачене прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За таких обставин та вказаних вимог матеріального закону, суд вважає, що норми ст. 344 ЦК України не може бути застосовано до спірних правовідносин, що виникли між сторонами по даній цивільній справі, а тому суд доходить висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, тому в позові слід відмовити.

Оскільки в задоволені позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, відмовлено тому судові витрати слід віднести на рахунок позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 41 Конституції України ст.ст. 321, 328, 344, ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВирішиВ:

1. В задоволені позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, - відмовити.

2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан