Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Іллічівський морській торговельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морській торговельний порт», треті особи - профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів - механізаторів Іллічівського морського торговельного порту,незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Іллічівський морський торговельний порт (треті особи - профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів - механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту) про визнання наказу незаконним та скасування наказу, посилаючись на те, що 19.02.2014р. адміністрацією ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ №110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту». Цим наказом з 01.06.2014р. було ліквідовано структурний підрозділ «служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту», а вивільнення працівників, робочі місця яких підлягають скороченню, здійснити відповідно до ст. 49-2 КЗпП України.

14.04.2014р. профспілки порту провели з адміністрацією підприємства переговори, на яких вимагали від адміністрації не проводити вивільнення працівників, враховуючи соціальну напругу у колективі та державі.

03.07.2014р. було видано наказ по порту №322-0, згідно якого позивача була примусово переведено на неповний робочий час з 32-х годинним робочим тижнем.

Позивач стверджує, що наказ видано з порушенням чинного законодавства України та чинного колективного договору ДП «Іллічівський морський торговельний порт», через що у липні 2014р. йому (позивачу) було виплачено заробітну плату за 80% робочого часу, незважаючи на те, що він працював повний робочий час та знаходився на робочому місці. Вказані обставини призвели до зменшення 20% тарифу - посадового окладу за липень 2014р.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив: - визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» №322 від 03.07.2014р. таким, що виданий з порушенням норм чинного законодавства України, прав та законних інтересів позивача та скасувати його; зобов'язати відповідача провести оплату праці у повному обсязі, виходячи з місячної норми тривалості робочого часу за період з 03.07.2014р. до дати набрання цим рішенням суду законної сили.

15.10.2014р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив наказ директора Іллічівського морського торгового порту №322-0 від 03.07.2014р. в частині його постійного переміщення слюсарем-сантехніком 5 розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом, з доплатою за шкідливі умови праці у розмірі 4% та з 32-х годинним робочим тижнем - визнати незаконним та скасувати.

Також 15.10.2014р. позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду вимог, викладених у первісному позові.

Ухвалою суду від 28.10.2014р. первісні позовні вимоги залишено без розгляду.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням суду від 28.10.2014р. позов задоволено. Наказ директора Іллічівського морського торгового порту №322 від 03.07.2014р. в частині постійного переміщення ОСОБА_2 слюсарем сантехніком 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом, з доплатою за шкідливі умови праці у розмірі 4% та з 32-х годинним робочим тижнем - визнано незаконним та скасовано.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із набранням чинності законодавства України, було утворено державне підприємство "Адміністрація морських портів України". Проведення реорганізації призвело до розподілу функцій між державними підприємствами морського транспорту, що кваліфікується як зміна в організації виробництва і праці. Також вказана реорганізація призвела до зміни структури та розміру доходної частини підприємства, скоротилась кількість і обсяг загальних питань, якими займається служба побуту порту, скоротилась кількість об'єктів утримання і обслуговування службою, зменшився об'єм і характер робіт, що виконується її працівниками.

19.02.2014р. керівництвом порту виданий наказ №110 «Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту», яким з 01.06.2014р. створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту».

Згідно копії повідомлення від 14.05.2014р., начальника соціальної служби та голів профспілкових організацій повідомлено про те, що відповідно до наказу від 19.02.2014р. №110 «Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту», з 01.06.2014р. у службі побуту будуть проведені зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації вказаного структурного підрозділу у відділ побуту із новим затвердженим штатним розписом.

З даним повідомленням позивача ОСОБА_2 було ознайомлено 14.05.2014р., про що він розписався.

Згідно п.п.2.1.7, 2.1.9 колективного договору Іллічівського морського торгівельного порту, вказано, що адміністрація порту зобов'язується: - не проводити ціленаправлені скорочення працівників до тих пір, поки не будуть використані всі можливості для збереження робочих місць і до цього не змусить економічна ситуація в порту. В цьому випадку завчасно, не менше ніж за три місяці, повідомляти профспілки і вести з ними переговори по дотриманню прав і інтересів працівників, які підлягають до скорочення; - встановлювати по узгодженню з профспілками у випадку відсутності або зниження об'єму робіт неповний робочий час або неповний робочий тиждень з відповідною оплатою.

Адміністрацією порту було проведено консультації з профспілковими організаціями про заходи щодо запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму, або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

У протоколі від 13.03.2014р. спільної наради з профспілками порту зазначено, що голови профспілок заяви про неприпустимість скорочення штату працівників служби побуту, зокрема тих, які не досягли пенсійного віку та тих, які мають на утриманні неповнолітніх дітей. З метою запобігання звільненню працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України, запропоновано адміністрації порту скласти новий штатний розпис реорганізованого підрозділу та запропонувати працівникам переведення на такі робочі місця.

Відповідно до протоколу від 14.04.2014р. голови профспілок запропонували призупинити дію наказу від 19.02.2014р.у №110 «Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту».

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Згідно ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст. 36 цього Кодексу.

Переміщення є законним, якщо згідно ст. с т. 21, 31, 32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.ч.1-3 cст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 49-4 КЗПП України, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

19.02.2014р. керівництвом порту виданий наказ №110 «Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту», яким з 01.06.2014р. створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту». Пунктом 6.1 наказу передбачено здійснити вивільнення працівників, робочі місця та посади яких підлягають скороченню.

08.04.2014р. ОСОБА_2 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці та він не погодився з роботою в нових умовах, про що свідчить його підпис у даному документі. Згідно абз. 5 вказаного повідомлення, зазначається, що: «У разі відмови від продовження роботи у нових умовах праці, трудовий договір буде розірвано через два місяці, за п.6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку».

Згідно копії виписки з наказу №322 від 03.07.2014р. зазначається: «Нікул. М.В. слюсар - сантехнік 6 розр. (підр. №1789-служба побуту ділянка з рем. сант. обладн. (госп. №102-служба побуту) перемістити постійно з 03.07.2014 слюсарем-сантехніком 5 розр. (підр. №2788-ВП ЖЕС робітники (госп. №146) відділ побуту з оплатою за штатним розписом, ст.32 КЗпП України, зі збереженням заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів ст. 114 КЗпП України, з 32-х годинним робочим тижнем із доплатою за шкідливі умови праці у розмірі 4%.

Режим роботи - денний з п'ятиденним робочим тижнем».

Згідно копії акту від 04.07.2014р., ОСОБА_2 був ознайомлений з випискою з наказу №322 від 03.07.2014р. про його переведення з 03.07.2014р. слюсарем-сантехніком 5 розр. З 32-х годинним робочим тижнем, але від підпису про ознайомлення відмовився.

Також, ОСОБА_2 був ознайомлений з графіком роботи в режимі неповного робочого часу згідно наказу директора ІМТП №322 від 03.07.2014р. та відмовився від підпису, про що зафіксовано в акті від 07.07.2014р.

З врахуванням зміни в організації виробництва і праці службу побуту, системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, з якими позивач ОСОБА_2 не погодився, переміщення його слюсарем-сантехніком 5 розр. відділу побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-х годинним робочим тижнем - є незаконним.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам роз'яснено, що при розгляді трудових спорів судам слід мати на увазі, що ч.3 ст. 43 Конституції України, використання примусової праці заборонено.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.

Як при розгляді справи в суді першої інстанції так і до апеляційної скарги відповідачем не надано належних доказів того, що позивач був правомірно переміщений слюсарем-сантехніком 5розр. відділу побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-х годинним робочим тижнем в зв'язку зміни в організації виробництва і праці і що при переміщенні позивача з встановленням неповного робочого часу його роботи не відбулися зміни істотних умов праці.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морській торговельний порт» відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік