АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5177/14 Справа № 204/4834/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

11 червня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Городничої В.С.

при секретарі Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів та оспорювання умов виконання кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ПАТ «Банк Форум» про захист прав споживачів та оспорювання умов виконання кредитного валютного договору /а.с.1-9/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с.124-127/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги останнього, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня

Згідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Також згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року укладено кредитний договір №0310/07/01-А між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США на споживчі потреби для купівлі автомобіля з зазначеним строком повернення до 07 вересня 2014 року зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами, сплатою процентів за користування та можливої неустойки /а.с.13-14/.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскільки судом при ухвалені рішення не враховано, що п.1 кредитного договору №0310/07/01-А від 07 вересня 2007 року суперечить ч.1 та 2 ст.524 ЦК України, оскільки зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Крім того, апелянт стверджує, що на день укладення вищезазначеного кредитного договору банк не мав відповідного дозволу (ліцензії), що порушує вимоги ст..227 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускаються у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Крім того, в матеріалах справи містяться, документи, що підтверджують право ПАТ «Банк Форум» на проведення валютно-кредитних операцій з іноземною валютою, а саме: Банківську ліцензію № 62 від 31.01.1994 року за № 231 /а.с.98/, Дозвіл № 62-1 від 31.01.1994 року за № 231 та додаток до Дозволу /а.с.99-101/, Дозвіл № 62-3 від 31.01.1994 року за № 231 та додаток до Дозволу /а.с.102-104/, Дозвіл № 62-5 від 31.01.1994 року за № 231 та додаток до Дозволу /а.с.105-107/, та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 06.10.2011 року за № 62 та додаток до Генеральної ліцензії /а.с.108-110/. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №0310/07/01-А між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено 07 вересня 2007 року, тобто на час укладання вищезаначенного договору банк мав необхідні ліцензії для надання кредиту у іноземній валюті.

Щодо посилань апелянта про стягнення різниці переплати грошових коштів за кредитним договором №0310/07/01-А від 07 вересня 2007 року у розмірі 363526,19 грн. за період з 07 вересня 2007 року по 19 травня 2009 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, який проведено станом на 11 жовтня 2013 року позивач повернув основний борг у розмірі 40264,91 доларів США та сплатив проценти за користування кредитом у розмірі 3290,79 доларів США та має заборгованість загальний розмір якої, з урахуванням простроченої та поточної заборгованості по повернення кредитних коштів, простроченої та поточної заборгованості по нарахованим процентам та пені, складає 179834,99 грн. станом на 11 жовтня 2013 року /а.с.111-113/.

Відповідно ч. 8 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтованого дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді :