АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4206/14 Справа № 2-5449/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдленд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Екологія", третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдленд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Екологія", ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 17.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 170000,0 доларів США в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі. Для забезпечення виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором 17.07.2008 року між банком та ТОВ "Голдленд" був укладений договір поруки №217969. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 24.02.2009 року між банком та ТОВ "Промислова екологія" був укладений договір поруки №217969. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05.05.2011 року заборгованість позичальника перед банком складає 1645567,48 грн., з яких - заборгованість за сумою кредиту - 155832,00 доларів США, що в еквіваленті складає 1241638,21 грн.; заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 42676,06 доларів США, що в еквіваленті складає 340034,31 грн.; пеня - 8019,15 доларів США, що в еквіваленті складає 63894,96 грн. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1645567,48 грн. та понесені витрати по справі.

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним, з часу укладення, договір про надання споживчого кредиту №0 від 17.07.2008 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що він по вказаному договору грошові кошти не отримував, цей договір був укладений з порушенням вимог ст. 203 ч. 3 КК України, його виявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі, цей договір був укладений в наслідок навмисної домовленості посадових осіб ПАТ "УкрСиббанк" та директора ТОВ "Промислова екологія" ОСОБА_3 Гроші за цим кредитним договором отримав ОСОБА_3 та звернув їх у свою власність. Він, тобто ОСОБА_2, працював у ТОВ "Промислова екологія" і продовження його роботи залежало від волі директора підприємства ОСОБА_3, який зловжив своїм службовим станом, застосував до нього психічний вплив, погрожував звільненням з роботи за непокору і при таких обставинах, з метою збереження місця роботи, він був вимушений підписати спірний договір, проте грошей від банку не отримував. Кредитний договір від 17.07.2008 року, як угода, здійснена з метою приховати іншу угоду, юридичних наслідків не породжує і на підставі ст. 235 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "Голдленд", товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Екологія" на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1645567 грн. 48 коп., яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1241638 грн. 21 коп., заборгованості за процентами по користуванню кредитом в розмірі 340034 грн. 31 коп., пені в сумі 63894 грн. 96 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" понесені витрати по справі в сумі 606 грн. 66 коп. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Голдленд" на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" понесені витрати по справі в сумі 606 грн. 66 коп. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Екологія" на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" понесені витрати по справі у розмірі 606 грн. 66 коп. Вирішено відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", товариства з обмеженою відповідальністю "Голдленд", товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Екологія", ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 17.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк". правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 170000,00 доларів США в порядку і на умовах, зазначених в кредитному договорі.

Відповідно до п.1.1, 1.2.2 розділу І, п. 3.4 розділу 3 кредитного договору позичальник зобов"язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит не пізніше 16.07.2015 року, сплатити проценти за користування ним у порядку і на умовах, визначених у договорі, а також сплатити можливі штрафні санкції за порушення його умов.

Згідно п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 14,50%.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов"язань, передбачених договором, термінів повершення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має парво вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у встановленому договором порядку.

24.02.2009 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 17.07.2008 року.

В порядку забезпечення виконання позичальником зобов"язань за вказаним вище кредитним договором, 17.07.2008 року між банком та ТОВ "Голдленд" був укладений договір поруки №217969.

На забезпечення виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором 24.02.2009 року між банком та ТОВ "Промислова екологія" був укладений договір поруки за №217969.

Крім того, в порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 17.07.2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 0/0/0/000/ 0/0/0/0/3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 790. Згідно умов договору іпотеки в іпотеку передано нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі складів по АДРЕСА_1 в с.Вербове Синельниківського району Дніпропетровської області, які є спільною власністю вищевказаних осіб.

Місцевим судом також встановлено, що банк виконав свої зобов"язання перед позичальником за вказаним кредитним договором від 17.07.2008 року, надавши кредит у розмірі 170000,00 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1, що передбачено п.1.5 кредитного договору.

Факт отримання позичальником ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 170000,00 доларів США за договором №0 від 17.07.2008 року встановлено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області від 24.03.2011 року, яке набрало законної сили, по справі №2-279/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до ст.61 ЦПК України, встановлені вказаним рішенням обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

У зв"язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 05.05.2011 року, утворилась заборгованість берез банком у розмірі 1645567,48 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 155832,00 доларів США, що еквівалентно 1241638,21 грн.; заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 42676,06 доларів США, що еквівалентно 340034,31 грн.; пеня - 8019,15 доларів США, що еквівалентно 63894,96 грн.

В зв"язку з невиконанням позичальником зобов"язань за кредитним договором банком на адресу ОСОБА_2 були направлені заява №133/241-343 від 15.12.2009р., письмове повідомлення-вимога від 26.04.2010 року за № 31-12/1044, в якій пропонувалося в 30-денний строк з моменту направлення вимоги погасити заборгованість за кредитним договором, що здійснено не було.

Заява від 15.12.2009р. за №133/241-344, письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором були направлені банком також і на адресу ТОВ "Голдленд" за вих № 26-52-520 та № 26-52-519 від 08.04.2011 року, які залишилися без виконання. Повідомлення аналогічного змісту направлялися і на адресу поручителя ТОВ "Промислова екологія", які виконані не були.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину. який сторони насправді вчинили.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог, солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №0 від 17.07.2008 року у розмірі 1645567 грн. 48 коп., яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1241638 грн. 21 коп., заборгованості за процентами по користуванню кредитом в розмірі 340034 грн. 31 коп., пені в сумі 63894 грн. 96 коп.

Розмір заборгованості відповідача підтверджується відповідним детальним розрахунком, витягом з особового рахунку, що надані банком. Будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку апелянтом не надано.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору №0 від 17.07.2008 року, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог ОСОБА_2 посилався на ст.ст. 203, 231-232, 235-236 ЦК України, однак не надав суду належних та допустимих доказів того, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 17.07.2008 року був вчинений проти його, ОСОБА_2, справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Не надано ОСОБА_2 і належних доказів того, що вказаний договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника банку з ОСОБА_3 та для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що оспорюваний кредитний договір, а також додаткова угода до нього, заявка-анкета позичальника на отримання кредиту були підписані сторонами угоди і на час підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, на час укладання кредитного договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного кредитного договору та здійснював платежі згідно його умов у валюті договору - доларах США, що також підтверджує згоду позичальника з умовами оспорюваного кредитного договору. Будь-яких доказів того, що ці платежі здійснювалися іншою особою та за рахунок іншої особи ОСОБА_2 суду не надано.

Суд звертає увагу, що у п.7.13. кредитного договору вказано, що позичальник підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов"язки за договором і погоджується з ними.

Крім того, колегія наголошує, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області від 24.03.2011 року, яке набрало законної сили, по справі №2-279/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно, яким позовні вимоги задоволено та, на виконання умов кредитного договору №0 від 17.07.2008 року, звернуто стягнення на будівлі по АДРЕСА_1 в с. Вербове Синельниківського району Дніпропетровської області, - до цього часу не виконане, заборгованість по кредитному договору не погашена, що стверджується письмовими матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на наявність порушених кримінальних справ за звинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222 КК України не спростовують правильність викладених вище висновків суду та правомірність відновлення судом першої інстанції зупиненого провадження у даній цивільній справі. Колегія звертає увагу, що обвинувальний вирок стосовно відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на цей час відсутній, що стверджується письмовими матеріалами справи та визнано сторонами.

Отже, ОСОБА_2 будь-які докази того, що в момент укладання кредитного договору не були додержані вимоги ст.203 ЦК України, суду не надані, тому його зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді