Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси

у складі головуючої судді Середи І.В.,

при секретарі Максименко В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В ході розгляду справи було залучено до участі в якості співвідповідача ОСОБА_5 «Гарантія», і в наступному, позивачем було заявлено остаточно вимоги до відповідачів про стягнення в солідарному порядку матеріальної шкоди в розмірі 3385 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1 січня 2013 року біля будинку №17 по вул.Ак.Заболотного в м.Одесі відповідач ОСОБА_3 своїм автомобілем НОМЕР_1 пошкодив заднє ліве крило автомобіля позивача марки «Toyota Mark II» реєстраційний номер НОМЕР_2. 18 березня 2013 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про порушення правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси провадження по справі закрито у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В результаті пошкодження автомобіля йому завдано матеріальну шкоду. Оскільки автомобіль не відремонтований через відсутність коштів і мирним шляхом владнати з відповідачем це питання не вдається, він продовжує їздити на пошкодженому автомобілі, кожного разу йому доводиться надавати пояснення працівникам ДАІ, тому до теперішнього часу він переживає з цього приводу. Враховуючи те, що відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, тому стягнення шкоди повинно бути в солідарному порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені вимоги. Позивач посилався на те, що під час завдання пошкоджень його автомобілю, він був відсутнім, автомобіль був припаркований, а коли він вийшов на вулицю поруч з його автомобілем побачив сліди ушкоджень від іншого автомобілю і лише після опитування осіб які проживають в даному будинку дізнався про те який саме автомобіль там знаходився.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю заперечував проти позову вказуючи на те, що 1 січня 2013 року він знаходився в нетверезому стані, тому не міг керувати автомобілем, за кермо сіла його дружина, про всі обставини він знає зі слів свідків та дружини. Йому відомо, що з водієм розрахувалися, ніяких заперечень не виникало. Позивач сам поїхав з місця пригоди і вже потім повернувся. Крім того, посилаючись на те, що під силою погрози працівників ДАІ він змушений був підписати протокол про адміністративне правопорушення, який було складено лише через декілька місяців.

Представник відповідача ОСОБА_5 «Гарантія» в засідання не зявився, повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, про причини неявки не повідомляв. В письмових запереченнях представник відповідача вказував на те, що позивач пропустив строк для звернення до них з заявою про страхове відшкодування. Оскільки позивач не звертався з заявою і документів не подавав, тому відсутній як обовязок так і можливість виплатити відшкодування, посилаючись на те, що товариство не порушувало його прав, просив відмовити у задоволенні вимог до ОСОБА_5 «Гарантія».

Заслухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було судом встановлено, 18 березня 2013 року інспектором ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2№794288 про те, що 1 січня 2013 року по вул.Заболотного 17 в м.Одесі, керуючи автомобілем НОМЕР_3, НОМЕР_4, після чого з місця пригоди зник. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження.

3 квітня 2013 року суддею Суворовського районного суду м.Одеси було прийнято постанову, відповідно до якої було встановлено, що причиною адмніністративних правопорушень стало порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3, за що передбачена відповідальність за ст.124, ст.122-4 КУпАП. У звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження по справі було закрито. 26 лютого 2014 року суддею прийнято постанову і уточнено прізвище правопорушника ОСОБА_3.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є другом тестя та тещі відповідача ОСОБА_3В повідомляла в засіданні, що ОСОБА_3 був в нетверезому вигляді, за кермом знаходилася його дружина, коли машина почала рухатися почули скрежет металу, вийшли та побачили, що стоячий поряд автомобіль був пошкоджений, ввімкнулася сигналізація, в цей момент підійшли два хлопці, представилися господарями та сказали, що потрібно вирішувати тепер питання з ними. ОСОБА_3 став казати щоб викликати міліцію, однак його відмовили від цього. Тоді, вони надали хлопцям 200 грн. і ті пішли в гуртожиток.

Свідок ОСОБА_7, який є тестем відповідача, підтвердив також стан відповідача, знаходження за кермом його доньки, пошкодження поряд стоячого авто та розрахунок на місці з власниками.

Необхідно звернути увагу, що в суді свідки вказували на те, що позивача вони не знають і не бачили його біля автомобіля коли проводився розрахунок з нібито власниками.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не були свідками пригоди, однак вони допомагали встановлювати внаслідок дій якого автомобіля були завдані пошкодження.

Доводи відповідача ОСОБА_3 та показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд розглядає критично, оскільки як видно з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в своїх поясненнях водій ОСОБА_3 зазначав, що керуючи автомобілем «Toyota Corola» 73009ОА 1 січня 2013 року на вул..Заболотного 17, рухаючись заднім ходом незначно вперся в автомобіль « Toyota Mark», реєстраційний номер НОМЕР_2, після чого підійшов власник і вони вирішили питання на місці, сплачено компенсацію 200 грн.. Надання таких пояснень відповідач в засіданні підтвердив, однак посилання його на те, що був здійснений якийсь до нього примус, не знайшов свого підтвердження, крім підписів в протоколі ОСОБА_3 не здійснював жодних записів, тоді як мав таку можливість заперечувати проти складання відносно нього протоколу.

Враховуючи представлені докази та оцінюючи їх в сукупності суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є його вина.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди №073/13 складеного СПД «ОСОБА_9П.» 12 квітня 2013 року по заяві ОСОБА_1, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Mark», реєстраційний номер НОМЕР_5 в результаті його пошкодження при ДТП, склала 2985 грн.(а.с.6-17)

Вартість проведеного дослідження склала 400 грн., яка була сплачена позивачем відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №27 від 12 квітня 2013 року (а.с.18).

Отже, вартість матеріальної шкоди завданої позивачу склала 3385 грн. (2985 +400).

Як видно із змісту полісу №АВ/4878539, оформленого 13 липня 2012 року з ОСОБА_5 «Гарантія», відповідач ОСОБА_3 застрахував цивільно правову відповідальність на вказаному автомобілі на період з 14 липня 2012 року до 13 липня 2013 року з лімітом страхової суми по шкоді заподіяній майну 50000 грн., з розміром франшизи в 1000 грн. (а.с.65).

Так, нормами п.22.1 ст.22 Закону України "Про обовязковe страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Із пояснень відповідача ОСОБА_3 та листа ОСОБА_5 «Гарантія» від 6 березня 2014 року викладеного на адресу суду (а.с.91-92) зясовано, що ОСОБА_3 про пригоду в страхове товариство не повідомляв. Крім того, позивачем також повідомлено, що він особисто не звертався до ОСОБА_5«Гарантія» про виплату страхового відшкодування.

Згідно зі ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст.29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Нормами п.5 ч.1 ст.989 ЦК України також закріплено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, і відповідно, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (п.5 ч.1 ст.991 ЦК України).

Пунктом 33.1.4. ст.33 Закону передбачено обовязок страхувальника невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Нормами ст.35 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1).

Згідно до ст.37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В абзаці 4 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року розяснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вказані норми та представлені докази суд приходить до висновку, що за завдану шкоду повинен нести відповідальність саме відповідач ОСОБА_3, оскільки страхове товариство зі свого боку не допустило порушення прав позивача, будь-яких звернень до товариства не було.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа, зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

В результаті пригоди та дій відповідача ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження отримання позивачем моральної шкоди, однак виходячи із характеру правопорушення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією моральної шкоди в розмірі 300 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути судовий збір по матеріальній шкоді у розмірі 229,40 грн. сплачений при зверненні до суду та по моральній шкоді в розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,64,88,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_6, на користь ОСОБА_1, інн НОМЕР_7, суму матеріальної шкоди у розмірі 3385 грн. та моральну шкоду у розмірі 300 грн.. і судовий збір у розмірі 229,40 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: