Справа № 558/390/14-ц
номер провадження 2/558/164/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2014 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Феха Т.С., при секретарі Ковальській Л.С., з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, співвідповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином.

Ухвалою суду від 6 жовтня 2014 року, за клопотанням представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, до участі у даній справі було залучено як співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО».

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_6 вказує про те, що 26 грудня 2013 року вироком Демидівського районного суду Рівненської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він 18 жовтня 2012 року приблизно о 19 годині, керуючи автомобілем марки «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, та рухаючись по автодорозі Луцьк-Радомишель-Демидівка-Дубно в напрямку м. Луцьк, на 30 км+150 м зазначеної дороги між с. Хрінники та с. Набережне Демидівського району Рівненської області, виявивши пішоходів, які рухалися по правій стороні проїзної частини в попутному напрямку і створювали перешкоду для руху, неправильно оцінив дорожню обстановку та заздалегідь не переконавшись в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для виконання маневру об'їзду відстані, а також в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу водію зустрічного напрямку та з метою здійснення об'їзду перешкоди виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час в зустрічному напрямку рухався мопед марки «VIPER» з увімкненим світлом фар, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Позивач ОСОБА_6 тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні - з 18 жовтня по 25 жовтня 2012 року в Демидівській центральній районній лікарні; з 25 жовтня по 1 листопада 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні, з 1 листопада по 13 листопада 2012 року у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні; з 13 листопада по 12 грудня 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 13 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року в центрі лікування опіків та пластичної хірургії Рівненської обласної клінічної лікарні; з 11 січня по 8 лютого 2013 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні.

Нею було витрачено на лікування 30809,65 гривень.

Внаслідок отриманих травм та за результатами лікування та медичного обстеження їй 8 лютого 2013 року встановлена перша група інвалідності.

Крім того, 2 лютого 2013 року нею було пройдено планове обстеження у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні та за його результатами їй рекомендовано оперативне втручання в плановому порядку - пластика дефекту черепа, орієнтована вартість операції становитиме 20000 гривень.

На цей час вона проходить курс лікування в стоматологічній клініці м. Луцьк та потребує подальшого лікування.

Разом з тим, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено її мопед марки «VIPER», який не підлягає ремонту. Вартість мопеда становить 8000 гривень.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано душевних страждань, вона зазнала фізичного болю та в результаті отриманих тілесних ушкоджень їй встановлено першу групу інвалідності. Розмір моральної шкоди оцінює у 100000 гривень.

Оскільки шкоди їй було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, вважає, що матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована їй ОСОБА_3, з вини якого завдана така шкода, а також солідарно з власником транспортного засобу ОСОБА_4

В позовній заяві позивач ОСОБА_6 просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь 30809,65 гривень витрат на лікування, 8000 гривень в рахунок відшкодування вартості пошкодженого мопеда марки «VIPER» та 100000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що з часу звернення позивача ОСОБА_6 до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_3 було відшкодовано їй 65000 гривень моральної шкоди, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_6 30809,65 гривень витрат на лікування, 8000 гривень в рахунок відшкодування вартості пошкодженого мопеда марки «VIPER» та 35000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_2 пояснив, що позивач ОСОБА_6 бажає, щоб шкоду було їй відшкодовано в солідарному порядку відповідачем ОСОБА_3, оскільки саме з його вини їй було заподіяно шкоди, а також ОСОБА_4, як власником транспортного засобу.

Вимог про відшкодування шкоди приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» позивач ОСОБА_6 заявляти не бажає, оскільки вважає, що шкода має відшкодовуватися відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача ОСОБА_6 визнав частково, погоджується відшкодувати позивачеві моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, в іншій частині позовні вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що власник транспортного засобу, яким він керував та допустив зіткнення, застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що майнову шкоду (витрати на лікування та вартість пошкодженого мопеда) повинне відшкодувати співвідповідач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», в межах встановленого ліміту відповідальності страхової компанії.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що під час дорожньо-транспортної пригоди його автомобілем керував ОСОБА_3 Він на місці дорожньо-транспортної пригоди, в момент її скоєння, не був. З ОСОБА_3 у трудових відносинах не перебуває. Крім того, ним, як власником автомобіля, було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що шкода позивачеві повинна бути відшкодована співвідповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО». Він та ОСОБА_3 у встановлені строки повідомили страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, подавши письмові заяви-повідомлення.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги позивача ОСОБА_6 в частині стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_4 не визнав, вважаючи їх безпідставними. При цьому посилається на те, що ОСОБА_4 є лише власником автомобіля за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_4 не перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_3 ОСОБА_4, як власник транспортного засобу, застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що підстав для стягнення шкоди з ОСОБА_4 немає.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_6 в частині стягнення шкоди з ОСОБА_3 визнав частково, визнав позовні вимоги в частині відшкодування 5000 гривень моральної шкоди, в решті позовні вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що витрати на лікування, вартість пошкодженого мопеда позивача та моральна шкода повинні бути відшкодовані приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО».

Представник співвідповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі.

Згідно письмових заперечень проти позову співвідповідач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» вказує про те, що позовні вимоги позивача ОСОБА_6 не визнає, оскільки позивач ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про отримання страхового відшкодування, у встановлені строки, не зверталася, а тому приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» не має підстав для виплати страхового відшкодування. Крім того, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» відшкодовує завдану шкоду лише в межах встановлених лімітів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно вироку Демидівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року (а.с. 7, 8) ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 18 жовтня 2012 року приблизно о 19 годині, він, керуючи автомобілем марки «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, та рухаючись по автодорозі Луцьк-Радомишель-Демидівка-Дубно в напрямку м. Луцьк, на 30 км+150 м зазначеної дороги між с. Хрінники та с. Набережне Демидівського району Рівненської області, виявивши пішоходів, які рухалися по правій стороні проїзної частини в попутному напрямку і створювали перешкоду для руху, неправильно оцінив дорожню обстановку та заздалегідь не переконавшись в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для виконання маневру об'їзду відстані, а також в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу водію зустрічного напрямку та з метою здійснення об'їзду перешкоди виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час в зустрічному напрямку рухався мопед марки «VIPER» з увімкненим світлом фар, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, в зв'язку з чим перебувала на лікуванні з 18 жовтня по 25 жовтня 2012 року в Демидівській центральній районній лікарні; з 25 жовтня по 1 листопада 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 1 листопада по 13 листопада 2012 року у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні; з 13 листопада по 12 грудня 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 13 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року в центрі лікування опіків та пластичної хірургії Рівненської обласної клінічної лікарні; з 11 січня по 8 лютого 2013 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні (а.с. 9-16).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії РВН № 0219244 (а.с. 17) ОСОБА_6 було встановлено першу групу інвалідності, ОСОБА_6 визнана непрацездатною на період лікування.

В судовому засіданні встановлено, що витрати позивача ОСОБА_6 на лікування становили 30809,65 гривень та є документально підтвердженими (а.с. 20-40).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

П. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

В силу вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА/7115867 від 18 листопада 2011 року ОСОБА_4 застраховано в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» цивільну правову відповідальність, забезпечений транспортний засіб «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер НОМЕР_1. Ліміт відповідальності страховика: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000 гривень; за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень, франшиза - 0 гривень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що знайомий з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Оскільки сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля, власником якого є ОСОБА_4, наступного дня він возив своїм автомобілем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у страхову компанію. В офісі страхової компанії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 написали заяви про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода. Він був присутнім, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 писали такі заяви. Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були надані працівникам страхової компанії копії їх посвідчень водія та інші документи.

Сумнівів у достовірності показань свідка ОСОБА_7 не встановлено, даних про його заінтересованість в результатах розгляду справи немає.

Показання свідка ОСОБА_7 підтверджені в судовому засіданні поясненнями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Під час розгляду справи співвідповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» не спростовано посилань відповідача ОСОБА_3 про те, що схема дорожньо-транспортної пригоди, яка знаходиться в матеріалах страхової справи, була ним виконана особисто та особисто надана «Страховій компанії «ВУСО» під час написання заяви-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

За таких обставин, судом встановлено, що ОСОБА_3, як водій забезпеченого транспортного засобу, здійснив письмове повідомлення приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду.

Таке письмове повідомлення було надано, у встановлені строки, приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» і власником забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_4

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України.

Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 51000 гривень на одного потерпілого.

За таких обставин, 5 відсотків ліміту відповідальності страховика становить 2550 гривень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем ОСОБА_6 були понесені витрати на лікування в розмірі 30809,65 гривень та понесення таких витрат перебуває у причинному зв'язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено мопед ОСОБА_6 та такий мопед не підлягає відновлювальному ремонту.

На придбання мопеда позивачем ОСОБА_6 були понесені витрати в розмірі 8000 гривень.

Судом встановлено, що через отримані тілесні ушкодження позивач ОСОБА_6 зазнала фізичного болю та душевних страждань через погіршення стану здоров'я; був порушений її звичний ритм життя, чим було їй заподіяно моральної шкоди, а тому позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є обгрунтованими.

За час розгляду справи судом відповідач ОСОБА_3 відшкодував позивачеві ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 65000 гривень.

З урахуванням вимог ст. 1195 ЦК України, положень ст.ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при вирішенні спору в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що у відповідача ОСОБА_3 виник обов'язок відшкодувати шкоду позивачеві ОСОБА_6 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», шкода повинна відшкодовуватися страховою компанією в частині понесених витрат на лікування 30809,65 гривень, вартості пошкодженого мопеда 8000 гривень та 2550,00 гривень моральної шкоди (5 відсотків ліміту), а невідшкодована частина моральної шкоди 32450 гривень (35000 невідшкодованої моральної шкоди - 2550 (5 відсотків ліміту) = 32450) відповідачем ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_3, який на відповідній правовій основі керував транспортним засобом); ОСОБА_3, як володілець джерела підвищеної небезпеки, заподіяв шкоди позивачеві ОСОБА_6, то підстав для солідарного стягнення шкоди з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає.

Крім того, відсутні правові підстави для стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_4

Вказане підтверджується роз'ясненням, що міститься в пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року.

За таких обставин, позовні вимоги позивача ОСОБА_6 про солідарне стягнення з відповідачів шкоди та стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_4, не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 10, ст. 33 ЦПК України, судом було залучено до участі у справі співвідповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», однак позивач та представник позивача вимог про відшкодування приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» шкоди не заявляли.

Судом встановлено, що шкода, завдана позивачеві ОСОБА_6 в частині понесених витрат на лікування 30809,65 гривень, вартості пошкодженого мопеда 8000 гривень та 2550,00 гривень моральної шкоди (5 відсотків ліміту) повинна бути відшкодована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», однак вимог про стягнення такої шкоди з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» позивачем та представником позивача заявлено не було, а тому в цій частині позовні вимоги позивача ОСОБА_6 не підлягають до задоволення.

З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 32450 гривень, оскільки встановлено, що позивачу завдано моральних страждань у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася 18 жовтня 2012 року та з урахуванням меж визначених, щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода у вказаному розмірі.

В решті позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1193-1195 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, співвідповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, жительки с. Хрінники Демидівського району Рівненської області, моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32450,00 (Тридцять дві тисячі чотириста п'ятдесят) гривень.

В решті позовних вимог позивача - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 5 січня 2015 року.