Провадження № 2/470/389/14
Справа № 470/1148/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1, який було збудовано ними за спільні кошти у шлюбі. Свідоцтво про право власності на будинок було видано сільською радою 03.12.1999 року на ім'я покійного чоловіка. ОСОБА_3 на випадок смерті заповіту не залишив, вона та відповідачка, яка є їх донькою, спадщину у встановленому законом порядку прийняли, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня реєстрація права власності померлого на житловий будинок в бюро технічної інвентаризації, як того вимагав закон. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 Миколаївської області спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку.

Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, про що виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 26.09.11 року в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 34, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 26.09.2011 року (а.с.5).

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 30.11.1999 року виконавчим комітетом Висунської сільської ради, Березнегуватського району Миколаївської області, на підставі рішення виконкому Висунської сільської ради від 30.11.1999 року № 50 (а. с.8).

Згідно довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Березнегуватської філії № 23 від 24.06.2014 року вартість житлового будинку за результатами обстеження станом на 24.06.2014 року становить 99337 грн.(а.с.9).

Позивачка є дружиною померлого ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 виданого 19.02.1972 року Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, копія її паспорту громадянина України, виданого 27 липня 2002 року Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області та довідка Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 936 від 12.06.2014 року ( а.с. 4,6,7).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ЦК, він не заявив про відмову від неї.

З довідки Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 936 від 12.06.2014 року слідує, що позивачка на день смерті її чоловіка проживала разом з ним, по АДРЕСА_1 Миколаївської області. З копії спадкової справи № 52018929, зареєстрованої у Спадковому реєстрі 18.11.2011 року, державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори убачається, що позивач та відповідач, у встановленому цивільним законодавством порядку подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а отже спадщину у встановленому законом порядку прийняли. Померлий заповіту на випадок смерті не залишив, сторони є спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу виданого Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено 19.02.1972 року про що було в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 1(а.с.6). За довідкою Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 936 від 12.06.2014 року позивачка та її чоловік проживали та були зареєстровані у спірному будинку з 15.10.1976 року ( а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України призумується рівність часток кожного із співвласників у спільній сумісній власності. Відповідно, позивачці як дружині померлого ОСОБА_3 належить ? частина житлового будинку, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя. За ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. За такого, після смерті ОСОБА_3 позивачка має право на спадкування ? від частки, що належала її чоловіку у спільній сумісній власності, отже позивачка має право на ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 Миколаївської області.

09 вересня 2014 року позивачці завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори було відмовлено в оформленні спадщини на частку спадкового майна, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок, що було видане померлому виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області не містить відмітку про державну реєстрацію (а.с.15).

За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстровано згідно вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домів у містах і селищах міського типу Української УРСР» від 31.01.1966 року. Відповідно до вказаної вище Інструкції та Наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 року № 56, що діяв на час видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно померлому ОСОБА_3 та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року ( із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка, та отримавши відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав, на підставі ст.16 ЦК України, має право на захист порушеного права в судовому порядку. Незважаючи на те, що первинна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за померлим не проводилась, наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на його ім'я свідчить про наявність у нього права на житловий будинок, який може бути визнаний спадковим майном після смерті ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини житлового будинку - задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області спадковим майном після смерті ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова