Провадження № 22-ц/783/1861/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: представник апелянта Сихівського ВДВС ОСОБА_2

апелянт ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4

представник ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління Юстиції ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року у справі за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження -

в с т а н о в и л а:

13 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою у якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №369876932 від 25 липня 2013 року з виконання виконавчого листа №2-1584/11, виданого Сихівським районним судом м. Львова від 06.09.2012 року про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод користуванні квартирою №181 по вул. О. Довженка, 3 у м. Львові. В обґрунтування скарги зазначив, що державний виконавець не перевірив чи рішення суду є виконано боржником та прийняв передчасне рішення про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року скаргу ОСОБА_5 задоволено. Скасовано постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 25 липня 2013 року.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала фактично змінює рішення суду, яке було прийняте і на підставі якого був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Скасувавши постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, суд фактично зобовязав державного виконавця здійснити вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, хоча таке рішення судом не приймалось. Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року та ухвалити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5

Ухвалу суду також оскаржив Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме пропущено строк оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, який передбачений ч.1 ст.385 ЦПК України та п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що у державного виконавця були всі підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник добровільно виконала рішення суду. Крім того, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем складено акт у якому боржниця зобовязалась не чинити перешкод у користуванні квартирою. Враховуючи наведене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_5 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, його інтереси в судовому засіданні представляє його представник ОСОБА_6. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник апелянта Сихівського ВДВС ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги та апеляційної скарги ОСОБА_3, пояснення апелянта ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4 на підтримання апеляційних скарг, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_5, місцевий суд прийшов до висновку, що державний виконавець не переконався чи дійсно виконано рішення суду і на підставі заяви боржника про добровільне виконання рішення суду передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статей 383-389 ЦПК України, якщо учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи, вони мають право звернутися до суду із скаргою.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно із статтями 1-4, 25, 30, 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених згаданим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до нього, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV з наступними змінами і доповненнями державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Стаття 82 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює гарантії прав стягувача і боржника на стадії виконавчого провадження, та судовий захист прав сторін виконавчого провадження при здійсненні виконавчих дій, що є реалізацією, закріпленого ст. 55 Конституції України положення про гарантію кожному судового захисту його прав і свобод, про можливість оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 25.03.2013 року державним виконавцем Рукавець О.П., ВДВС Сихівського районного управління юстиції у м. Львові відкрито виконавче провадження з виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11.04.2013 року (виконавчий лист № 2-1548/11, виданий 06.09.2012 року) про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою №181 по вул. О. Довженка, 3 у м. Львові.(а.с.28)

Державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ 25.07.2013р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №369876932 з виконання виконавчого листа №2-1584/11, виданого Сихівським районним судом м. Львова від 06.09.2012 року про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод користуванні квартирою №181 по вул. О. Довженка, 3 у м. Львові.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Сихівського районного суду м. Львова в повному обсязі не виконано.

Переконливих доказів виконання рішення суду про не чинення перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою №181 по вул. О.Довженка, 3 у м. Львові, суду не подано.

Доводи представника апелянта Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 про те, що нею вчинено всі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» і підставно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.11 вищезгаданого Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі заяви ОСОБА_3, в якій вона зазначає, що не чинить перешкод в користуванні квартирою №181 по вул. О. Довженка, 3 у м. Львові (а.с. 29) та на складеному акті державного виконавця Грень У.П. від 22 липня 2013 року (а.с.30). Разом з тим, такий акт складався без присутності стягувача ОСОБА_8

Оскільки державний виконавець наділений повноваженнями проводити перевірку виконання боржниками рішень, заявник ОСОБА_5 неодноразово звертався із скаргами щодо невиконання рішення суду, що підтверджується копіями скарг, які є в матеріалах справи(а.с.4-5), а відтак, на думку колегії суддів, державним виконавцем передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Решта доводів апеляційних скарг є несуттєвими та не спростовують правильність даних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, та задовольнив скаргу ОСОБА_8 на дії державного виконавця про зупинення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та постановив законну ухвалу, з дотриманням норм процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування ухвали суду першої інстанції, передбачених ч. 1 п.2 ст. 312 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушення порядку, встановленого для вирішення цього питання, який може бути підставою для передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 312 ЦПК України, апелянтами не представлено.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, є правильною по суті, відповідає вимогам ст. ст. 209-210 ЦПК України, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління Юстиції ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Б.М.Гриновець

ОСОБА_9