АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 672/1042/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2281/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/1042/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду від 21 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Оздоровчий комплекс "Поділля" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, вказував, що з 13 січня 2014 року на підставі наказу № 3-ВК від 11 січня 2014 року директора ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" працював на посаді директора дочірнього підприємства "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". 11-12 квітня 2014 року під час перебування у відряджені у ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" у м. Київ, перебуваючи у кабінеті начальника відділу кадрів, під психологічним тиском, написав заяву про звільнення за власним бажанням без зазначення дати. Після цього, повернувся до свого місця роботи і працював до 28 травня 2014 року, коли в цей день працівник кадрової служби повідомила про надходження наказу про його звільнення з 26 травня 2014 року. Копію наказу № 63-ВК від 26 травня 2014 року та трудову книжку отримав 5 червня 2014 року. При цьому позивач вказував, що його звільнення є незаконним, оскільки заява про звільнення була написана ним під психологічним тиском. Жодного наміру на подачу заяви та звільнення з роботи не мав, що підтверджується відсутністю зазначення дати. Також в обґрунтування позову позивач вказав на лист працівників ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" у якому просять не звільняти його з посади. Позивач зазначав, що внаслідок неправомірного звільнення з роботи зазнав моральних переживань, що також призвело до вимушених змін у життєвих і виробних _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К. провадження № 22-ц/792/2281/14

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 53, 54 стосунках. Тому просив суд визнати протиправним і скасувати наказ ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 26 травня 2014 року № 63-ВК про його звільнення, поновити на роботі на посаді директора ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України", стягнути з ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України", на його користь 5463 грн. 36 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" 10000 грн. моральної шкоди.

Під час розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України", визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 26 травня 2014 року № 63-ВК про його звільнення, поновити на роботі на посаді директора ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України", стягнути з ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України", на його користь 18184 грн. 29 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Городоцького районного суду від 21 жовтня 2014 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2, просять скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказують, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про витребування у Городоцької об'єднаної ДПІ Головного управління Міністерства доходів України у Хмельницькій області копії заяви директора ДП "Оздоровчий комплекс "Поділля" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 28 травня 2014 року про розстрочення сплати податку на додану вартість, яка є доказом виконання ОСОБА_1 своїх повноважень 28 травня 2014 року та спростовує факт звільнення і отримання трудової книжки 26 травня 2014 року. Також, суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про відтворення технічного запису від 12 серпня 2014 року. При вирішенні спору суд не дав вірної оцінки поясненням позивача про підписання наказу від 26 травня 2014 року про звільнення в стані сильного душевного хвилювання. На думку апелянтів, суд, при вирішенні спору, не дав вірної оцінки також поясненням голови правління ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" та начальника відділу кадрів товариства. Вважає, що вирішуючи спір суд не дослідив відсутність його волевиявлення на написання заяви про звільнення 11 квітня 2014 року, належним чином не перевірив обставини написання заяви. Також, суд не взяв до уваги, що згідно процедури, звільнення працівника з товариства, зокрема, підготовка документів, відбувається після відповідного погодження, яке було отримано лише 26 травня 2014 року. Отже апелянти вказують, що пояснення відповідачів про вручення копії наказу в цей же день - 26 травня 2014 року ОСОБА_1 є неправомірними.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні по слідуючим мотивам.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так судом встановлено, що наказом голови правління ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» № 3 -ВК від 11 січня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора дочірнього підприємства «Оздоровчий комплекс «Поділля» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» з випробувальним терміном на три місяці.

Наказом голови правління ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» № 63 -ВК від 26 травня 2014 року за погодженням з головою державного агентства Автомобільних доріг України ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)

Підставою для звільнення була власноруч написана ОСОБА_1 заява про звільнення його за власним бажанням, яка була зареєстрована в ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» 12 травня 2014 року.

Своїм наказом від 26 травня 2014 року № 42-к ОСОБА_1 склав з себе повноваження директора ДП «Оздоровчий комплекс «Поділля» з 26 травня 2014 року та вказав бухгалтерії підприємства здійснити з ним повний розрахунок по заробітній платі у зв'язку із звільненням з посади директора 26 травня 2014 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 власноручно написав та подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, яка була зареєстрована 12 травня 2014 року

Заяву про відкликання заяви про звільнення ОСОБА_1 не подавав, а наказ про його звільнення було видано по спливу двотижневого строку, передбаченого частиною 1 статті 38 КЗпП України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи позивачем не було надано, а судом не здобуто достеменних та переконливих доказів того, що заяву про звільнення з займаної посади позивач написав під психологічним тиском та в наказному порядку з боку начальника відділу кадрів в стані сильного душевного хвилювання.

Начальник відділу кадрів ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» пояснила, що заяву про звільнення ОСОБА_1 написав добровільно, ніякого психологічного тиску на нього вона не чинила, аналогічні пояснення дав і голова правління ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Вказані пояснення посадових осіб ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» позивачем нічим не спростовані, інших обставин які б давали можливість стверджувати про підставність доводів позивача судом не встановлено.

При цьому слід прийняти до уваги, що після подання заяви про звільнення у позивача була можливість протягом відповідного часу відкликати свою заяву і тим самим уникнути звільнення, однак такою можливістю позивач не скористався, а 26 травня 2014 року в день свого звільнення видав наказ про складання своїх повноважень.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем своїх тверджень щодо написання заяви про звільнення з займаної посади під тиском з боку посадових осіб ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та безпідставності рішення суду слід відхилити.

Достеменних та беззаперечних доказів доводів позивача в апеляційній скарзі не наведено.

Ті обставини, на які посилається апелянт як на підставу скасування рішення суду та які, на його думку, свідчать про тиск на нього з боку керівництва ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», а саме - відсутність дати в заяві про звільнення, інформації про спосіб подання такої заяви не можуть бути взяті судом до уваги.

Сам факт відсутності дати в заяві про звільнення, інформації в який спосіб ця заява була подана не підтверджують факт подання заяви саме під тиском з боку керівництва установи та не спростовують висновків суду першої інстанції. Так само не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався як на одну з підстав відмови на ст. 233 КЗпП, а саме пропуск позивачем строку звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП.

Однак, при цьому поза увагою суду першої інстанції залишилися роз'яснення викладені у п.11 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року у відповідності до яких застосування строку позовної давності допускається лише у разі наявності порушеного права та неповажності пропуску строку позовної давності, що виключає у такому випадку одночасну відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову одночасно з двох взаємовиключних підстав - за недоведеністю вимог та у зв'язку із пропуском без поважних причин строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на на ст. 233 Кодексу законів про працю України як на підставу відмови в позові за пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду від 21 жовтня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 233 Кодексу законів про працю України як на підставу відмови в позові за пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко