Справа № 740/2389/14 Провадження № 22-ц/795/1534/2014 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бережняк В. Д. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Острянського В.І.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволений частково, з відповідача на її користь стягнуто 5777 грн. 75 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів та 243 грн. 60 коп. у повернення витрат на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і постановити нове рішення по суті позовних вимог. На думку позивача, рішення суду першої інстанції є незаконним з огляду на те, що судом правильно встановлені обставини справи, але неправильно застосував норму матеріального права, а саме ст. 196 СК України щодо розрахунку суми неустойки, і не застосував постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, якою визначено порядок обчислення суми неустойки. Крім того, позивач вважає, що судом неправильно застосована ст. 85 ЦПК України і безпідставно відмовлено у відшкодуванні її витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу. Представник відповідача скаргу не визнала, вважаючи розрахунок розміру неустойки, зроблений судом, правильним. Крім того, представник відповідача посилалась на необхідність врахування матеріального становища відповідача та стану його здоров'я.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_7, відповідно до рішень суду зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 21 грудня 2005 року, і на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 травня 2011 року, до повноліття дітей. Відповідач рішення суду не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість , яка, за даними розрахунку державного виконавця станом на травень 2014 р., становить: по аліментах на утримання ОСОБА_8 128 грн. 83 коп., а по аліментах на утримання ОСОБА_4 11 537 грн. 66 коп.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, що передбачено ч.1 ст. 196 СК України. Однак, суд застосував неправильний розрахунок суми такої неустойки, на що обгрунтовано вказує позивач в апеляційній скарзі. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що неустойка (пеня) стягується у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, суд повинен був з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне з цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого обчислити розмір неустойки, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розмір нарахованої неустойки за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, в порушення норм ч.1 ст. 196 СК України, обмежився лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Проаналізувавши розрахунок неустойки, наданий позивачем, апеляційний суд приходить до висновку про відповідність його вимогам ч.1 ст. 196 СК України і вважає, що неустойка за прострочення сплати аліментів на утримання обох дітей становить 309 729 грн.37 коп. Проте, зважаючи на дані про матеріальний стан відповідача, його доходи (а.с. 21) і стан здоров'я (а.с. 20), а також враховуючи розмір існуючої заборгованості, яка становить на утримання обох дітей 11666 грн. 49 коп. та ту обставину, що позивач, як стягував аліментів і особа, яка зобов'язана піклуватись про належне матеріальне забезпечення дітей наряду з боржником , до 2011 року не зверталась у встановленому порядку до органів виконавчої служби з питань невиконання рішення суду від 03 січня 2006 р. про стягнення аліментів на утримання старшої доньки, а також враховуючи, що відповідач вживає заходів для погашення заборгованості, що вбачається з розрахунку заборгованості станом на травень 2014 р., суд вважає можливим на підставі ч.2 ст. 196 СК України, зменшити розмір неустойки до 11 000 грн.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 85 ЦПК України. Даною нормою процесуального закону не регулюються питання про компенсацію стороні витрат на правову допомогу. Витрати на правову допомогу є частиною судових витрат, що визначено ст. 79 ЦПК України. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір позовних вимог ОСОБА_5 157098,23 грн. (а.с. 40), задоволені вони в розмірі 11 000 грн., що становить 7% від заявлених. Розмір відшкодування витрат на оплату судового збору становитиме пропорційно до задоволених вимог 164 грн. 95 коп. ( 109,97 грн. у 1 інст. + 54,98 грн. у ІІ інст.).

Згідно з квитанцією від 29 травня 2014 року за надання правової допомоги адвокатом позивачем сплачено 1000 грн. Ці витрати підлягають компенсації шляхом стягнення їх з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 11 000 (одинадцять тисяч) грн. неустойки за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 164 (сто шістдесят чотири) грн. 85 коп. у повернення сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1000 (одну тисячу) грн. у повернення витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: