Справа № 463/1571/13 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/2004/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника позивача ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним -,

в с т а н о в и л а:

Позивач ПАТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5, з урахуванням уточнення позовних вимог просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення публічних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800002941 від 11.01.2008 року в розмірі 749818,85 грн., а також виселити мешканців, які проживають у вищевказаній квартирі без надання їм іншого житлового приміщення.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «АЛЬФА-БАНК», ОСОБА_5, який був прийнятий судом до сумісного розгляду із первісним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №800002941, укладений 11.01.2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АЛЬФА-БАНК».

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців житлового приміщення, яке є предметом іпотеки задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки №800002941-И від 11.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №197 - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, житловою площею 34,6 кв.м. та кухні, загальною площею 61,6 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі договору дарування квартири від 21.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №3039 та зареєстрованого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.08.2004 року за №8903 в книзі 9, реєстраційний номер 661359, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну для реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з метою погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором №800002941 від 11.01.2008 року згідно з рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 14.04.2010р. у справі №235-8/35/10, у сумі: за кредитом 472690,04 грн. (чотириста сімдесят дві тисячі шістсот дев'яносто гривень чотири копійки), по процентах - 82505,88 грн. (вісімдесят дві тисячі п'ятсот п'ять гривень вісімдесят вісім копійок), по пені - 194622,93 грн. (сто дев'яносто чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні дев'яносто три копійки), а разом - 749818,85 грн. (сімсот сорок дев'ять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень вісімдесят п'ять копійок).

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА- БАНК» про виселення мешканців, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання їм іншого житлового приміщення - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору №800002941, укладеного 11.01.2008 року між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю та задоволити його зустрічні вимоги. Зазначає, що згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2010р. договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 21.07.2004р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було визнано удаваним правочином, оскільки фактично між сторонами було укладено договір довічного утримання. Крім того було скасовано право власності і анулювано реєстраційний запис права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно та визнано таке за ОСОБА_8 В подальшому після скасування цього рішення за нововиявленими обставинами Личаківський районний суд м.Львова Рішенням від 19.07.2011р. в позові ОСОБА_8 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 21 липня 2004 року удаваним правочином, визнання укладеним правочину договору довічного утримання від 21 липня 2004 року, розірвання договору довічного утримання від 21 липня 2004 року, скасування права власності та анулювання реєстраційного запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, визнання права власності за ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2, визнання недійсним договору іпотеки від 11.01.2008 року, зобовязання органів нотаріату зняти заборону на відчуження квартири відмовлено за безпідставністю. Проте спірна квартира залишилась зареєстрованою за ОСОБА_8 Мойсеєвичем. Після смерті ОСОБА_8, спадкоємцем його майна стала ОСОБА_9 Отже на час винесення судом рішення квартира не належала йому і була зареєстрованою за його батьком. Крім того судом не були перевірені доводи його зустрічної позовної заяви, зокрема щодо надання банком доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість кредиту, що свідчить про обман споживача із сторони банку.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа: ОСОБА_5, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання до апеляційного суду не зявились, про причину не повідомили, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України справа розглянута без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_4, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, в передбачених ст. 303 ЦПК України межах, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд встановив і правильно виходив з того, що 11.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №800002941, в забезпечення належного виконання якого 11.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АЛЬФА- БАНК», та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 передає в іпотеку ПАТ «Альфабанк» квартиру АДРЕСА_2. Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 14.04.2010р. у справі №235-8/35/10 частково задоволено позов ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та стягнено з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 472690,04 грн., по процентах - 82505,88 грн., по пені - 194622,93 грн., а разом - 749818,85 грн. та 99,90 грн. третейського збору. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до умов вказаних договорів банк має право у відшкодування виниклої заборгованості звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Місцевим судом також встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором не погасила, жодних дій спрямованих на виконання кредитних зобов'язань не вчиняє.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, пунктом 24 договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення умов кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом трицятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення ні предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Право позивача продажу предмета іпотеки узгоджується зі статтями 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», якими встановлена можливість одержання задоволення вимог кредитора шляхом визнання за ним права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя та спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На думку колегії суддів, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги щодо виселення мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки є передчасними, оскільки позивач за первісним позовом письмової вимоги особам, що мешкають у квартирі АДРЕСА_1, про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання вимоги не направляв та відповідно не отримав їх відмови виселитися з житлового приміщення в добровільному порядку, а відтак, в їх задоволенні відмовив.

Місцевий суд, повно і всебічно зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, стягнувши заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки без виселення відповідача та інших осіб, які проживають в квартирі, яка є предметом іпотеки.

Доводи апелянта про те, що на час винесення судом рішення квартира не належала йому і була зареєстрованою за його батьком ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2011р. в позові ОСОБА_8 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 21 липня 2004 року удаваним правочином, визнання укладеним правочину договору довічного утримання від 21 липня 2004 року, розірвання договору довічного утримання від 21 липня 2004 року, скасування права власності та анулювання реєстраційного запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, визнання права власності за ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2, визнання недійсним договору іпотеки від 11.01.2008 року, зобовязання органів нотаріату зняти заборону на відчуження квартири відмовлено за безпідставністю.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апелянта про те, що банком не надано повну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і спростовуються наступним.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається зі змісту спірного договору, у ньому передбачено всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог чинного на той час цивільного законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору за зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору, в тому числі і щодо можливих економічних змін.

Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору, а також графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства, підстав для визнання кредитного договору недійсним відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України не вбачається, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, суперечать встановленим судом обставинам та не спростовують висновків суду, які належним чином мотивовані і відповідають вимогам матеріального і процесуального права, а тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України рішення суду не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_10