АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6554/14 Справа № 201/4747/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровску ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровску ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неправильну оцінку судом доказів та обставин справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачці послався на те, що сторони з 17 липня 2004 року по 05 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою. За рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року з відповідача на утримання його доньки стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку.

Батько ОСОБА_4 відповідач по справі своєї згоди на її виїзд за межі України не надає, посилаючись на те, що відсутня необхідність виїзду шестирічної дитини за межі України, доцільність таких виїздів, та вважає, що відмовляючи в наданні дозволу на виїзд дитини, він піклується насамперед про свою малолітню доньку. Батько дитини вважає, що позивач має намір виїхати разом з донькою до іншої країни на постійне місце проживання, проти чого він заперечує.

Суд прийшов до висновку , що з наданих медичних документів, що були надані позивачем до позовної заяви не вбачається, що донька позивача та відповідача потребує виїзду до Італії для оздоровлення.

Згідно наданої виписки з медичної карти ОСОБА_4 від 29 березня 2013 року, дитині після поверхневої травми голови та забою м'яких тканей лівої тімянної області рекомендовано уникати фізичної перенапруги, психоемоційних стресів, переохолодження, тривалого находження без головного убору під відкритим промінням сонця у спекотний період року, що може свідчити про те, що тривала поїздка може зашкодити дитині.

Окрім того позивачем не надано суду доказів, що свідчили про те, у яких умовах буде проживати їхня з відповідачем донька. Та відсутні докази законності перебування матері позивача у країні Італія.

Суд не прийняв до уваги посилання позивача на ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, оскільки це не є предметом перевірки по даній справі, а тому не можуть розглядатися як підстава для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про надання дозволу позивачу без згоди батька оформити проїзний документ дитини ОСОБА_4 та надання дозволу на тимчасовий виїзд до Італії дитини з матір'ю без згоди та супроводу батька в період з 20 грудня 2014 рок по 30 січня 2015 року, оскільки позивачем не доведено свої позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст.141 СК України, ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі, необґрунтований, оскільки зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Довід зазначеній в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставний, оскільки таких порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли потягнути скасування правильного по суті рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :