АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6503/14 Справа № 2-1557/11 Головуючий у 1 й інстанції - Д.В. Нельга Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Дерев'янка О.Г., Деркач Н.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську, відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет іпотеки; виселення відповідачів та зняття із реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/800020/3133/74, укладеним 18.04.2008р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, яка складає 392 997,98 грн., у тому числі: 374 600,34 грн. - заборгованість за кредитом; 15 034,83 грн. - заборгованість за відсотками; 3 362,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 014/800020/3133/74/1, укладеним 18.04.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, яким є квартира АДРЕСА_1, житловою площею 46,5 кв. м, загальною площею 63,6 кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Виселено ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області зобов'язаний зняти ОСОБА_3 із реєстраційного обліку за цією адресою.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права, а саме в частині відмови у задоволенні позову про виселення інших відповідачів із цієї квартири.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржували.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст. 526,572,575,1049, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ст.ст. 7,12,33,35 ЗУ «Про іпотеку».

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив із того, що згідно кредитного договору № 014/800020/3133/74 від 18.04.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, останній взяв на себе зобов'язання повернути позивачу згідно встановленого графіку отриману від позивача суму кредиту у розмірі 35 000 доларів США, що станом на 18.04.2008 року за курсом НБУ складала 176 750 грн., а також сплачувати проценти за користування Кредитом у розмірі 13,0% річних. Суд врахував умови кредитного договору, передбачені пунктами 16.3, 16.4, 17.5.

Як вбачається з Іпотечного договору № 014/800020/3133/74/1, укладеного 18.04.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, на виконання умов вищезазначеного Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Судом враховані пункти 1.4, 3.1.4, 5.3 іпотечного договору.

При цьому, зобов'язавшись повернути отриману від позивача суму кредиту разом із процентами за користування кредитом, відповідач ОСОБА_3 взяте на себе зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.03.2011 року утворилась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 414 268,2 грн., яка підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача ОСОБА_3 (а.с.23), а також виписками по його рахунку.

Згідно повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.24), позивач, дотримуючись умов п.16.4 Кредитного договору, та припису ст.35 ЗУ «Про іпотеку», шляхом направлення рекомендованого листа на адресу відповідача ОСОБА_3 повідомив останнього про наявність заборгованості та порушення ним умов договору.

Як вбачається з письмової вимоги позивача про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 24.07.2009р. (а.с.25) позивач під особистий розпис повідомив відповідача ОСОБА_3 про існуючу перед ним заборгованість за кредитним договором та передбачену відповідальність відповідача за невиконання його грошових зобов'язань усім належним йому майном.

Як вбачається з письмової вимоги від 08.07.2011р., направленої позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 шляхом направлення рекомендованого листа (а.с.112), позивач, дотримуючись умов кредитного договору, повідомив відповідача ОСОБА_3 про прийняте ним рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, а також запропонував відповідачу ОСОБА_3 та всім громадянам, що мешкають у вказаній квартирі, добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

При цьому, відповідач ОСОБА_3, прийнявши без будь-яких застережень умови кредитного договору про спосіб спілкування сторін з приводу виниклих між ними правовідносин, та, зобов'язавшись згідно п.17.5 кредитного договору інформувати про будь-які зміни, що сталися в його поштових та інших реквізитах, вищевказану письмову вимогу позивача від 08.07.2011р. з причин «закінчення терміну зберігання» не отримав (а.с.112), у чому суд вбачав навмисне ухилення ОСОБА_3 від отримання даної письмової вимоги.

Крім того, в ході розгляду справи між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 09.08.2012р. укладено Додаткову угоду до Кредитного договору від 18.04.2008р., у якій сторони досягли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, яка станом на дату укладання даної додаткової угоди складала 33094,83 доларів США.

При цьому, порушуючи умови Додаткової угоди від 09.08.2012 року, відповідач ОСОБА_3 взяте на себе зобов'язання щодо повернення позивачу кредитних коштів - не виконує, внаслідок чого, згідно наданого позивачем розрахунку та Виписки по рахунку відповідача ОСОБА_3, станом на 04.12.2012 року заборгованість за кредитним договором у гривневому еквіваленті складає 392 997,98 грн., у тому числі: 374 600,34 грн. - заборгованість за кредитом; 15 034,83 грн. - заборгованість за відсотками; 3 362,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Врахувавши ці обставини, та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважав встановленим та доведеним в ході розгляду справи факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 взятого на себе за умовами кредитного договору зобов'язання, на підставі чого прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи питання щодо співмірності суми заборгованості відповідача за кредитним договором із вартістю іпотечного майна, суд взяв до уваги визначену сторонами у п.1.4 Іпотечного договору заставну вартість предмета іпотеки, що складає 221 952 грн., та розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3, яка станом на 04.12.2012 року у гривневому еквіваленті складає 392 997,98 грн., на підставі чого зазначив, що сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 значно перевищує заставну вартість предмета іпотеки, що безпосередньо тягне за собою завдання збитків позивачу.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог позивача в частині виселення відповідачів із житлового приміщення, на яке звернуто стягнення, та зняття відповідачів з реєстраційного обліку - суд виходив із вимог ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України, а також врахував роз'яснення п.43 Постанови N 5 від 30.03.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Із цих правових норм суд вбачав, що тільки за умови повідомлення іпотекодержателем всіх мешканців житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, про прийняте ним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, та наявності відмови мешканців звільнити вказане приміщення у добровільному порядку, суд має підстави ухвалити рішення про виселення цих мешканців з даного житлового приміщення.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї, наданої ТОВ «Інфо-ком», станом на 29.02.2012 року (а.с.118), в квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітня ОСОБА_5

Згідно заяви, наданої 18.04.2008 року відповідачем ОСОБА_3 приватному нотаріусу Дніпродзержинського МНО Ізотовій В.А. (а.с.19) при укладанні іпотечного договору, цією заявою останній повідомив, що, станом на 18.04.2008р. він не одружений, фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримує, спірну квартиру придбав собі у власне користування за свої особисті кошти.

Як вбачається з письмової вимоги від 08.07.2011 року, направленої позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 (а.с.112), про прийняте позивачем рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах позивач повідомив особисто відповідача ОСОБА_3, при цьому запропонувавши останньому та всім громадянам, що мешкають разом із ним у спірній квартирі добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Письмових доказів тому, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час направлення позивачем вищезазначеної письмової вимоги від 08.07.2011 року мешкали разом із відповідачем ОСОБА_3 у спірній квартирі - в матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були повідомлені позивачем про необхідність добровільно звільнити спірне приміщення протягом певного строку.

Таким чином, встановивши, що, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були у передбаченому ЗУ «Про іпотеку» порядку повідомлені позивачем про необхідність у добровільному порядку звільнити спірне приміщення, суд позовні вимоги позивача в частині примусового виселення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважав передчасними і необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що, відповідач ОСОБА_3 про прийняте позивачем рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та необхідність звільнити спірне приміщення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги від 08.07.2011р. був повідомлений, але не звільнив це приміщення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового виселення відповідача ОСОБА_3 з житлового приміщення, на яке звернуто стягнення.

Суд також прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання органа реєстрації зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстраційного обліку квартири, на яке звернуто стягнення, та відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що суд не врахував вимоги законодавства в частині відмови у задоволенні позову про виселення із квартири та зняття із реєстрації відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог позивача в частині виселення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового приміщення, на яке звернуто стягнення, та зняття відповідачів з реєстраційного обліку - суд виходив із вимог ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України, а також врахував роз'яснення п.43 Постанови N 5 від 30.03.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Письмових доказів тому, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час направлення позивачем вищезазначеної письмової вимоги від 08.07.2011 року мешкали разом із відповідачем ОСОБА_3 у спірній квартирі - в матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були повідомлені позивачем про необхідність добровільно звільнити спірне приміщення протягом певного строку.

Встановивши, що, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були у передбаченому ЗУ «Про іпотеку» порядку повідомлені позивачем про необхідність у добровільному порядку звільнити спірне приміщення, суд позовні вимоги позивача в частині примусового виселення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважав передчасними і необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. А тому вважав відсутніми і підстави для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також 03 червня 2014 року був прийнятий Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, із врахуванням положень цього Закону апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: