АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

15 січня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2013 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за попереднім договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 в серпні 2010 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплаченої за попереднім договором до договору купівлі-продажу суми 23970 грн. в якості авансу та просила сплатити кошти в розмірі 100% суми сплаченої за договором авансу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь сплачену в якості авансу суму 23970 грн. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 73-75/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права /а.с. 84-85/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належного з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом встановлено, що 24.11.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу квартири 21, будинку 83 корпус 1 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську у строк до 20.12.2009 року, встановлено суму купівлі-продажу квартири 367540 грн., що еквівалентно 46000 доларів США. Також ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 23970 грн., що еквівалентно 3000 доларів США, зазначена сума розцінена сторонами у договорі як аванс.

18.12.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду , згідно якої строк продажу квартири встановлено 01.05.2010 року.

Обидва договори посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстровано в реєстрі під № 218 та 406 /а.с. 7-8, 9/.

11.05.2010 року позивач письмово звернулася до ОСОБА_2 з пропозицією з'явитися до приватного нотаріуса ОСОБА_4 14.05.2010 року в 13 годин за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 10 для укладення договору /а.с.10, 11/.

У встановлений час ОСОБА_3 з'явилася до нотаріальної контори, що підтверджується свідоцтвом, яке посвідчене нотаріусом, реєстровий № 1425 /а.с. 15/, відповідачка до цього часу умови договору не виконала.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення авансу в сумі 23970 грн. підлягає задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що попередній договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого було стягнуто вищевказану суму, є нікчемним, оскільки на момент його укладення у неї не було права власності на квартиру, а тому нотаріус не міг його посвідчити, то вони не можуть бути прийняті до уваги, так як це питання не було предметом розгляду у суді першої інстанції, а відповідно до ст. 571 ЦК України форма вини особи, яка не виконала зобовязання, а також інші обставини, через які зобовязання не виконане, не мають значення і в разі невиконання зобовязання, в рахунок якого переданий аванс, він підлягає поверненню стороні, яка його сплатила.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді :