Справа № 2-7214/14
УХВАЛА

07 листопада 2014 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звільнення нерухомого майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить зняти арешт із нерухомого майна, що перебуває в іпотеці у ПАТ «Дельта Банк», а саме: квартиру НОМЕР_1, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з 2 житлових кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою про арешт на все майно боржника НОМЕР_2 від 20.01.2014 р., винесеною ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві та зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві внести зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ( про виключення з-під арешту квартири НОМЕР_1, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з 2 житлових кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1), що був накладений 20.01.2014 р. ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Пунктом 26 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що перерахування суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Так, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

При цьому, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Так, позивачем, заявляючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про звільнення нерухомого майна з-під арешту, додане платіжне доручення №82392003 про сплату судового збору від 07.10.2014 р. в сумі 243,60 грн., в якому не заповнені усі передбачені графи, а саме на платіжному дорученні відсутня відмітка про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, надане платіжне доручення не може вважатися належним та допустимим доказом сплати позивачем судового збору за пред'явлення позовних вимог до ОСОБА_2

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Зазначення вказаних обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі. Виходячи з вищенаведеного, позивачу у відповідності до ч. 5 ст. 119 ЦПК України необхідно надати належний доказ сплати судового збору за пред'явлені вимоги, який підтверджує зарахування коштів в дохід бюджету за подання до Солом'янського районного суду позовної заяви з вимогами до ОСОБА_2 у визначеному розмірі.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За ч. 5 ст. 60 вищеназваного Закону, у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом останньої норми, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звільнення нерухомого майна з-під арешту - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі п`яти днів з дня отримання ним копії даної ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог викладених в ухвалі.

В разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Кушнір