АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/969/14 Справа № 199/9419/13 Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Кіктенко Л.М., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патріот», третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Патріот», третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, щоприміщення №312 розташоване на третьому поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа приміщення №312 57,7 кв.м та воно є кімнатою у гуртожитку, який належить ТОВ «Патріот». Право власності на частину будівлі готелю літ. А-5 зареєстровано в установленому законом порядку за ТОВ «Патріот». Користувачем даного житлового приміщення, тобто кімнати №312 площею 57,7 кв.м у гуртожитку є ОСОБА_2, який працює у ТОВ «Патріот» електрослюсарем (він проживає в цьому приміщенні з родиною більше 15 років), тобто позивач є законним володільцем - особою, яка володіє майном з волі власника. Зазначена обставина не заперечувалася сторонами у цій справі; таким чином, до цих правовідносин положення закону про набувальну давність не підлягають застосуванню.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тому позов не підлягає задоволенню.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє спірним приміщенням, а тому наявні підстави для застосування положення ст.344 ЦК України.

Задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майномпротягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Крім того, в матеріалах справи наявні договори між позивачем і власником приміщення, строк дії яких не закінчився.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст.11 ЦПК України із врахуванням заявлених позовних вимог у остаточній редакції (а. с.73-77).

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року - залишити без змін

Ухвала чинна із моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: