Справа № 317/2547/13-ц
№/п 2/317/38/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі: Парахіної А.С.

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод користування, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про усунення перешкод користування, яка в серпні уточнювалась.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначив, що є власником будинку розташованого Запорізька область, Запорізький район, с. Кушугум, вул. Кірова б. 68. По сусідству в будинку № 66 розташованому по вул. Кірова, Запорізького району Запорізької області відповідач по справі збудувала паркан, який заважає йому та його сім'ї, оскільки він занадто високий й цей паркан затіняє кімнати будинку та частину земельної ділянки, які належать ОСОБА_3 В кімнаті навіть в день необхідно вмикати світло. З метою вирішення питання мирним та цивілізованим шляхом він звернувся до сусідів з проханням зменшити у висоту свій паркан пояснивши при цьому у зв'язку із чим. Сусіди відповіли йому відмовою та агресією.

З метою вирішення питання мирним шляхом, ОСОБА_3 звернувся до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області з проханням вирішити проблему з сусідами. За результатом його заяви комісія, виїхавши за адресою вул. Кірова б. 66-68 смт. Кушугум, вивчивши питання винесли рішення № 110 від 05.07.2012 року.

Згідно вище зазначеного рішення гр. ОСОБА_4 було зобов'язано при будівництві дотримуватися будівельних норм та після закінчення будівництва оформити будівлі в ЗМБТІ. Вимоги визначені будівельними нормами та рішення сільради відповідачем ОСОБА_4 було проігноровано після чого він був змушений повторно звернутися із заявою до селищної ради.

Селищною радою, розглянувши заяву позивача, було винесено рішення № 19 від 07.02.2013 р., згідно даного рішення відповідачу необхідно було знести паркан на межі земельної ділянки з земельною ділянкою ОСОБА_3 у строк до 1 травня 2013 року у зв'язку з порушенням санітарних та пожежних норм. Окрім того відповідно до п. 4 зазначеного рішення рекомендовано було сторонам встановити паркан, висотою не вище 1.5 метри прозорістю від 50 % до 100 % з рідкого штахетнику або сітки рабиці. При цьому позивачем ОСОБА_3 всі вимоги викладені в рішеннях Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області були виконані в повному обсязі.

16 травня 2013 року було винесено рішення виконавчого комітету № 59 про виконання рішення виконавчого комітету № 19 від 07.02.2013 року. До зазначеного рішення додавалися акти обстеження земельних ділянок розташованих смт. Кушугум вул. Кірова б. 66, 68 в якому вказано, що на момент перевірки р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконали рішення виконавчого комітету № 19 від 07.02.2013 року. Відповідно до п. 1 Виконавчий комітет рекомендував ОСОБА_3 звернутися до суду з метою захисту та відновлення своїх прав та інтересів. Окрім того відповідно до п. 2, зазначеного рішення зазначено, що п. 3 рішення № 19 від 07.02. 2013 року було виконано.

У зв'язку із тим, що позивачу ОСОБА_3 не вдається вирішити конфліктну ситуацію з відповідачкою ОСОБА_4, а селищна рада вичерпала можливі способи допомогти позивачу, позивач повинен був звернутись до суду.

На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_3 просить суд зобовязати ОСОБА_4 знести паркан розташований на межі земельних ділянок розташованих за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Кірова, б.66-68.

Представник позивача ОСОБА_1., який діяв на підставі довіреності від 02.12.2013 р., в судовому засіданні, 16.01.2014 р. від частини позовних вимог в усній формі відмовився та наполягав на розгляді позовних вимог у вигляді: зобовязати ОСОБА_4 знести паркан розташований на межі земельних ділянок розташованих за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Кірова, б.66-68.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 проти позову заперечували в повному обсязі, вважали його безпідставним та не обґрунтованим. Надали заперечення на позовну заяву в якій зазначили, що ч. 1 ст. 103 Земельного Кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Позивач є власником будинку, що розташований біля земельної ділянки по вул. Кірова 66 смт. Кушугум, власником якої є ОСОБА_4 Оскільки позивач на своїй земельній ділянці збудував велику кількість господарських споруд для утримання домашньої худоби та птиці, веде інше господарство, що створює несприятливий шум та неприємні запахи, окрім цього позивач збудував душ та зливну яму у ненормативній близькості будинку відповідачки ОСОБА_4, що створює додаткові незручності та постійний сморід, Тому відповідачка ОСОБА_4була вимушена збудувати на межі земельних ділянок паркан.

Паркан збудовано з профнастилу, який має сертифікат якості та відповідає ДСТУ 240045-94. Для вентиляції паркан має відповідні отвори знизу. Загальна висота паркану ставить 2 м.

Позивач звернувся зі скаргою до Кушугумської селищної ради, однак остання не виявила порушень закону з боку відповідачки ОСОБА_4 і винесла рішення, яким зобовзала відповідача прибрати душ та зливну яму. Проте позивач не виконав цього й досі.

Не зупиняючись на цьому, продовжуючи конфліктну ситуацію та неприязні стосунки, позивач знов поскаржився до селищної ради. Рішенням від 07.02.2013 року рекомендовано було відповідачці ОСОБА_4 знести паркан. Однак вона вважає, що нею санітарні правила та пожежні норми не порушені, тому рекомендації сільради нею не були виконані. Проте рекомендації сільради не були виконані і позивачем, і щодо душу і зливної ями, і щодо знесення паркану на межі з сусідом по вул. Кірова, 70, смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області.

За своїми технічним параметрами встановлений паркан не перешкоджає вільному обігу повітря та проникненню сонячного світла до житла позивача. Тому посилання позивача на затінення кімнати є безпідставним.

Питання інсоляції житлових приміщень і територій регламентуються в в різних нормативних документах:

- БПтаП 2.08.01-89 * «Житлові будинки.», БПтаП 2.07.01-89 * «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»

- СП 30-102-99 «Планування і забудова територій малоповерхового житлового будівництва.»

- СанПиН 2.2.1/2.1.1/1076-01 «Гігієнічні вимоги до інсоляції та сонцезахисту приміщень житлових та громадських будинків і територій."

- ДБН-360-92** "Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень" розділу "Регулювання мікроклімату" рекомендується:

- розміщення та орієнтація житлових та громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, та території не менш 2,5 годинна день на період з 22 березня по 22 вересня для міст, що розташовані на південь від 58° п.ш.

В Україні тривалість інсоляції повинна складати для житлових приміщень та прирівнених до них будинках та дворових територіях не менше 2,5 годин на добу в період з 22 березня по 22 вересня. Нормативна тривалість інсоляції повинна бути забезпечена: в житлових квартирах - не менш, ніж в одно, - двох, трьохкімнатній квартирі та не менш, ніж в двох житлових кімнатах в чотирьохкімнатній квартирі, спальнях гуртожитків та готелях (не менш ніж 60% кімнат).

Отже розрахунок по інсоляції має чіткий фізичний зміст та точну формалізацію Однак позивач не посилається на такі розрахунки, а його суб'єктивне ставлення є наслідком неприязних стосунків та його скандального складу характеру.

Рекомендована сільрадою висота паркану не вище 1,5 м жодним нормативним актом в Україні на даний час не визначена.

У зв'язку з тим, що у ч. 1 ст. 103 ЗК України йдеться про способи використання земельних ділянок, якими завдається найменше незручностей, а не взагалі без незручностей, то відповідачка вважає, що сусідство з постійним шумом та неприємним запахом від домашньої худоби та зливною ямою позивача можливе лише за наявності такого паркану. Більш того, паркан жодним чином не спричиняє затінення вікон.

Таким чином, на підставі вищевикладеного відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 просили суд відмовити позивачу у задоволенні всіх позивних вимог, а судові витрати покласти на позивача.

Представник третьої особи: Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до канцелярії суду заяву про слухання справи за їх відсутності, проти позову не заперечували.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що згідно позовної заяви, позивач ОСОБА_3 вказує, що він є власником будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Кірова, 68, але правовстановлюючих документів при цьому на будинок не надає, та пояснює, що земельна ділянка не належить йому на праві власності. Його сусідкою, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 (відповідачка). Відповідачка ОСОБА_4 збудувала паркан на своїй земельній ділянці, який заважає позивачу, оскільки він занадто високий та затіняє кімнати будинку позивача. Для вирішення питання мирним шляхом позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідачки, щоб та зменшила висоту свого паркану, на що відповідачка ОСОБА_4 відмовила йому. Після чого позивач ОСОБА_3 звернувся до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області для вирішення питання. Кущугумська селищна рада Запорізького району Запорізької області на заяву позивача виїхала з комісією на земельні ділянки для огляду, після чого винесла рішення №110 від 05.07.2012 р., яким зобовязала ОСОБА_5 при будівництві дотримуватись Державних будівельних норм та після закінчення будівельних робіт оформити будівлю в ЗМБТІ, а ОСОБА_6 зобовязала прибрати душ та зливну яму, в звязку з тим, що ним були не витримані Державні будівельні норми. Пізніше позивач ОСОБА_3 звернувся з заявою до селищної ради в звязку не виконанням зобовязань ОСОБА_5, які поклала на нього Кушугумська селищна рада своїм рішенням, на що ВК комітет Кушугумської селищної ради виніс ще одне рішення №19 від 07.02.2013р, в якому рекомендував ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дотримуватися добросусідства, у звязку з порушенням санітарних та пожежних норм усунути вищезазначені порущення шляхом знесення паркану на межах земельних ділянок ОСОБА_3-ОСОБА_4- ОСОБА_7, та звести паркан не вище 1,5 м, прозорістю 50%-10% з рідкого штахетнику абоо сітки рабиці. Рекомендували ОСОБА_3 перенести господарські матеріали на відстань 1 м від межі з домоволодінням ОСОБА_4 16.05.2013р. ВК Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області винесло рішення №59 в ззаязку невиконанням рішення ВК №19 від 07.02.2013 р., в якому рекомендував ОСОБА_3 звернутись до суду для вирішення питання.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 надали до суду обґрунтовані заперечення на позовну заяву посилаючись на норми БНтаП та ДБН, до неї долучили сертифікат якості №567 матеріалу з якого був зроблений паркан, який відповідає Державним стандартам України 24045-94.

Відповідно до ч.1 ст 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задиммлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо)

Відповідно до ч.2. ст.103 Земельного кодексу України: Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні пси способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусудніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням припустимий вплив).

Згідно ч. 3 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок, зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків, тощо)

Згідно ст. 104 Земельного кодексу України: Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається майном, в даному випадку земельною ділянкою та власним будинком, власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Земельного кодексу України: Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у земельних відносин.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України: виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ч. З ст. 158 Земельного кодексу України Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і використанні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно ч. 4 ст. 158 Земельного кодексу України: Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами них пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів.

У відповідності до ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України: У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 є такі, що не підлягають задоволенню.Оскільки відповідно змісту ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Особа вільно, на власний розсуд обирає спосіб захисту свого права.

Відповідно до положень та норм ЦК України, власник вправі звернутися за захистом свого порушеного права будь-яким способом, що є адекватним порушеного права.

ОСОБА_8, зазначає, що порушено його право користування земельною ділянкою, при цьому жодного документу, що підтверджує право власності або право користування суду не надає. Крім того, підтвердження порушення меж земельної ділянки, на що посилається позивач, також суду не надано.

Суд вважає, що ОСОБА_8 не довів своїх вимог в порушення ст. 10 ЦПК України, оскільки відсутні будь-які підтвердження наявності істотних архітектурних, санітарних, екологічних та інших норм. Від проведення експертизи позивач відмовився, а висновків спеціаліста не надав.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11,57,60 ЦПК України, ст. ст.319, 321 ЦК України, ст. 103,104,158 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: І.Б.ГРОМОВА