Справа № 729/497/14 Провадження № 22-ц/795/1918/2014 Головуючий у I інстанції -Булига Н. О. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Мартиновій А.В.,

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду від 07 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сплачених коштів, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Бобровицького районного суду від 07 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на постановлення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим стороною позивача доказам щодо недотримання відповідачем при вчиненні правочину встановлених законом вимог.

Апелянт наголошує на тому, що оспорюваний договір укладений шляхом введення її в оману, оскільки відповідач продала їй неякісну продукцію, не виконала всі істотні умови договору купівлі-продажу, не надала технічної документації та документів на підтвердження належності їй спірного майна, а в подальшому відмовилась від нотаріального посвідчення договору.

Зазначає, що своїми діями відповідач фактично унеможливлює її право на розпорядження майном.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач не виконала умов договору, навмисно ввела її в оману для вчинення правочину купівлі-продажу.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що 24 лютого 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди про продаж позивачу торгівельного контейнера-павільйону, який знаходиться на території Центрального ринку м. Бобровиця, за ціною 119000 грн., яка була затверджена в письмовій формі (а.с. 18).

27 лютого 2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 90000 грн. та віддала ключі від магазину (павільйону), про що було складено відповідну розписку (а.с. 6).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на наведені норми закону, суд першої інстанції правильно визначив, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу у письмовій формі, підтвердженням якого є наданий відповідачем укладений у простій письмовій формі договір від 24 лютого 2013 року, згідно якого ОСОБА_1 придбала павільйон за 119000 грн. та зобов'язалась віддати остаточно кошти не пізніше 25 березня 2013 року. Матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач вимагала нотаріального посвідчення укладеного правочину з лютого 2013 року до часу звернення до суду.

Посилання апелянта про продаж їй неякісного товару не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки є необґрунтованими та спростовуються обставинами справи. Судом першої інстанції встановлено, чого не заперечувалось сторонами і під час апеляційного розгляду, що позивач протягом тривалого часу, а саме з березня 2013 року, користувалась придбаним павільйоном та не мала претензій щодо його технічного стану, а звернулась з позовом до суду з цих підстав лише в травні 2014 року.

Безпідставними також являються доводи апеляційної скарги стосовно ненадання продавцем відповідної технічної документації, оскільки в договорі така умова відсутня, а позивачем не вказано і не доведено, які саме документи повинна була і зобов'язувалась в при усній домовленості передати їй відповідач, а також в чому полягає неможливість розпорядження нею майном.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, апеляційний суд вважає припущеннями твердження апелянта про неналежну якіть проданого їй товару, оскільки будь-якими доказами вони не підтверджені.

Згідно приписів ст. 230 ЦК України та роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

На думку апеляційного суду, районний суд, проаналізувавши наведені норми, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним правочину, укладеного під впливом обману з боку відповідача, оскільки належні докази на підтвердження цих доводів позову в матеріалах справи відсутні. При укладенні договору позивач отримала вичерпну інформацію щодо умов про предмет та ціну договору, жодних застережень щодо викладених обставин у неї не виникло.

Доказів умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману при укладенні оспорюваного правочину, істотність значення обставин, щодо яких ОСОБА_1 введено в оману, суду не надано, як не надано доказів того, що волевиявлення позивача не відповідало його волі.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду від 07 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: