Провадження № 2/161/4729/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свій позов мотивує тим, що 29.09.2012 року він надав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, даний факт підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем та підписаною двома свідками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Кошти позичались за умови щомісячної сплати відповідачем процентів - 3% в місяць. Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути позичені кошти до 29.09.2013 року.

18 серпня 2013 року ОСОБА_3 в присутності двох вище зазначених свідків повторно отримав в борг в позивача 2 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Вказані кошти надавались за умови щомісячної сплати відповідачем 3% в місяць, відповідач зобов'язувався повернути дані кошти до 18.11.2013 року. Однак в зазначений термін відповідач грошові кошти не повернув та не повернув.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача в його користь 7 992,34 доларів США, з яких 5 000 доларів США - сума боргу за розписками, 2 925,35 доларів США - проценти за розписками, 66,99 доларів США - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, а також понесені судові витрати.

В ході розгляду справи представник представника уточнив позовні вимоги, а саме просив стягувати з відповідача в його користь 7 089,44 доларів США, з яких 5 000 доларів США - сума боргу за розписками, 2 022,45 доларів США - проценти за розписками, 66,99 доларів США - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, а також 5 917,56 грн. понесених судових витрат, з яких: 1 045,56 грн. витрати по оплаті судового збору, 4 872,00 грн. - витрати на правову допомогу адвоката.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення заборгованості в сумі 5000 доларів США та процентів, які нараховані з лютого 2014 року. Вказував, що до лютого 2014 року погашав проценти за розписками.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що 29.09.2012 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, даний факт підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою в присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 6).

Вказані кошти надавались за умови щомісячної сплати ОСОБА_3 3 % в місяць, строком до 29 вересня 2013 року.

Крім того, 18 серпня 2013 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, даний факт підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою в присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Кошти надавались ОСОБА_6 зі сплатою ОСОБА_3 3% в місяць строком до 18 листопада 2013 року.

Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 5000 доларів США, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаним розпискам.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року за наслідками перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2012 року у справі за позовом про стягнення боргу за договором позики містяться правові позиції, про те, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено письмовими домовленостями між сторонами, позичальник зобов'язується виплачувати позичальнику щомісячно проценти - 3% в місяць (а.с. 6-7).

Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням відсотків підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення в сумі 66,99 доларів США підлягає до задоволення.

Заперечення відповідача щодо сплати ним відсотків по лютий 2014 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 7 089,44 доларів США, що станом на 29 грудня 2014 року еквівалентно згідно курсу Національного банку України - 111 729, 57 грн., з яких 5 000 доларів США - сума боргу за розписками, 2 022,45 доларів США - проценти за розписками, 66,99 доларів США - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання.

Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на надання правової допомоги

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до довідки-розрахунку виконаних робіт за надання правової допомоги, адвокат ОСОБА_7 надав послуги з правової допомоги ОСОБА_1 на загальну суму 4 872 гривень.

З квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 03 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно умов укладено з адвокатом ОСОБА_7 договору про ведення справи в суді 5 000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу з ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача 4 872 гривень витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 218, 226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 7089, 44 доларів США боргу за договорами позики, що еквівалентно згідно курсу Національного банку України 111 729 гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 5917 гривень 56 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.