РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Куцина М.М., Павліченко С.В.

при секретарі : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та виселення.

Позов мотивований тим, що 18.05.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKН0GК00001226, відповідно до якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 13 752 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік, з кінцевим терміном повернення 15.05.2020 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване в м. Мукачево, вул. Університетська, 45/42. Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 04.12.2013 року 9 237,55 доларів США.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову не встановив ряд обставин а саме, що житло використовується , як місце постійного проживання позичальника, і у нього у власності не знаходиться іншого нерухомого житлового майна. Крім того, на думку апелянта положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не застосовуються до спірних правовідносин, до яких слід застосувати Закон України "Про іпотеку" та ЖК України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач та її представник вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №MKН0GК00001226 за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 13752 доларів США, зі сплатою 12 % на рік, з кінцевим терміном повернення 15.05.2020 року (а.с. 23-26). В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем і відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 30-35). ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46).

Наведені обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспрорені.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За умовами п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язана погашати заборгованість в період з 15 по 20 число кожного місяця в розмірі 162,11 доларів США. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 04.12.2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 9 237,55 доларів США (а.с. 9-16).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що квартира, яка є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання відповідача, її загальна площа становить 48,60 кв.м, а тому на підставі вказаного Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на це житло не може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті.

Висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи.

Так необхідною умовою застосування положень Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є відсутність у позичальника або майнового поручителя у власності інше нерухоме житлове майно, в свою чергу, відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власницею не тільки заставного майна, але й співвласником іншої квартири в м. Мукачево (а.с.213-214).

З огляду на наведене, відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до інформації з державного реєстру іпотек, 23.03.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 зареєстровано договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про іпотечні кредити, а саме квартиру в АДРЕСА_1 , іпотекодавець ОСОБА_1, згідно якого іпотекодержателем є Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Еіл-Сі» (а.с.216-217).

До нового кредитора, згідно ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене право вимоги за договором іпотеки перейшло до нового кредитора.

В підтвердження правомірності звернення з позовом про звернення стягнення на майно представник ПАТ "ПриватБанк" надав до суду довіреність, згідно якої, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Еіл-Сі» уповноважує ПАТ КБ «ПриватБанк» на представлення інтересів, в судах ... (а.с.230-243).

Пунктом 5.1 Довіреності встановлені обмеження, а саме цією довіреністю не надані повноваження відчужувати, продавати, або створювати будь-яке забезпечення стосовно будь-яких прав вимог емітента за будь-яким кредитами або іпотеками.

З огляду на викладене позивач позбавлений права звернення стягнення на майно, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ "ПриватБанк".

Більше того, відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною 3 ст. 244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Еіл-Сі», як іпотекодержатель, довіреністю уповноважив ПАТ "ПриватБанк" бути його представником, тобто діяти від його імені, в свою чергу ПАТ "ПриватБанк" звернувся з позовом від свого імені про звернення стягнення на майно, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ "ПриватБанк", а не іпотекодержателем.

Відповідно до ч.2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи та виніс рішення з порушенням та неправильним застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ПриватБанк - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року від - скасувати.

У справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді