Cправа №521/5661/14-ц
Провадження №2/521/4524/14
" 08" грудня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Роїк Д.Я.
при секретарі Дукіної Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, -
18.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням. При цьому, позивач посилається на те, що згідно рішення суду він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, однак його права щодо користування належним йому житловим приміщенням порушуються відповідачкою у справі.
Під час розгляду справи, представник позивача подав заяву про призначення судової експертизи по даній справі, з метою врегулювання питання щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 6 червня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис за реєстраційним №222 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1.
Від цього шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3, що підтверджується виданим Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 травня 2003 року.
В період перебування у шлюбі, ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 за грошові кошти, які регулярно перераховувала мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Право власності на вищезазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №417364 від 23.09.2004 р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків №145/2 від 25.09.2003 р. та зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН" в книзі 544пр-114р за №3287 від 22 жовтня 2004 р.
16 березня 2010 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.
У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Любашівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поділ майна.
За наслідками розгляду даної справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 р. по справі №1519/2-1964/11 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, зокрема було визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя.
На сьогоднішній день, ОСОБА_1 є власником ? АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №28787801 від 29.10.2014 р, однак користуватися своєю власністю не має можливості тому що відповідачка чинить перешкоди в користуванні. Крім того, відповідачкою встановлені замки у дверях вказаної квартири. Ключів від цих замків позивачу надано не було. Будь-які спроби звернення до відповідачки із вимогою про надання можливості користування належною позивачу як співвласнику квартири залишилися безрезультатними. Відповідачка ухиляється від спілкування із позивачем з цього питання.
Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за умови заочного розгляду справи.
Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього обвинувачення.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю .
Стаття 47 Конституції України приписує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням , інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом.
Згідно із ст. ст. 317,318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб.
Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України за власником закріплюється право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом дії.
Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ) , крім випадків, встановлених законодавством .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, відповідачка, проживаючи у квартирі, 1/2 частина якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.
Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відсутність взаєморозуміння, щодо порядку користування житловим приміщенням враховуючи інтереси обох сторін, а також відсутність у позивача ключа від квартири, є тими перешкодами , в силу яких позивач не може користуватися належною йому на праві спільної часткової власності квартири, вільно входити до неї , а тому, суд вважає за необхідне вселити позивача до належної йому на праві спільної часткової власності квартири та встановити порядок користування квартирою згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3315 від 29.09.2014р.
Відповідно до ст.. 88 ЦПК України „ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати".
Згідно із ст. 79 ЦПК України „судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, належать: ч. 3 п.2 витрати на правову допомогу.
Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір за 2 позовні вимоги у розмірі 693 грн. 60 копійок, що підтверджується платіжними документами банку відповідно до ст. 80 ч. І п. 10 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 41 Конституції України, ст. ст. 9,150,155 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 79, 80, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд , -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.
Вселити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в квартиру АДРЕСА_1.
Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату " 4" пл.12,7м2 та житлову кімнату " 5" пл. 8,8м2. Виділена доля складає 21,5м2. Реальна доля складає 55/100 (21,5м2:39,м2). В спільне користування виділити приміщення загальною площею 28,45м2, в тому числі " 3" - кухня пл.11,6м2, " 6" санвузол пл.5,2м2, " 1" - коридор пл.10,2м2, лоджія - 4,9м2.
Зобов'язати ОСОБА_2 не допускати порушення визначеного судом порядку користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 693 (шістсот дев'яносто три) гривні 60 копійок .
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Суддя: