У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Леванчука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач поширив шляхом повідомлення співробітникам університету і направлення 24 грудня 2012 року листа ректору Житомирського технологічного університету професору ОСОБА_5 та архієпископу Житомирському та Новгород-Волинському ОСОБА_9 інформацію, що не відповідає дійсності, порочить його честь та гідність. Просив визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_4 і викладену в зазначеному листі, про те, що 23 грудня 2012 року о 9 год ранку ОСОБА_3 увірвався в робочий кабінет № 231, зажав у крісло ОСОБА_4 та почав його душити, потім посипав землею голову, обличчя і одежу, промовляв молитву, пов'язану із закінченням його життя, несамовито кричав : «уб'ю, задушу, знищу сім'ю», вимагав піти з університету, говорив, що сім'я ОСОБА_4 проклята, жити йому до ранку, з ним буде те, що з ОСОБА_10, але він мучитися не буде, тому що залишилося йому два дні життя, якщо він комусь пікне, то його застрелить ОСОБА_3 або розіб'є череп на дві частини. Почувши скрип дверей у сусідньому кабінеті, ОСОБА_3 втік. Також просив зобов'язати ОСОБА_4 публічно вибачитись перед позивачем за розповсюдження недостовірної інформації та нанесення образ на зборах працівників трудового колективу університету, направити листи-спростування ректору Житомирського державного технологічного університету професору ОСОБА_7 та архієпископу Житомирському та ОСОБА_8; заборонити ОСОБА_4 вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражається в поширенні недостовірної інформації; стягнути з відповідача 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, поришену ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3, про те, що 23 грудня 2012 року о 9 год ранку ОСОБА_3 увірвався в робочий кабінет № 231, зажав у крісло ОСОБА_4 та почав його душити, потім посипав землею голову, обличчя, одежу, промовляв молитву, пов'язану із закінченням його життя, несамовито кричав : «уб'ю, задушу, знищу сім'ю», вимагав піти з університету, говорив, що сім'я ОСОБА_4 проклята, жити йому до ранку, з ним буде те, що з ОСОБА_10, але він мучитися не буде, тому що залишилося йому два дні життя, якщо він комусь пікне, то його застрелить ОСОБА_3 або розіб'є череп на дві частини. Почувши скрип дверей у сусідньому кабінеті, ОСОБА_3 втік.

Зобов'язано ОСОБА_4 надіслати ректору Житомирського державного технологічного університету професору ОСОБА_5 лист-спростування на лист від 24 грудня 2013 року, направлений ОСОБА_4 та отриманий ректором Житомирського державного технологічного університету ОСОБА_5 25 грудня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що викладені у листі від 24 грудня 2012 року та поширені ОСОБА_4 відомості не відповідають дійсності, порушують права та ділову репутацію ОСОБА_3, тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Такі висновки ґрунтуються на досліджених доказах, відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 поширив відносно позивача негативну інформацію, яку виклав в направленому 24 грудня 2012 року листі ректору Житомирського технологічного університету професору ОСОБА_5, яку суд визнав такою, що не відповідає дійсності, порочить честь і гідність позивача.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Факт поширення відповідачем у вказаний у позові спосіб інформації, яку позивач вважав недостовірною і такою, що порочить його честь та гідність, суди вважали доведеним.

Представник відповідача у судовому засіданні в суді першої інстанції визнав недостовірність інформації, на яку вказав позивач.

Встановивши, що поширена відповідачем інформація недостовірна і є такою, що порушує права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визнав, цю інформацію недостовірною, зобов'язав спростувати її у спосіб, яким вона поширена, і стягнув кошти у сумі, що визначена з додержанням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновки судів попередніх інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко А.О.Леванчук