ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7347/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( ЗАОЧНЕ)

"12" грудня 2014 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОРБАНЬ С.І.

сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про стягнення боргу, свої вимоги обгрунтовує тим що 07 листопада 2013 року вона позичила відповідачці ОСОБА_4 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Відповідачка зобов"язувалася сплачувати щомісячно проценти у розмірі 600 гривень. Свої зобов»язання по сплаті процентів відповідачка не виконувала. В усній формі вони домовилися, що відповідачка повинна повернути їй борг через шість місяців, тобто 07 травня 2014 року.

Оскільки строк наданий нею відповідачці для повернення боргу сплив, вважає, що відповідачка повинна повернути їй кошти в розмірі 17 000 гривень та проценти в розмірі 6 000 гривень, що передбачені договором.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3 , яка діє по ордеру серія НОМЕР_2 від 09 жовтня 2014 року та витягу із угоди про надання правової допомоги від 11.12. 2014 року , позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 17 000 гривень та проценти в розмірі 6 000 гривень, що передбачені договором, судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 700 гривень.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання до суду не з"явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка ( а.с.19), отже неявку відповідачки суд не може визнати поважною. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України, згідно письмової заяви позивачки від 12.12. 2014 року.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача ОСОБА_3, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі статтею 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10, частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 "Про судові рішення по цивільній справі" від 18 грудня 2009 року, що містяться у пункті 2, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, а також правильно витлумачив ці норми.

Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При розгляді справи встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

07 листопада 2013 року позивачка ОСОБА_2 позичила відповідачці ОСОБА_4 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, остання надала розписку (а.с. 5).

З тексту зазначеної розписки вбачається, що 07 листопада 2013 року ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_2 гроші у борг в розмірі 17 000 ( сімнадцять тисяч ) гривень .

Зобов»язується сплачувати щомісячно проценти в розмірі 600 ( шістсот) гривень.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які також є потерпілими від дій ОСОБА_4, остання і в них брала в борг гроші то на операцію, то на купівлю квартири, а насправді ошукала як позивачку так і їх.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язань за договором позики, а тому приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, оскільки позивачка не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правовою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе: юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору ( переговорах), підготовку проектів юридичних документів ( позовних заяв, пояснень, клопотань, довідок з юридичних питань, тощо), представництво інтересів в суді, інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, а також перед фізичними особами, інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу.

Отже, 11 грудня 2014 року між позивачкою та адвокатом ОСОБА_3 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю укладений договір про надання юридичних послуг № 49 від 11.12. 2014 року та ордеру серія НОМЕР_2 від 09.10. 2014 року .

Згідно квитанції № 49 від 09.10. 2014 року позивачкою за надання правової допомоги було сплачено кошти в сумі 700( сімсот ) гривень про надання адвокатом правової допомоги та актом виконаних робіт адвокатом ( а.с. 10) , який відповідає вимогам Закону України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Закон України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового сбору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

А тому підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 700 гривень.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. ,

Враховуючи вищевикладене та керуючись статями 3,4,10,11,15,27, 31,57-60,88, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, та на підставі ст. ст. 6, 15, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 651 ч.2, 1046, 1047,1049 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 "Про судові рішення по цивільній справі" від 18 грудня 2009 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки села Велика Чернявка, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої у АДРЕСА_1 суму боргу у розмірі 17 ( сімнадцять тисяч) гривень та проценти за позику коштів в сумі 6000 ( шість тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 243 гри вні 60 коп. та витрати правову допомогу у розмірі 700 гривень, а разом 23 943 ( двадцять три тисячі дев"ятсот сорок три ) гривні 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст заочного рішення вигогтовлено 17 грудня 2014 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК