АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4210/14 Справа № 203/1107/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

18 лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона з відповідачем одружені з 14 червня 2008 р., від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5, яка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. З 01 червня 2013 року між сторонами по справі припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, на даний час сторони перебувають у цивільних шлюбах з іншими особами, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 25% всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року позовні вимоги задоволені та розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрований 14 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 324; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат та негайного виконання судового рішення в частині стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб сторін, актовий запис № 324. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, 29 вересня 2008 року. Викладене стверджується копіями відповідних свідоцтв та визнано сторонами.

Також місцевим судом встановлено, що з червня 2013 року сторони по даній справі припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства, спільного бюджету, проживають окремо. З цього часу сторони не поновлювали сімейні стосунки, що, зокрема, визнано позивачкою та представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, колегія приймає до уваги пояснення позивачки, яка зазначила, що на цей час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим мужчиною та поновлювати сімейні відносини з відповідачем не бажає, вважає, що шлюб є лише формальністю, а сім»ї не існує з червня 2013 року через непорозуміння з відповідачем та взаємну неповагу.

Судом першої інстанції також встановлено, що спільна дочка сторін проживає з позивачкою; між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем коштів на утримання дитини.

Згідно пояснень представника відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, відповідач є працездатним, хронічних захворювань не має, утриманців, окрім дочки ОСОБА_6, не має, боргових зобов»язань на цей час також не має.

Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, отримує щомісячний регулярний дохід у вигляді заробітної плати, що визнано позивачкою та представником відповідача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Колегія приймає до уваги пояснення представника відповідача, який зазначив, що відповідач працює в приватному підприємстві, працевлаштований офіційно, є спеціалістом в галузі інформаційних технологій. Разом з тим, представник відповідача категорично відмовився надати суду будь-яку інформацію щодо місця роботи свого довірителя, що стверджується звукозаписом процесу та журналом судового засідання від 27.05.2013 року.

Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи викладене, нададвши належної оцінки представленим у справі доказам, приймаючи до уваги, що з червня 2013 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, ведення спільного господарства сторонами не продовжується, зберігати шлюб позивачка не бажає й вважає, що це не можливо, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що сім»я сторін по даній справі розпалася остаточно, відновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Зважаючи на те, що з часу припинення сторонами сімейних стосунків сплив майже рік, за цей період часу сторони примирення не досягли, що визнано представником відповідача, враховуючи категоричне заперечення позивачки щодо надання строку для примирення, наявність у неї нової сім»ї, колегія дійшла висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому підстави для надання строку для примирення відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів, місцевий суд правомірно взяв до уваги стан здоров»я та матеріальне становище дитини, яка мешкає разом із позивачкою, потребує піклування та утримання, матеріальне положення позивачки, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, має постійне місце роботи та щомісячно отримує заробітну плату, на утриманні інших осіб не має, стягнення з доходів відповідача у примусовому порядку не здійснюються, тому районний суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття та вирішив питання щодо негайного виконання судового рішення.

Посилання відповідача на бажання сплачувати аліменти у добровільному порядку у сумі 1000,0 грн щомісячно на утримання дитини, колегія вважає необґрунтованим, оскільки не доведено наявність підстав для застосування ст. 184 СК України, адже, згідно пояснень представника відповідача, ОСОБА_2 має постійне місце роботи та стабільний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати.

Крім того, колегія приймає до уваги пояснення позивачки, яка зазначила, що з відповідачем виникають конфлікти з приводу утримання дитини, згоди з цього питання не досягнуто.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, - УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді