АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4672/14 Справа № 2/205/969/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю.,Красвітної Т.П.,

при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 3 вересня 2013 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернулось до ОСОБА_2 з позовом про стягнення на повернення заборгованості за кредитним договором 28061грн.76коп., з яких 9921грн.30коп. заборгованості за кредитом, 12696грн.90коп. заборгованості за відсотками, 3869грн.19коп. заборгованості по комісії, 250грн. та 1324грн.37коп. штрафів.

Рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 3.09.2013р. позов ПАТ КБ ПРИВАТБАНК задоволено у повному обсязі. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ПАТ КБ ПРИВАТБАНК.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

24.12.2007р. ОСОБА_2 на його заяву видано кредитну картку ПРИВАТБАНК Універсальна поновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у сумі 1500грн., процентною ставкою 3% на місяць та погашенням кредитних сум щомісячними платежами до 25 числа місяця у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50грн. (а.с.15-18). Доказів щодо дії картки банком не надано, а ОСОБА_2 зазначив про її дію до 24.12.2011р. За відомостями банку з 2.05.2009р. виникла прострочена заборгованість, а 12.08.2009р. ОСОБА_2 здійснено останнє погашення кредитних сум, у звязку з чим станом на 30.11.2012р. розмір його заборгованості перед банком складав загальну суму 28061грн.76коп., у тому числі, 9921грн.30коп. заборгованості за кредитом, 12696грн.90коп. заборгованості за відсотками, 3869грн.19коп. заборгованості по комісії. 250грн. та 1324грн.37коп. штрафів. (а.с.4-14,41-62).

Загальна позовна давність встановлена законодавцем тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За умовами угоди сторін ОСОБА_2 був зобовязаний вносити щомісячні платежі на повернення кредитних сум за карткою. За наданими банком відомостями встановлено та не заперечувалось сторонами того факту, що 4.04.2009р. ОСОБА_2 здійснено останнє використання картки, а 12.08.2009р. останнє надходження готівки на погашення кредитних сум. Тобто, фактично з 12.08.2009р. право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кредитних сум. Проте до суду банк звернувся з позовом лише 17.01.2013р., тобто, через три з половиною роки після виникнення у нього права на звернення за захистом. Обставин, які б вказували на поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, банком не зазначено. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 вказував на пропуск банком строку звернення до суду та просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Те, що ОСОБА_2 вважав, що строк позовної давності складає 120 днів, не впливає на застосування положень ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки фактично банком пропущено строк позовної давності у три роки. Відповідно до вимог п.7 ч.11 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону, підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості відповідно до вимог ст.ст.1048.1054 ЦК України не вбачається.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 3 вересня 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :