АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2028/14 Справа № 410/3193/12 Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ 18 лютого 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Баранніка О.П., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15 листопада 1994 року він уклав шлюб з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_8. Під час знаходження у шлюбі та спільного проживання, 17 грудня 1999 року, вони за спільні кошти купили домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 10 лютого 2009 року шлюб між ними розірвано, але вони продовжували жити разом, вели спільне господарство. 02 січня 2011 року сторони у справі припинили проживати разом. У договорі купівлі-продажу спірного домоволодіння від 17 грудня 1999 року у якості покупця вказана відповідачка. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1; надати йому у володіння та користування літню кухню, яка використовується під житло, літ. Б, (площею 38,4. кв. м.).; надати йому у володіння та користування, частину земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка необхідна йому для обслуговування літньої кухні; визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1; надати відповідачці у володіння та користування житловий будинок літ.А, загальною площею 57,9 кв.м. та споруди в тому числі: гараж (літ.Г), сарай (літ.Д), убиральня (літ. Е), сарай (літ.З), навіс (літ. І), колодязь (літ.К); надати відповідачці у володіння та користування частину земельної ділянки загальною площею 0,1005 га, яка необхідна для обслуговування житлового будинку; стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені частково, визнано за ОСОБА_7 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_6, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_6 в порядку розподілу майна, придбаного з період шлюбу з ОСОБА_7, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_7 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_6, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2005 га, розташованої по АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_6 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_7, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2005 га, розташованої по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 852,50 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення а також ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року частково скасувати з ухваленням нового рішення у скасованій частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони з 15 листопада 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією відповідного свідоцтва.

Шлюб сторін розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис 10.02.2009 року, що стверджується копією свідоцтва на а.с. 42.

У період шлюбу, за спільні кошти подружжя, за укладеним у письмовій нотаріальній формі договором купівлі-продажу від 17 грудня 1999 року, у якому покупцем зазначено лише відповідачку, сторонами придбано житловий шлакобетонний будинок А, загальною площею 44,5 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 29).

31 березня 2000 року ОСОБА_6 одержала державний акт на право приватної власності на землю, на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів №148 від 15 грудня 1999 року, згідно якого їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,2005 гектарів, яка складається із земельної ділянки площею 0,0505 га. для особистого підсобного господарства та ділянки площею 0,1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Частинами 1, 2 ст. 24 КпШтС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі якщо одним із подружжя під час шлюбу (чинного на час виникнення спірних правовідносин) придбано будинок, то в силу статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на частину будинку. У зв'язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 р. у справі N 6-66цс11).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши правомірність та доведеність позовної вимоги про визнання за ОСОБА_7 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_6, права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову у вказаній частині.

Доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_7 права на 1/2 частину спірного будинку є безпідставними, недоведеними, тому не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, місцевий суд не звернув увагу на те, що земельна ділянка площею 0,2005 га по АДРЕСА_1, яка була приватизована ОСОБА_6 під час шлюбу з позивачем, складається із земельної ділянки площею 0,0505 га. - для особистого підсобного господарства та ділянки площею 0,1500 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що стверджується копією відповідного державного акту.

Зважаючи на наведене вище, правомірне визнання місцевим судом за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, колегія дійшла висновку про необхідність визнання за позивачем і права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га за вказаною вище адресою, яка виділена саме для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

Враховуючи, що право власності на іншу половину спірного житлового будинку місцевим судом правомірно визнано за відповідачкою, колегія дійшла висновку про необхідність визнання за нею і права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га за вказаною вище адресою, яка виділена саме для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку.

Однак, земельна ділянка площею 0,0505 га по АДРЕСА_1, виділена для особистого підсобного господарства, яка за час шлюбу сторін була приватизована відповідачкою на власне ім»я, приймаючи до уваги, що дійсність державного акту про право приватної власності на землю не оскаржена, - є особистою приватною власністю ОСОБА_6, тому не підлягає поділу між подружжям.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року, згідно положення ч. 2 ст. 318 ЦПК України, підлягають скасуванню в частині, що стосується спірних земельних ділянок з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Колегія звертає увагу, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану управу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на вимоги ст. ст. 88, 303, 318 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року підлягають частковому скасуванню з постановленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_7, в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_6, права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2005 га, розташованої по АДРЕСА_1, в частині визнання за ОСОБА_6, в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_7, права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2005 га, розташованої по АДРЕСА_1, а також ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року щодо залишення без змін рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року у вказаній частині, - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,0505 га, для особистого підсобного господарства, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді