АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1563/14 Справа № 185/5205/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Колодяжної С.Ю., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому засіданні у м. Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 ПРИВАТБАНК про визнання незаконним збільшення процентної ставки за кредитним договором, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконним збільшення розміру кредиту, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до ОСОБА_2 з позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску, №АЕ 6528ВІ, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PVH0AN09982209 від 11.04.2007р. загальним розміром 94617грн.16коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх кредитних зобовязань.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про визнання незаконним збільшення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК процентної ставки за вказаним кредитним договором, визнання частково недійсним кредитний договір, визнання незаконним збільшення розміру кредиту.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2013р. позовні вимоги ПАТ КБ ПРИВАТБАНК задоволено частково, звернуто стягнення на автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий сідан-В, № кузова/шасі ХWB3D31UD7A107053, реєстраційний номер: АЕ 6528ВІ, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PVH0AN09982209 від 11 квітня 2007 року в розмірі 84540 грн. 10 коп. В іншій частині позову та у зустрічному позові відмовлено. Додатковим рішенням того ж суду від 26.12.2013р. зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у рахунок погашення кредитної заборгованості розміром 84 540 грн. 10 коп., яка складається з 38352грн.80коп. заборгованості за кредитом, 30218грн.68коп. заборгованості за відсотками, 2226грн.23коп. заборгованості по комісії, 13742грн.39коп. пені (а.с.5 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

10.04.2007р. між ЗАТ КБ Приватбанк (правонаступник: ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PVH0AN09982209. Відповідно до п. 1.1,7.1 кредитного договору ОСОБА_3 зобовязався надати Відповідачу кредит у розмірі 47751 грн. 18 коп. на купівлю автомобіля у розмірі 45140 грн., а також у розмірі 34 грн. для реєстрації автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а також винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 451, 40 грн. у момент надання кредиту, а також 2125,78 грн. , а також у розмірі 14880, 46 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 16,08% річних, винагороди за надання фінансового інструменту 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця, кінцевий строк повернення кредиту до 10.04.2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору відповідач зобовязався в період з 21 до 28 числа щомісяця надавати банку кошти (щомісячний платіж) 1023 грн. 56 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. (а.с.9-14,28,29,32,33 т.1).

5.04.2007р. ОСОБА_2 укладено з ТОВ Автоприват договір купівлі-продажу легкового автомобіля DAEWOO NEXIA вартістю 45 240грн. (а.с.21,22т.1).

11.04.2007р. між ЗАТ КБ Приватбанк (правонаступник: ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_2 на забезпечення виконання останнім зобовязань за кредитним договором укладено договір застави рухомого майна № PVH0AN09982209. Предметом застави став автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: XWB3D31UD7A107053, реєстраційний номер: АЕ 6528ВІ (а.с.15-20,28 т.1).

Відповідно до положень п.2.3.1. кредитного договору його сторонами узгоджено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні конкюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Рішення про збільшення процентної ставки прийнято ПАТ КБ Приватбанк в односторонньому порядку згідно наказу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК від 05.01.2009 року №КТ-БТ-СП-2009-1/1 (а.с.216-217). У листі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК від 07.01.2009р. на імя ОСОБА_2 останній повідомляється про те, що з 1.02.2009р. відсоткова ставка по вказаному кредитному договору збільшена до 27,48% річних (а.с.209). Відомостей про отримання вказаного листа матеріали справи не містять, оскільки направлено його на адресу попереднього місцепроживання ОСОБА_2

Згідно усним та письмовим поясненням ОСОБА_2 покупка автомобілю в кредит була визвана необхідністю частих поїздок, повязаних з лікуванням його малолітніх дітей. Придбавши автомобіль, кредитні суми він сплачував вчасно, заборгованості за кредитом він не мав, поки банк в односторонньому порядку не збільшив відсоткову ставку без повідомлення його про таке збільшення. Саме у звязку з цим у нього і виникла прострочена заборгованість. Побоюючись, що погашення кредитних сум зі збільшеною процентною ставкою буде для нього неможливим, на вимогу банку він передав його заставний автомобіль для реалізації та погашення заборгованості. При передачі автомобіля обумовлено, що реалізація автомобіля буде розпочата, якщо ним не буде погашена прострочена заборгованість. Вказану заборгованість він погасив, проте банк на його неодноразові вимоги автомобіль не лише не повернув, а й утаїв від нього його місцезнаходження, залишивши його собі. Фактично з 2009 року автомобіль перебував у володінні банку, який ніяких претензій щодо заборгованості по кредиту до нього більше не предявляв. У звязку з цим, вважаючи, що банк отримав автомобіль у рахунок погашення кредиту, з жовтня 2009 року він фактично перестав сплачувати кредитні суми. Про претензії банку, які були для нього несподіванкою, дізнався лише після ухвалення у листопаді 2012 року судом відповідного заочного рішення поданій справі. Надати відомості про долю та місцезнаходження його автомобіля банк відмовляв. Віднайшовши самостійно свій автомобіль на одній з належних банку стоянок у м.Дніпропетровськ у червні 2013 року, він сфотографував його та виявив, що автомобіль зберігається у неналежних умовах, має корозію металевих частин та заміну шин та був шокований порушенням банком його прав та інтересів.

Пояснення ОСОБА_2 підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

Отриманий ОСОБА_2 дійсно є споживчий, оскільки метою його отримання було придбання легкового автомобілю.

Актами громадського стану посвідчено, що ОСОБА_2 є батьком трьох малолітніх дітей: Олесі, 3.10.2005р., Олексія, 5.01.2007р.н., Макара, 16.12.2012р.н. (а.с.162-165т.1). Згідно медичних документів Олеся хворіє з дворічного віку та потребує систематичного лікування, а Олексій потребує відповідного як медичного, так і психолого-педагогічного спостереження у звязку з його особливим рівнем розвитку. Медичні документи видані установами як м.Павлоград, так і м. Дніпропетровськ. Вказані докази підтверджують зазначену ОСОБА_2 потребу у легковому автомобілі, яка визвана станом здоровя дітей (а.с.16-172т.1).

З наданих банком відомостей з кредитного рахунку ОСОБА_2 вбачається наступне. Починаючи з квітня 2007 року погашення кредитних сум здійснювалось ОСОБА_2 систематично. Заборгованість у нього виникла з березня 2009 року після підвищення процентної ставки та існувала по липень 2009 року. Заборгованість по щомісячним платежам, у тому числі, з розрахунку підвищеної ставки до 27,48% річних, фактично ОСОБА_2 була повністю погашена і у період з липня по жовтень 2009 року заборгованості вже не існувало. (а.с.6-8 т.1).

За актом від 22.06.2009р. від ОСОБА_2, який прострочив виконання кредитного договору №PVH0AN09982209, працівниками КБ ПРИВАТБАНК прийнято заставний автомобіль DAEWOO NEXIA,2007р.в., № АЕ 6528ВІ. Автомобіль передано технічно справним, пробігом 17213км та повністю укомплектованим, у тому числі, з комплектом ключів та технічним паспортом на автомобіль серії АЕС 072132 від 6.04.2007р. В акті ОСОБА_2 зазначено, що автомобіль передано та доручено КБ ПРИВАТБАНК передати його на реалізацію за ринковою вартістю та направити виручені від продажу грошові кошти на погашення заборгованості у випадку, якщо ним не будуть виконані обовязки перед банком до 31.08.2009р. (а.с.108 т.1).

Відповідно до положень ст.589 ЦК України, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання заставодавцем своїх зобовязань за кредитним та заставним договорами.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 25.06.2012р. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК вперше зареєстрував відповідні зміни - звернення стягнення на підставі договору застави автомобіля, а 30.07.2012р. звернувся з даним позовом до суду (а.с.27 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що належний ОСОБА_2 автомобіль DAEWOO NEXIA,2007р.в., № АЕ 6528ВІ, перебував у фактичному володінні ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з 22.06.2009р. і з вказаного часу відносно прийнятого заставного автомобіля до 25.06.2012р. банком не здійснювалось жодної дії, передбаченої як договором застави, так і діючим законодавством.

Так, відповідно до положень договору застави рухомого майна від 11.04.2007р. заставодавець має право користуватись предметом застави та отримувати його при умові погашення заборгованості (п.17.1.). У випадку порушення заставодавцем/позичальником будь-якого із зобовязань за кредитним договором чи договором застави заставодавець зобовязаний доставити предмет застави банку у семиденний строк з дня предявлення письмової вимоги останнього з вказівкою конкретної заборгованості, передати банку предмет застави в заклад по акту прийому-передачі (п.п.17.10.,34.8). З моменту передачі предмета застави в заклад заставодавець доручає заставодержателю здійснити від його імені всі необхідні дії, повязані із зняттям предмета застави з обліку в органах державної реєстрації транспортних засобів (п.33). За умови погашення заборгованості за кредитом передбачено переоформлення предмету застави із закладу в заставу з передачею предмету застави заставодавця з наданням йому права користування предметом застави (п.15.11.).

Відповідно до вимог ст.ст.45,48 Закону України Про заставу заставодержатель зобов'язаний: належним чином утримувати предмет закладу, нести відповідальність за нього, негайно повідомляти заставодавця про виникнення загрози загибелі чи пошкодження предмета закладу та негайно повертати предмет закладу після виконання заставодавцем забезпеченого закладом зобов'язання.

Оскільки актом від 22.06.2009р. заставний автомобіль передано ОСОБА_2 ПАТ КБ ПРИВАТБАНК для реалізації з умовою погашення ним простроченої заборгованості до 31.08.2009р. і на вказану дату зазначена заборгованість ним була фактично погашена, відповідно до положень договору застави та вимог діючого законодавства банк зобовязаний був негайно повернути автомобіль ОСОБА_2 після виконання взятого ним зобов'язання про погашення заборгованості до 31.08.2009р. Ще до вказаної дати - 22.07.2009р. та повторно 30.07.2009р. ОСОБА_2 звертався до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з письмовими вимогами повернути добровільно переданий автомобіль з посиланням на погашення простроченої кредитної заборгованості та з зобовязанням подальше погашення кредитних сум здійснювати без прострочення (а.с.159,160 т.1). Проте ПАТ КБ ПРИВАТБАНК ні положень договору застави, ні зазначених вимог Законів не виконано і автомобіль ОСОБА_2 не повернуто без будь-яких письмових пояснень щодо своїх дій.

Незважаючи на порушення банком зобовязань по негайному поверненню заставного автомобіля у користування ОСОБА_2, останній з серпня по жовтень 2009 року включно продовжував здійснювати відповідні щомісячні платежі по погашенню кредитних сум, а потім у звязку з неповерненням автомобіля перестав їх сплачувати, внаслідок чого станом на 29.10.2009р. за кредитним договором виникла заборгованість 40690грн.93коп., яка складалась з 38352грн.80коп. заборгованості за кредитом, 2191грн.60коп. заборгованості за відсотками, 59грн.50коп. пені та 133грн.70коп. заборгованості по комісії.

Після повторного факту утворення заборгованості та виникнення права на задоволення вимог щодо її погашення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не здійснювалось жодної дії, передбаченої як договором застави, так і діючим законодавством відносно автомобіля, який перебував у його володінні з 22.06.2009р. за невідкликаним дорученням ОСОБА_2 щодо його реалізації за ринковою вартістю та направленням виручених від продажу грошових коштів на погашення заборгованості.

Так, за п.23.,24. договору застави від 11.04.2007р. заставодавцем ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК узгоджено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та їх договору: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором, шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, шляхом продажу конкретному покупцю, у тому числі, з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, при умові пошуку покупця як заставодавцем, так і заставодержателем, на підставі виконавчого напису нотаріуса та іншим незабороненим чинним законодавством способом. У випадку реєстрації заставодержателем відомостей про звернення стягнення на предмет застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, заставодавець зобовязаний в 30-денний строк з моменту реєстрації знайти покупця на предмет застави та сприяти укладенню договору купівлі-продажу (п.17.11.).

Згідно положень ст.29 Закону Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. За ст. 27 Закону обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та, зокрема, повинно містити інформацію про визначений кредитором позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Боржник протягом вказаного строку може заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону. Відповідно до вимог ст.30 Закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу.

У порушення зазначених вимог закону та положень договору застави після одержання предмета обтяження у володіння ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не повідомив ОСОБА_2 про жодні свої наміри відносно вказаного предмету, не повідомив про його місцезнаходження, своєчасно не зареєстрував у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та не надіслав боржнику жодних передбачених договором та законом письмових повідомлень, не надав йому передбаченої можливості пошуку покупця та реального продажу автомобіля.

Згідно договору застави заставна вартість автомобіля, як предмету застави сторонами визначена у сумі 45240грн., а максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 85971грн.48коп. (п.34.3., п.34.5). Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ринкова вартість заставного автомобіля на 22.06.2009р. складала 46786грн.19коп. (а.с.28-33 т.2). У судовому засіданні апеляційного суду представником банку зроблено заяви, що автомобіль зберігається банком у належних умовах, проте зроблені у червні 2013 році фотографії автомобіля вказані заяви спростовують (а.с.173,174 т.1). Крім того, встановити експертним шляхом вартість автомобіля та його технічний стан після тривалого перебування у володінні банку у невідомих умовах апеляційний суд був позбавлений можливості внаслідок відмови банку надати конкретні відомості про його місцезнаходження.

Передбачені договором застави та діючим законодавством положення про звернення стягнення на заставний автомобіль в рахунок погашення кредитної заборгованості надавали можливість і банку, і ОСОБА_2 погасити вказану заборгованість ще у 2009 році. Для цього ОСОБА_2 виконав усі залежні від нього умови, а поведінка банку після отримання у володіння автомобіля надала йому підстави вважати, що свої кредитні зобовязання перед банком він виконав. Доказів тому, що звернення стягнення на предмет застави не здійснено банком у 2009 році з вини ОСОБА_2 або з інших обєктивних причин матеріали справи не містять. Навпаки, наведені вище обставини свідчать, що саме банк ігнорував реальну можливість своєчасного задоволення своїх вимог. Вперше зареєструвавши у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зміни щодо звернення стягнення на підставі договору застави автомобіля лише 25.06.2012р., банк фактично проявив тривалу трирічну бездіяльність, яка призвела до порушення прав та інтересів ОСОБА_2, знецінення заставного автомобіля, штучного збільшення розміру кредитної заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитом за вказаний час та штрафних санкцій, а також збільшення періоду непогашення кредитної заборгованості. При сумі отриманого споживчого кредиту на покупку автомобіля у розмірі 45140 грн., фактичного вилучення практично нового автомобіля банком через два роки після цього розрахована банком заборгованість склала 94617грн.16коп. Тобто, допустивши порушення вимог закону та умов договору, банк продовжує дбати лише про свої корпоративні інтереси за рахунок споживача. Між тим, разі добросовісного виконання банком своїх зобовязань за договором застави та дотримання ним вимог законодавства, які регулюють спірні відносини, банк мав реальне право набути права власності на спірний автомобіль, як предмет забезпечувального обтяження, або звернути на нього стягнення, внаслідок чого забезпечені зобовязання були б повністю та своєчасно виконаними без порушення прав та інтересів обох сторін.

За вимогами п.15 ст.1, п.6 ст.13 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється вчиняти будь-які нечесні дії чи таку ж бездіяльність, які впливають на економічну поведінку споживача. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору усіма його сторонами. Крім того, вимогами ч.1-3 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускати дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі та зловживань правом в інших формах.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини, які свідчать, що своєчасного звернення стягнення на автомобіль не здійснено з вини банку та у порушення ним прав та інтересів споживача, колегія суддів вважає, що з метою дотримання умов договору, вимог діючого законодавства, рівності прав та інтересів обох сторін, звернення стягнення на належний ОСОБА_2 автомобіль на предмет застави має бути здійснено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 29.10.2009р. загальним розміром 40690грн.93коп. (38352грн.80коп. заборгованості за кредитом, 2191грн.60коп. заборгованості за відсотками, 59грн.50коп. пені, 133грн.70коп. заборгованості по комісії) шляхом укладення банком від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля з іншою особою-покупцем з наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та вважати вимоги банку по погашенню вказаної заборгованості повністю задоволеними незалежно від ціни продажу автомобіля, а зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором та договором застави рухомого майна припиненими з 29.10.2009р. у звязку з фактичним отриманням банком заставного автомобіля вартістю 46 786грн.19коп.

При ухваленні рішення колегія суддів виходить з необхідності додержання проголошеного у ст.6 європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу про право кожного на справедливий розгляд його справи судом про вирішення спору щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет застави не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення (основне та додаткове) у цій частині на підставі п.3,4ст.309 ЦПК України підлягає зміні з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на автомобіль не вбачається, оскільки кредитна заборгованість фактично існувала. З врахуванням викладених вище обставин, для урегулювання спору щодо її виникнення, апеляційним судом обрано механізм зміни судового рішення. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що банком незаконно підвищена процентна ставка не можуть бути прийняті до уваги. За положеннями п. 2.3.31. кредитного договору банк мав право в односторонньому порядку підвищувати розмір відсотків за користування кредитом. Наказ про таке підвищення виданий банком 5.01.2009р. Відповідно до законодавства, чинного на час ухвалення вказаного рішення про підвищення розміру відсотків, заборони щодо такого підвищення не існувало. Нікчемною умова договору про можливість одностороннього підвищення банком відсотків є лише з 10.01.2009р. після зміни законодавства, тобто, після прийнятого банком рішення. Крім того, хоча фактичного повідомлення про підвищення відсотків ОСОБА_2 вручено не було, пізніше з таким підвищенням він погодився, сплатив суму підвищених відсотків та письмово зобовязався і у наступному погашати кредитні суми, тобто, з врахуванням підвищення.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону та дійсним обставинам, його висновки у цій частині не спростовуються доводами апеляційної скарги,а тому скасуванню у цій частині воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року та додаткове рішення того ж суду від 26 грудня 2013 року змінити в частині задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет застави.

Звернути стягнення на належний ОСОБА_2 автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий сідан-В, № кузова/шасі ХWB3D31UD7A107053, реєстраційний номер: АЕ 6528ВІ, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PVH0AN09982209 від 11.04.2007р. загальним розміром станом на 29.10.2009р. 40690грн.93коп., яка складається з 38352грн.80коп. заборгованості за кредитом, 2191грн.60коп. заборгованості за відсотками, 59грн.50коп. пені, 133грн.70коп. заборгованості по комісії шляхом укладення ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_3 ПРИВАТБАНК від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля з іншою особою-покупцем з наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Вважати вимоги банку по погашенню вказаної заборгованості повністю задоволеними незалежно від ціни продажу автомобіля, а зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором № PVH0AN09982209 від 11.04.2007р. та договором застави рухомого майна № PVH0AN09982209 від 11.04.2007р. - припиненими з 29.10.2009р. у звязку з фактичним отриманням банком заставного автомобіля вартістю 46 786грн.19коп.

В іншій частині рішення залишити без змін .

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :