Справа № 265/1281/14-ц
Провадження № 2/265/1031/14
У Х В А Л А

22 березня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Провадження у справі було відкрито 24 лютого 2014 року.

21 березня 2014 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти заборону укладати угоди на відчуження квартири № 53, яка розташована за адресою: місто Маріуполь, бульвар 50 років жовтня, 24/26 та гаража який знаходиться за адресою: місто Маріуполь, вулиця Волгодонська, 2 (гаражний кооператив "Автоград"), які належать відповідачу на підставі договору дарування, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває дана справа, а відповідач ОСОБА_1 має можливість розпоряджатися вказаним майном.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню позивачу за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами) (далі за текстом ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Водночас частиною 2 цієї статті встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Відповідно до ч.4 цієї ж Постанови суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи наведені норми діючого законодавства суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою така процесуальна дія, як забезпечення позову, є заходом захисту матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Однак всупереч викладеним нормам до заяви ОСОБА_1 не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, не наведено причин, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому незастосування заходів по забезпеченню може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, і не надано доказів на підтвердження цього, а обґрунтування, викладені в заяві є формальними. Крім того, до заяви не додано жодних достовірних відомостей щодо належності спірного майна відповідачу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не наведено переконливих та обєктивних причин, на підставі яких необхідно забезпечити його позов до ОСОБА_1 шляхом накладення заборони укладати угоди на відчуження квартири № 53, яка розташована за адресою: місто Маріуполь, бульвар 50 років жовтня, 24/26 та гаража який знаходиться за адресою: місто Маріуполь, вулиця Волгодонська, 2 (гаражний кооператив "Автоград"), у звязку з чим заява про забезпечення позову подана в порушення п.1 ч.2 ст.151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню позивачу на підставі ч.8 ст.153 ЦПК України, якою встановлено, що заяву про забезпечення позову подану без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд повертає заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 209 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Розяснити ОСОБА_1, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя__________________________Т.С. Адамова