АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Кіктенко Л.М., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 158/300 частин квартири АДРЕСА_1

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на частину квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів 08 вересня 1997 року, на підставі розпорядження від 08 вересня 1997 року № 3/2749-97 - 71/100 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 24 січня 1998 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_3 купила 29/100 частин квартири АДРЕСА_1

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 71/300 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 право власності на 158/300 частин цієї квартири; за ОСОБА_4 право власності на 71/300 частину цієї квартири, а також визначено порядок користування цією квартирою.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с.28).

Відповідно до листа КП ДМБТІ від 15.04.2013 року №3381 станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на 71/100 частину квартири, на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності від 08.09.1997, виданого виконкомом міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження №3/2749-97, від 08.09.1997 року, записано в реєстрову книгу 130п за реєстровим номером №6, за ОСОБА_3 - 29/100 частин, на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1998 року, посвідченого нотаріально (а.с.33).

Згідно до матеріалів спадкової справи №47/2012, Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, 24.01.2012 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 червня 2013 року №1351/02-31, державним нотаріусом І.М. Черненко було відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, а саме на 158/300 частин спірної квартири у зв'язку із тим, що така нотаріальна дія буде суперечити закону (а.с.4).

Посилаючись на вимоги ст.182 ЦК України, а також на те, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2008 року в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не зареєстровано, та позивачем не надано суду рішення державного реєстратора, щодо відмови в державній реєстрації права власності за позивачем та ОСОБА_4 відповідно на 71/300 частину спірної квартири за кожним, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача заявлені передчасно, у зв'язку із чим у задоволені позову відмовив.

Але із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із матеріалів справи на час смерті спадкодавця ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 проживав разом із нею, у квартирі АДРЕСА_1, а тому є таким, що прийняв спадщину, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2008 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 158/300 частин квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Та обставина, що спадкодавець за життя не зареєстрував належну йому частину нерухомого майна, не позбавляє спадкоємця можливості реалізувати своє право на спадкування, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом, який підтверджує право спадкодавця на спірне майно. Однак, лише відсутність факту державної реєстрації майна і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.

Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення із позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, наявні підстави для визнання права власності на нерухоме майно за спадкоємцем, оскільки він має право вимагати визнання такого права, за умови наявності рішення суду про право власності спадкодавця на частину квартири.

У зв'язку із чим, необхідно скасувати судове рішення, та прийняти нове рішення про задоволення позову, на підставі ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309,316 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 158/300 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення чинне із моменту проголошення, але може бути оскаржене у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: