АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8833/14 Справа № 185/1444/14 Головуючий у 1 й інстанції - Врона А.О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ОСОБА_4, про стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ОСОБА_4, про стягнення шкоди задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 2 060,99 грн., на відшкодування моральної шкоди 500 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить змінити рішення суду в частині визначення розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди: просить стягнути із відповідача на її користь грошову суму 5 000 грн., посилаючись на те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є занадто малим та не відповідає характеру та тривалості її моральних страждань.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 04 серпня 2012 року приблизно о 15 годин 30 хвилин, по вул. Карла Маркса в м. Павлограді зі сторони вул. Радянська в напрямку вул. Ст. Фронту рухався легковий автомобіль «Опель-Омега», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який навпроти будинку № 19 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2, яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля.

В результаті наїзду ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Постановою від 20 вересня 2013 року кримінальне провадження №0001289 від 20 березня 2013 року відносно водія ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки при даній дорожньо-транспортній пригоді тілесні ушкодження водій велосипеда ОСОБА_2 спричинила своїми необережними діями в результаті порушення нею п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Речовий доказ, велосипед марки «Україна» повернуто власнику - ОСОБА_2

У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою позивачка проходила лікування з 04 серпня 2012 року по 17 серпня 2012 року в КЗ «Павлоградська міська лікарня №4», з 20 серпня 2012 року продовжує лікування в КЗ «Павлоградська міська лікарня №1».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено велосипед марки «Україна», який належить ОСОБА_2

Відповідачем застраховано ризик своєї цивільної відповідальності у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», однак згідно інформації, наданої ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 04 серпня 2012 року, від страхувальника, відповідача по справі, до страхової компанії не надходило.

Врахувавши вимоги ст.ст. 1187, 1193 ЦК України, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до постанови Пленуму від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а також те, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди управляв автомобілем на підставі водійського посвідчення та технічного паспорту на транспортний засіб, тобто володів автомобілем, джерелом підвищеної небезпеки, на відповідній правовій підставі, а завдання шкоди позивачці доведено матеріалами справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди.

При визначенні розміру матеріальної шкоди судом враховано перелік ліків, які були призначені позивачці для лікування згідно листів КЗ «Павлоградська міська лікарня №1», КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» та даних медичної картки позивачки, оглянутої в судовому засіданні, квитанцій про купування таких ліків позивачкою, а також докази купування позивачкою деталей для ремонту її велосипеда «Україна» через пошкодження у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 04 серпня 2012 року, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачем позивачці у зв'язку з пошкодженням її велосипеда та ушкодженням її здоров'я становить 2 060,99 грн. (490 грн. (вартість деталей для ремонту велосипеда «Україна») + 1570,99 грн. (вартість ліків).

В частині стягнення матеріальної шкоди, а також витрат на правову допомогу, стягнутих з відповідача на користь позивачки в розмірі 500 грн., рішення суду позивачкою не оскаржене.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із приписів ст.23, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, роз'яснення, наданого Верховним Судом України в п. 9 постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначив розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в межах заявлених вимог, із урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, вини відповідача, характеру і тривалості страждань.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно визначив розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Як вбачається із матеріалів справи постановою від 20 вересня 2013 року кримінальне провадження №0001289 від 20 березня 2013 року відносно водія ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки при даній дорожньо-транспортній пригоді тілесні ушкодження водій велосипеда ОСОБА_2 спричинила своїми необережними діями, в результаті порушення нею п. 10.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що роз'яснено судом представнику позивача в судовому засіданні.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд прийняв до уваги наслідки дорожньо-транспортної пригоди, ступінь ушкодження здоров'я позивача, а також грубу необережність позивачки.

Враховуючи ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розумний, співмірний, достатній та справедливий розмір моральної шкоди не може перевищувати 500 грн. на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги, зазначені позивачкою в апеляційній скарзі про те, що розмір стягнутої моральної шкоди є занадто малим та не відповідає характеру та тривалості її моральних страждань є необґрунтованими .

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: