АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6501/14 Головуючий 1 інстанції: Попов О.Г.
Справа № 629/1058/14-ц Доповідач : Пшенічна Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Бурлака І.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2014 року

за позовом ОСОБА_6, Приватного підприємства «Агро Маркет» до ОСОБА_3 про визнання договору позики удаваним та договору застави недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 та ПП «Агро Маркет» звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати удаваним, як таким, що приховує договір купівлі-продажу частки у розмірі 65 % в статутному капіталі ТОВ «Славія», договір позики від 11 березня 2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який було посвідчено ПН ЛРНО ХО ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 665, визнати зазначений договір позики - договором купівлі-продажу, а також визнати договір застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року недійсним. Крім того просили стягнути з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правової допомоги.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано договір позики від 11 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений ПН ЛРНО ХО ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 665 удаваним.

Визнано договір позики від 11 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений ПН ЛРНО ХО ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 665 - договором купівлі-продажу частки у розмірі 65 % в статутному капіталі ТОВ «Славія».

Визнано договір застави майбутнього врожаю від 11 березня 2013 року між ПП «Агро Маркет» та ОСОБА_3, посвідчений ПН ЛРНО ХО ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 668 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 та ПП «Агро Маркет» витрат на правову допомогу - відмовлено.

В апеляційних скаргах і ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилаються на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг вказують на те, що ОСОБА_7 не надала суду належних доказів щодо визнання договору позики від 11.03.2011 року удаваним.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики є удаваним, сторонами укладено договір купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «Славія», оскільки відповідачем ОСОБА_3 не доведено наявність у нього значної суми грошей для передачі їх у позику, не надано доказів передачі позивачу суми грошей зазначеної у договорі позики, а оскільки суд визнав договір позики удаваним, а договір застави є похідним від нього, оскільки забезпечує виконання зобов'язання, то цей договір суд також визнав недійсним. .

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції і на підставі п.2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове, оскільки не доведені, які мають значення для вирішення справи, які суд вважав доведеними.

Відповідно вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Судовим розглядом встановлено, що 11 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений.

На забезпечення зобов'язання між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Агро Маркет» було укладено договір застави.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник. Зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеному родовими ознаками.

Посилання позивача та довів суду першої інстанції про відсутність доказів про отримання грошей за договором позики, як доказ того, що договір позики є удаваним, судовою колегіє не приймається.

Договір позики, укладений сторонами, посвідчений нотаріально, що свідчить про передачу грошей одночасно з укладенням та посвідченням договору позику

Крім цього, посилання позивача на не виконання договору позику по передача грошей, не є доказом укладання договору купівлі-продажу частки у статутному фонді.

Що стосується посилання ОСОБА_7 на відсутність у відповідача певної суми грошей, як доказ для визнання договору позику удаваним, то це також не є доказом того, що сторони мали на увазі насправді укласти договір купівлі-продажу частини у статутному фонді ТОВ «Славія».

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 стосовно виходу зі складу ТОВ «Славія» були оформлені нотаріально, шляхом написання ОСОБА_3 заяви про вихід зі складу засновників та передачі своєї частки ОСОБА_7. В заяві про вихід зі складу засновників ОСОБА_3 зазначив, що він не має фінансових претензій до ОСОБА_10 (а.с. 13).

Наведене спростовує доводи позивача щодо того, що сторони укладаючи договір позики, на справді вчинили договір купівлі-продажу частки у статутному формі.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин, який насправді вчинено.

Посилання позивача ОСОБА_7 на проект угоди між ОСОБА_3 иа ОСОБА_7, яка на її думку свідчить про намір укласти договір купівлі-продажу частки у статутному фонд, а не договір позики, не приймається, як належний доказ, оскільки сторонами вказаного проекту угоди зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , який не є стороною у цивільній справі і угода підписана лише однією особою. Таким чином, вказаний проект не свідчить про те, сторони уклали договір купівлі-продажу.

Докази у справі не свідчать, про те, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під дію ст.. 655 ЦК України, а саме, що сторони уклали договір купівлі-продажу.

В договорі позики визначено, яка сума грошей була передана за цим договором ОСОБА_7, зазначено строки та суми повернення позики, обговорено умови повернення грошей у разі настання девальвації гривні, отримана письмова згода дружини ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_7 на укладення договору позики.

Вказаний договір виконувався ОСОБА_7, нею повернуто відповідачу 400000 грн., що підтверджено нотаріальною заявою ОСОБА_3 про отримання вказаної суми грошей.

Оскільки суд першої інстанції визнаючи договір позики удаваним, визнав недійсним і договір застави, то судова колегія з урахуванням того, що відсутні підстави для визнання угоди удаваною, не вбачає підстав для визнання договору застави недійсною

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів свій позов і відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому відмовляє у задоволені позову.

Керуючист ст..ст. 303, 304, п. ч.1 ст. 307, п. ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 та Приватному підприємству «Агро Маркет» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії