Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2014 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.
при секретарі: Лясковській О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Новоархангельської РДА, про визначення місця проживання малолітньої дитини,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, яка є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
07.04.2014 року його дружина безпричинно не попередивши його залишила будинок де вони проживали, намагаючись виїхати до своєї матері, яка зловживає спиртними напоями.
В період спільного проживання з відповідачкою, остання поводила себе неохайно, належним чином не виконувала покладенні на неї батьківські обов'язки. На даний час йому невідомо де знаходиться його дружина з малолітньою дитиною, невідомий стан здоров'я останньої. Його дружина не має самостійного доходу, інколи вживає алкогольні напої і не турбується про догляд та виховання дитини і створення належних побутових умов для нього. 05.05.2014 року ним було подано заяву до третьої особи для обстеження умов можливого місця проживання дитини і чи відповідають, вони належним вимогам. В зв'язку з чим ним було прийнято рішення, що дитині буде краще і безпечніше проживати з ним за місцем його реєстрації. Його малолітня дитина повинна проходити регулярне медичне обстеження в Новоархангельській ЦРЛ.
Малолітній перебуває на обліку у списку Служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації, як дитина стосовно якої неналежно виконуються материнські обов'язки. Він має бажання виховувати свою дитину та має для цього все необхідне, а саме підсобне господарство, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртні напої не вживає, характеризується позитивно, ставлення до дитини добре.
Просив суд постановити рішення, яким відібрати у відповідачки малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визначити місцем його проживання - з ним за адресою його реєстрації.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Крім цього пояснив, що він на даний час не заперечує проти того щоб дружина повернулась до нього з дитиною та вони проживали разом. Коли відповідачка проживала разом з ним він визначав порядок поведінки вдома, як вести господарство. Він бажає на даний час відновити подружні стосунки, але не знає чи на це погодиться відповідачка. Якщо дитина буде проживати біля нього то з нею буде знаходиться його мати або сестра. Дружина отримує кошти, які виплачують на дитину.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню, оскільки не було отримано повідомлень ні з лікарні, ні з сільської ради. Дитина була доглянута і їй нічого не загрожувало. Вони не наділені повноваженнями щодо проведення обстеження умов проживання дитини в Одеській області.
Заслухавши пояснення позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
12.11.2011 року сторони зареєстрували шлюб в Торговицькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області. За період проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_3, який на даний час є малолітнім.
07.04.2014 року відповідачка (виходячи з тверджень позивача) виїхала з постійного місця проживання до своєї матері в Одеську область.
За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дата ратифікації 27.02.1991, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За принципом 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.
Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.
Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.
Позивач наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з позовом не надав суду достатніх доказів того, що за умовами його проживання з урахуванням саме його доходів, його особистих якостей, обставин його життя, особливостями його відносин з дитиною саме він має перевагу перед матір'ю дитини при визначенні місця її проживання.
Між тим, за положеннями ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, які встановлюють принципи цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; сторона особисто визначає коло доказів, які вона надає суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що основні доводи позивача щодо його переваги при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини зводяться до того, що його як батька дитини не повинні розлучати з малолітньою дитиною, яку він любить і якій потрібний батько, між тим, оцінці насамперед підлягають об'єктивні обставини життя, які б свідчили про те, що позивач може створити кращі умови життя дитини ніж мати. Однак таких об'єктивних даних позивач не надав. Сам позивач зокрема не спростовував обставин того, що можливе відновлення подружніх стосунків з відповідачкою в разі її повернення. Зокрема не посилався він і на те, чи виникали у них з відповідачкою конфліктні ситуації з приводу розбіжностей в поглядах, надмірним та прискіпливим ставленні один до одного. Виходячи з пояснень позивача суд вважає, що він намагається шляхом визначення місця проживання дитини поновити шлюбні стосунки з дружиною, не шукаючи інших шляхів для вирішення виниклої в шлюбних стосунках проблеми.
Зокрема позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідачка самовільно змінила місце проживання дитини, шляхом її викрадення.
Враховуючи викладене та приписи визначених положень закону суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Приймаючи до уваги викладене та, керуючись ст. ст. 209, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст.ст.160, 161, 162 СК України, суд -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Новоархангельської РДА, про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Новоархангельського

районного суду О.М.Запорожець