АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6373/14 Справа № 203/8324/13 Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф.Ф. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П., Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Страхова Компанія «Інгосстрах» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Страхова Компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

02 травня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про відмову у задоволення позову ПАТ СК «Інгосстрах» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, ПАТ «СК «Нова» про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ СК «Інгосстрах» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення вимог ПАТ СК «Інгосстрах» в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2010 року о 17 год. 55 хв. в м. Дніпропетровськ по вул. Горького - пр. Карла Маркса сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої став транспортний засіб MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та транспортний засіб Mercedes Benz 312DПе, реєстраційний номер № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 У відповідності до розширеної довідки ДАЇ м. Дніпропетровськ від 03.12.2010 року винним у спричиненні зазначеної ДТП є водій автомобілю MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1 ОСОБА_4, викладене підтверджується копією довідки № 8733799 про обставини ДТП від 03.12.2010 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 6).

Встановлено, що відносно ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення за результатами розгляду якого, 02 лютого 2011 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_4 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України (а.с. 100).

ОСОБА_4 на момент ДТП, був власником автомобіля MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1, а власником автомобіля Mercedes Benz 312DПе, реєстраційний номер № НОМЕР_2 на момент ДТП був ОСОБА_5, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. (а.с. 4-6, 21, 59-60, 106).

Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 2370-12-Л від 17.12.2010 року, розмір заподіяної шкоди автомобілю третьої особи - ОСОБА_5 склав 40811 грн. 30 коп. Однак сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту № И-8284 від 22.12.2010 року складає 24572 грн. 03 коп., що підтверджується копією протоколу огляду від 09.12.2010 року, копією додаткового протоколу огляду від 14.12.2010 року, копією звіту № 2370-12-л від 17.12.2010 року, копією страхового акту № И-8284 від 22.12.2010 року та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 7-18).

28.12.2010 року позивачем на підставі платіжного доручення складеного відповідно до страхового акту від 22.12.2010 року була виплачена ОСОБА_5 сума страхового відшкодування у розмірі 24572 грн. 03 коп., викладене підтверджується копіями платіжних доручень, наявних в матеріалах справи (а.с. 19)

Судом встановлено, що 02.04.2010 року між ЗАТ «СК «Інгосстрах» (назва якого відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 27.04.2011 року була змінена на ПрАТ «СК «Інгосстрах») та ОСОБА_5 було укладено договір страхування наземного транспорту № DNI0AE-102M007, строк дії якого визначено з 02.04.2010 року по 01.04.2011 рік включно. Згідно умов укладеного договору, позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми, яка складає 74 699 грн. 60 коп. в порядку та на умовах, передбачених договором. Об'єктом страхування за укладеним договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Mercedes Benz 312DПе, реєстраційний номер № НОМЕР_2, що підтверджується заявою про укладення договору страхування наземного транспорту та копією договору страхування наземного транспорту від 02.04.2010 рок, наявною в матеріалах справи. (а.с. 4-5).

16.09.2010 року між АТ «СК «НОВА» та ОСОБА_4 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого визначено з 16.09.2010 року до 15.09.2011 року, про що відповідачу був виданий відповідний поліс № ВЕ/4702743, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1, а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлено у розмірі 50 000 грн., що підтверджується копією зазначеного полісу (а.с. 60).

У судовому засіданні встановлено, що позивач та інші особи, які мають право на отримання страхового відшкодування не пред'являли вимоги до АТ «СК «НОВА» щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.12.2010 року на підставі вищезазначених полісів, оскільки до цього часу в АТ «СК «НОВА» відсутні письмові звернення із заявами про виплату страхового відшкодування, що підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні та письмовими поясненнями АТ «СК «НОВА» від 14.05.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 106)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до умов укладеного між ОСОБА_4 та АТ «СК «НОВА» полісу № ВЕ/4702743 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 даного Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Статтею 35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1. ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ч. 35.2. ст. 35 Закону передбачено перелік документів, які необхідно подати разом із заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до змісту ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до змісту ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (надалі - Постанова) роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 19 Постанови роз'яснено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги, що між АТ «СК «НОВА» та ОСОБА_4 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії договору з 16.09.2010 року до 15.09.2011 року, про що відповідачу був виданий відповідний поліс № ВЕ/4702743, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1, а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну був встановлений у розмірі 50 000 грн.

Також судом першої інстанції враховано, що між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір страхування № DNI0AE-102M007, на підставі якого позивачем було проведено оцінку шкоди заподіяної автомобілю Mercedes Benz 312DПе, реєстраційний номер № НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5 та виплачено страхове відшкодування страхувальнику у розмірі 24572 грн. 03 коп. Однак, як було встановлено під час розгляду справи, позивач після здійснення страхової виплати ОСОБА_5, відповідно до умов договору страхування не звертався до ПрАТ «СК «НОВА» для отримання страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 03 грудня 2010 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 застрахували свою цивільну відповідальність у ПрАТ «СК «НОВА» та ПрАТ «СК «Інгосстрах», але позивач пред'явив позовні вимоги про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу безпосередньо до ОСОБА_4, якого постановою суду від 02.02.2011 року було визнано винним у ДТП, яка мала місце 03.12.2010 року, без звернення до страхової компанії у якій відповідач відповідно до укладеного полісу № ВЕ/4702743 застрахував свою цивільну-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, а саме застрахував відповідальність за шкоду спричинену майну третім особам - ОСОБА_5 внаслідок експлуатації наземного транспортного засобу MITSUBISHI Lancer, реєстраційний номер № НОМЕР_1.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі, що також зазначено в п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року.

Надавши належну оцінку усім доказам, що були досліджені, враховуючи, що позивач не звертався до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, відповідно до ст. 1194 ЦК України, не набув право звернення до відповідача про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) позивачу для повного відшкодування страховою компанією завданої шкоди ОСОБА_4, відповідач був би зобов'язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції повинен був стягнути на його користь суму франшизи - 510 грн., колегія суддів вважає такими, що не є підставлю для зміни або скасування рішення суду першої інста6нції, оскільки право на отримання франшизи є похідним та складовою частиною права на відшкодування, а таке право, як було зазначене вище, у позивача не настало.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам ст..ст.213, 214 ЦПК, а полягають у тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд з метою отримання відшкодування. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Страхова Компанія «Інгосстрах» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді