Справа №1306/8389/2012
Провадження №2/442/49/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.,

при секретарі - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Попелівської сільської ради, з участю третьої особи Управління Держземагенства в Дрогобицькому районі, про скасування державного акту на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні дорогою, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 від 16.05.2005 року, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення 4 сесії 2 скликання Попелівської сільської ради № 28 від 20.06.1995 року на земельну ділянку площею 0,0885 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0885 га по АДРЕСА_1 посвідчене державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 2010; зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні громадською дорогою шляхом переносу паркану останньої таким чином, щоб збільшити ширину дороги до її будинковолодіння по АДРЕСА_2, до 3 метрів.

Позов мотивує тим, що їй на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_2, розташоване на земельній ділянці площею 0,1000 га. ЇЇ сусідкою є відповідачка ОСОБА_3, яка успадкувала будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_5. Від центральної дороги до її будинку був проїзд, який пролягав вздовж будинку відповідачки, однак, незважаючи на це, ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку, площею 0,0885 га для обслуговування будинку та господарських споруд і ця ділянка включає в себе також вказаний проїзд. Відповідачка загородила, виділену її батькові, земельну ділянку, при цьому звузила проїзд з трьох метрів до 80-120 см. Самовільне звуження відповідачкою ширини дороги не дає можливості проїзду транспорту до її будинку і порушує вимоги державних будівельних норм. З приводу незаконного пригородження частини громадського проїзду відповідачкою зверталась до Попелівської сільської ради, про що складено відповідний акт. Державна інспекція сільського господарства у Львівській області зафіксувала, що ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0079 га із земель загального користування, про що направила виклик останній про притягнення її до адміністративної відповідальності. Крім цього, начальником Дрогобицького РВ ГУ Держтехногенбезпеки у Львівскій області видано припис про усунення відповідачкою правил пожежної безпеки, однак, остання його не виконала. Під час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 Попелівська сільська рада також порушила закон, так як надала йому у власність частину земельної ділянки, яка є землею загального користування. Вважає, що відповідачі порушили її право користуватись проїздом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що до тих пір, поки відповідач ОСОБА_3 не поставила огорожу навколо своєї земельної ділянки, до її будинку був заїзд. Тобто, повз земельну ділянку відповідачки пролягала дорога, частину якої захопила ОСОБА_3, в результаті чого чинить їй перешкоди у користуванні дорогою і позбавляє можливості заїзду на будь-кому транспортному засобі під'їхати до свого будинковолодіння. З решти сторін земельної ділянки жодного заїзду немає, як і немає можливості його влаштування. Тому, на даний час виникла проблема з проїздом повз земельну ділянку відповідачки до її будинковолодіння, який їй вкрай необхідний.

Представник позивача - адвокат Сушко О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та доповнила, що вважає державний акт, виданий на право власності на земельну ділянку відповідачки незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки до площі цієї земельної ділянки включено частину дороги, яка перебуває в загальному користуванні і веде до будинковолодіння позивачки.

Представник позивача - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що будинок, в якому проживає позивач, придбаний її родичкою ще в 1972 році. Весь цей час до нього пролягала дорога повз земельну ділянку відповідачки, яка вела до заїзду на подвір'я вказаного будинку. Ще при житті, батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишив для проїзду 3 метри від своєї до сусідньої межі, власне для можливості проїзду. Після того, як відповідачка успадкувала після останнього земельну ділянку, вона встановила паркан, яким захопила частину дороги, залишивши її ширину до 120 см. Вважає такі дії відповідачки неправомірними, оскільки, на його думку, вони з позивачкою вправі мати заїзд до свого будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнала. Пояснила, що у 2005 році її батько ОСОБА_5 приватизував земельні ділянки, що відносились до будинку АДРЕСА_1, за винятком ділянки, проданої ОСОБА_9, яка знаходиться посередині між ними. Під час виготовлення документів на приватизацію землі, ОСОБА_9 підписувала акт узгодження меж між їхніми ділянками і не мала жодних заперечень. Остання ходила через їхню земельну ділянку до центральної дороги, а вони - вздовж її ділянки до своїх городів. Те, що позивач називає дорогою, було і є стежкою, а згідно відповідної документації - прохід. У ІНФОРМАЦІЯ_1 році ОСОБА_9 померла. У 2009 році позивач отримала спадщину після смерті ОСОБА_9 і хотіла продати будинок разом з землею. Вона мала намір бути покупцем, однак сума була надто великою. Люди, які хотіли придбати цю ділянку з будинком, хочуть мати власний заїзд, а тому відмовились від придбання. З того часу позивач стала вимагати у неї 3 метри землі для заїзду. Вона огородила свою ділянку і дотрималась меж, встановлених державним актом про право приватної власності на земельну ділянку. Стежку (прохід), якою користувались більше 100 років, залишили збоку, як і передбачено вказаним актом. До адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки вона не притягувалась. А тому вважає, що жодних порушень стосовно зазначеного не вчиняла і, відповідно, не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні дорогою.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та доповнила, що земельні ділянки ОСОБА_3 та земельна ділянка ОСОБА_2 були колись суцільним маєтком і знаходились у користуванні однієї особи. Будинок позивачки був єдиним на вказаній земельній ділянці, який належав її власнику. Згодом, поруч був зведений новий житловий будинок, а у згаданому залишилась проживати родичка ОСОБА_2, яка згодом і оформила право власності як на старий будинок, так і на частину земельної ділянки, на якій він був розташований. Власне в результаті вказаного, земельні ділянки ОСОБА_3 розташовані з обох боків землеволодіння ОСОБА_2 Таким чином, дорога загального користування не могла пролягати через земельну ділянку, яка належала одному власнику. Такий проїзд сформувався у результаті користування старим будинком і частиною земельної ділянки іншою сім'єю, про що не заперечували попередні власники будинковолодіння відповідачки. Однак, успадкувавши його, остання розпочала приводити у відповідність усю належну документацію і встановила тверді межі відповідно до такої, залишивши при цьому прохід до будинковолодіння позивачки. Проте, такий прохід у певній його частині виявився досить вузьким, оскільки на сусідній земельній ділянці, яка межує з її земельною ділянкою, на самій межі розташовується дуже старий погріб, що призвело до викривлення проходу і до його звуження. Приватизацією земельної ділянки займався її чоловік ОСОБА_5 - батько відповідачки ОСОБА_3 При обмірах меж земельної ділянки були присутні сусіди, які підписали акт узгодження її меж і жодних проблем не виникало. Однак, згодом надійшла скарга від ОСОБА_2 про загородження ними проїзду, якого там фактично не існує. Остання зверталась у різні інстанції з даного приводу, однак, жодна з них не ствердила про наявність спірного проїзду. Крім того, сусіди надали суду свідчення про те, що там дійсно ніколи не було дороги загального користування. Тому вважає вимоги позивачки безпідставними і просить відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Попелівської сільської ради - сільський голова ОСОБА_11 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що, на його думку, до кожного житла повинен бути проїзд, в тому числі і до будинку позивачки. Коли виготовляються документи на отримання державного акту, на місце виходить представник земельного агентства. Він не перевіряє державні акти, а тому не може пояснити наявність в державному акті, виданому ОСОБА_5, проходу до сусідньої земельної ділянки ОСОБА_9 На даний час генеральний план села Попелі знаходиться в процесі виготовлення, проте, є топографічна зйомка, яка вже дуже давно робилась. Тому не виключає того, що при виготовленні державного акту можливо і була допущена помилка.

Представник третьої особи Управління Держземагенства в Дрогобицькому районі - ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог поклалась на думку суду та пояснила, що при проведенні обмірів земельних ділянок враховується думку усіх сусідів і такі межі з ними узгоджуються. Проїзні дороги та шляхи є землями сільської ради. Проведення обмірів земельної ділянки проводиться сертифікованими організаціями і відповідність таких обмірів погоджує сільська рада.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, оглянувши матеріали справи, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що спірна земельна ділянка, власником якої є відповідач ОСОБА_3 та відносно якої позивач ставить вимогу про скасування державного акту, свідоцтва про право на спадщину та усунення перешкод в її користуванні, межує із земельною ділянкою останньої. Дане стверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 16.05.2005 року та технічною документацією із землеустрою щодо підготовки і видачі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_5 в АДРЕСА_1

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_2 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину / р.№ 1150/ 11.06.2009/, виданого Дрогобицькою державною нотаріальною конторою.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.11.2006 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, є його донька ОСОБА_3. Спадкове майно складається із земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,0885 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 16.05.2005 року.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.11.2006 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, є його донька ОСОБА_3. Спадкове майно складається із земельної ділянки, переданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,0634 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 16.05.2005 року.

Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3, ОСОБА_3 змінила ім'я на ОСОБА_3.

З рішення 4 сесії 2 скликання Попелівської сільської ради № 28 від 20.06.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок» та додатку до нього вбачається, що сесія вирішила передати у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_9, площею 0,10 га, ОСОБА_5 площею 0,14 га; остаточні розміри земельних ділянок і будівель будуть визначені під час видачі державних актів на право приватної власності на землю.

З листа Попелівської сільської ради № 02-25/94 від 25.03.2013 року вбачається, що генеральний план села Попелі відсутній.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суду показали, що проживають по сусідству з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зі сторони центральної дороги до будинку (на той час) ОСОБА_9 була дорога зі сторони відповідачки, покриття якої не було ні шутрованим, ні асфальтованим. З того часу, як на ділянці відповідачки здійснили будівництво, проїзд вийшов перекритим, оскільки такий пролягав через вказану ділянку.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що народилась в с. Попелі і проживала в будинку, який належав сім'ї ОСОБА_3 (родині ОСОБА_3), і який згодом придбала ОСОБА_9, де також жила її бабця і мати. Дороги на земельній ділянці відповідачки ніколи не було, а лише поруч пролягала стежка для проходу, оскільки на одному подвір'ї розміщувалось дві будівлі. За старим будинком знаходився город, до якого вони проходили також стежкою. Коли померли ОСОБА_3, вирішили продати вказаний будинок, в результаті чого його придбала одинока жінка - ОСОБА_9

Згідно акту про обстеження проїзду до житлового будинку по АДРЕСА_2, складеного 05.07.2012 року комісією у складі спеціаліста-землевпорядника Попелівської сільської ради, депутатів сільської ради, встановлено, що ширина проїзду зменшена (завужена) з трьох метрів до 0,8-1,2 метрів, внаслідок самовільного пригородження проїзду до своєї ділянки громадянкою ОСОБА_3 та рекомендовано звернутись в обласну сільськогосподарську інспекцію.

З листа державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 2644/3-21-8 від 09.08.2012 року вбачається, що в результаті розгляду заяви ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 (зараз ОСОБА_3) самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0079 га із земель загального користування (проїзду). У зв'язку з тим, що на час перевірки ОСОБА_3. була відсутня, їй направлено виклик про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Однак, відповідно до технічної документації із землеустрою по складанні та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, останньому, згідно рішення сільської ради № 28 від 20.06.1995 року, передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,0885 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, в тому числі по угіддях: рілля 0,05824 га, багаторічні насадження 0,02556 га, та для ведення селянського господарства ділянку, площею 0,06343 га. Довідкою про землекористування за №868 від 10.04.2003 року, стверджується, що згідно земельно-кадастрової книги Попелівської сільської ради Дрогобицького району ОСОБА_5 користується земельною ділянкою площею 0,1519 га, в тому числі для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель - площею 0,08852 га, яка була надана йому у користування в 1920 році. Як вбачається з акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, складеного в присутності, зокрема, ОСОБА_9, від "Д" до "А" - прохід, що межує (згідно абрису обміру земельної ділянки) із земельною ділянкою площею 0,08852 га, і пролягає від дороги (землі загального користування) до земельної ділянки ОСОБА_9; встановлені в натурі межі явні і відповідають фактичному стану, зауважень з боку суміжних землекористувачів не було. Згідно висновків Дрогобицького районного відділу земельних ресурсів та відділу містобудування та архітектури, земельна ділянка ОСОБА_17 на території Попелівської сільської ради не обтяжена сервітутами і не має обмежень на використання. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки площею 0,08852 га (власник ОСОБА_5), від точки "А" до точки "Б" - землі ОСОБА_9, від точки "Д" до точки "А" - землі загального користування (прохід). Згідно плану встановлення меж земельної ділянки площею 0,08852 га (власник ОСОБА_5), від "А" до "Б" - землі ОСОБА_9, від "Д" до "А" - землі загального користування (прохід). Згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт, виконана робота по виготовленню технічного звіту для видачі державного акту на право власності на землю відповідає вимогам Держкомзему України і належним чином оформлена.

Згідно державного акту серії НОМЕР_1, земельна ділянка площею 0,0885 га, розташована на АДРЕСА_1, межує із землями ОСОБА_9 ( А - Б ), та землями загального користування - прохід ( Д - А ).

Як вбачається із викопіювання плану села Попелі Дрогобицького району, посвідченого головним архітектором Дрогобицького району, до земельної ділянки позивачки проїзд відсутній.

Згідно ст. 12 ЗК України питання розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою згідно зі ст.126 ЗК України посвідчується державними актами.

Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Наданий суду позивачем акт про обстеження проїзду до житлового будинку по АДРЕСА_2 від 05.07.2012 року, складений комісією у складі спеціаліста-землевпорядника Попелівської сільської ради та депутатів сільської ради, з урахуванням ст.ст.140, 141 ЗК України, після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою припинення права власності на земельну ділянку як повністю, так і частково, що зазначено також і в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а відтак, і не може бути підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Разом з тим, враховуючи пояснення позивачки, якій виключно потрібен проїзд через земельну ділянку відповідачки до свого будинковолодіння, суд дійшов висновку, що у даному випадку наявний спір щодо земельного сервітуту - права власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне чи безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Одночасно, суд вважає за доцільне роз'яснити позивачу її право, відповідно до ст.ст. 98, 99 Земельного Кодексу України, на встановлення земельного сервітуту.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Попелівської сільської ради, з участю третьої особи Управління Держземагенства в Дрогобицькому районі, про скасування державного акту на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та усунення перешкод в користуванні дорогою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Грицай М.М.