Справа № 324/1767/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 р. м.Пологи

Пологівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Лінник Г.О., при секретарі Івлєвій О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пологи цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що у травні 2004 року вона домовилася із відповідачем про те, що буде користуватися житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок належав ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач проживав разом зі своїм померлим братом - ОСОБА_3 досить тривалий час і після його смерті фактично прийняв спадщину та почав нею розпоряджатися, але офіційно спадщину не оформив. Будинок був побудований ще в 1939 році і перебував в занедбаному стані. Відповідач дозволив їй користуватися зазначеним житловим будинком і підтримувати його у відповідному технічному стані. Враховуючи те, що вона не є спадкоємцем майна померлого, то не може його оформити нотаріально, проте, вже більш десяти років користуюся майном померлого - будинком АДРЕСА_1, і є добросовісним набувачем, змушена звернутися до суду із питанням про визнання права власності в порядку набувальної давності. Підтвердженням того що вона користується даним будинком з 2004 року є той факт, що вона слідкую за будинком, користуюся ним, сплачує послуги за електроенергію та інші комунальні послуги. Прохає суд визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та її представник, обґрунтувавши суду мотиви пред'явлення позову, повністю підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову не заперечує, мотиви його пред'явлення не оспорює.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Встановлено, що у травні 2004 року позивач - ОСОБА_1 домовилася із відповідачем - ОСОБА_3 щодо користуватися житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок належав ОСОБА_3, рідному брату відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач - ОСОБА_3 після смерті брата фактично прийняв спадщину та почав нею розпоряджатися, але в нотаріальній конторі спадщину не оформив. Будинок був побудований ще в 1939 році і перебував в занедбаному стані. Відповідач - ОСОБА_3 дозволив позивачу - ОСОБА_1 користуватися зазначеним житловим будинком і підтримувати його у відповідному технічному стані. Позивач - ОСОБА_1 вже більш десяти років користується житловим будинком АДРЕСА_1, і є добросовісним набувачем.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

П. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого права, при цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права.

Відповідно до ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97 -ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, ст. 328, 344, 392, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 57, 212…215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який складається із літ «А» - житловий будинок з погрібом; літ. «Б» - сарай; літ. «Г» - сарай; літ "Е" - сарай; літ. «В» - сарай; літ. «З» - навіс; літ. «Д» - басейн; «1» - паркан; «2» - паркан, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його винесення.

Суддя: